Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-21 00:00:00

06.10.2023 року до суду звернувся позивач, [PERSON] , з позовом про припинення та зміну розміру аліментів до відповідача [PERSON] 01.11.2023 року надійшла довідка про реєстрацію місця проживання відповідача - фізичної особи. Ухвалою судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 02.11.2023 року відкрите провадження у справі. Справа призначена до розгляду за правилами спрощеного провадження з викликом сторін на 08.01.2024 року. 08.01.2024 року в судовому засіданні оголошена на перерва до 22.01.2024 року Відповідачем відзив на позовну заяву не наданий. Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки у відповідності до ст. 43, 44, 49 ЦПК України. 22.01.2024 року в судовому засідання оголошену вступну і резолютивну частину рішення. Згідно поданої позовної заяви позивач просить припинити стягнення аліментів, які стягуються за судовим наказом Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 07.02.2020 року у справі № 173/80/20 із нього на користь відповідачки на утримання дітей: доньки - [PERSON] , [INFO] , і доньки - [PERSON] , [INFO] . Змінити розмір аліментів, які стягуються за судовим наказом Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 07.02.2020 року у справі № 173/80/20 із нього на користь відповідачки на утримання доньки - [PERSON] , [INFO] , до частини всіх видів його заробітку, але не менше 50% мінімального прожиткового мінімуму для дитини в відповідного, щомісяці, до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: 06.03.2020 року Верхньодніпровським районним судом Дніпропетровської області був виданий судовий наказ у справі № 173/80/20 про стягнення з нього на користь відповідачки аліментів на у тримання дітей: доньки [PERSON] , [INFO] , доньки [PERSON] , [INFO] , доньки [PERSON] , [INFO] та доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини від усіх видів його заробітку, але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку щомісяця, до досягнення старшою дитиною повноліття, починаючи стягнення з 16.01.2020 року. На даний час ситуація в їхній родині кардинально змінилась. Старшій дитині, [PERSON] виповнилось 18 років. Доньки [PERSON] та [PERSON] фактично проживають з ним та перебувають на повному його утриманні. Відповідачка з початку повномасштабного вторгнення рф на територію України, переїхала жити до Польщі, забравши із собою лише наймолодшу доньку, [PERSON] . Незважаючи на виниклі обставини, що мають значення, кожного місяця йому нараховуються аліменти на утримання всіх дітей, що порушує його права та права його дітей на їх належне утримання, адже кошти перераховуються на користь відповідачки, але не на утримання дітей. Згідно довідки № 239, виданої 02.10.2023 року виконавчим комітетом Верхньодніпровської міської ради в селі Мишурин Ріг, [PERSON] зареєстрований та фактично проживає за адресою: [ADDRESS] разом з неповнолітніми доньками [PERSON] , [INFO] , доньки [PERSON] , [INFO] , які перебувають на його повному утриманні. Мати з родиною не проживає, перебуває за межами України. Оскільки законодавчо визначеною обставиною для отримання одним з батьків аліментів на утримання дитини є фактичне проживання дитини з тим з батьків, який претендує на отримання аліментів, зміна місця проживання дитини з іншим із батьків є підставою, яка вказує на необхідність звільнення платника аліментів від сплати періодичних платежів, адже у такому випадку той з батьків, з ким проживає дитина набуває право на отримання аліментів, а в іншого із батьків таке право припиняється. Зазначені обставини і стали підставою звернення до суду. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, шляхом виставлення інформації на офіційному сайті с удової влади. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з`ясувавши зміст заявлених позовних вимог, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 07.02.2020 року Верхньодніпровським районним судом Дніпропетровської області був виданий судовий наказ у справі № 173/80/20 про стягнення з нього на користь відповідачки аліментів на у тримання дітей: доньки [PERSON] , [INFO] , доньки [PERSON] , [INFO] , доньки [PERSON] , [INFO] та доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини від усіх видів його заробітку, але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку щомісяця, до досягнення старшою дитиною повноліття, починаючи стягнення з 16.01.2020 року, що підтверджується копіє судового наказу. За доводами позивача, на даний час ситуація в родині Задорожніх кардинально змінилась. Старшій дитині, [PERSON] виповнилось 18 років. Доньки [PERSON] та [PERSON] фактично проживають з ним та перебувають на повному його утриманні. Відповідачка з початку повномасштабного вторгнення рф на територію України, переїхала жити до Польщі, забравши із собою лише наймолодшу доньку, [PERSON] . Дані обставини відповідачкою не спростовані. Незважаючи на виниклі обставини, що мають значення, кожного місяця йому нараховуються аліменти на утримання всіх дітей, що порушує його права та права його дітей на їх належне утримання, адже кошти перераховуються на користь відповідачки, але не на утримання дітей. Згідно довідки № 239, виданої 02.10.2023 року виконавчим комітетом Верхньодніпровської міської ради в селі Мишурин Ріг, [PERSON] зареєстрований та фактично проживає за адресою: [ADDRESS] разом з неповнолітніми доньками: [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] , які перебувають на його повному утриманні. Мати з родиною не проживає, перебуває за межами України, що підтверджується довідкою органу місцевого самоврядування. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» - кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України - Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 179 СК України передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Відповідно до ст. 273 СК України якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до п.17 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. З аналізу статей вбачається, що припинення стягнення аліментів можливим є у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад мати дитини не витрачає отримувані нею аліменти на дитину. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - матері дитини. При цьому обов`язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється. Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання. Відтак, з урахуванням предмета даного спору (припинення стягнення аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час звернення до суду з позовом і розгляду справи судом та ухвалення рішення по справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником. При вирішенні цього спору суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04 вересня 2019 року (справа № 711/8561/16), відповідно до якого за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Судом встановлено, що неповнолітні діти позивача: доньки - [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] проживають разом з батьком, позивачем по справі, що підтверджується довідкою № 239 , виданої 02.10.2023 року виконавчим комітетом Верхньодніпровської міської ради в селі Мишурин Ріг. Відповідно ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України) та на підстави припинення сплати аліментів. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а ст. 273 СК України додатково вказує на підстави припинення виплати аліментів. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннями ст. 273 СК України має на меті скасування їх присудження. Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2 ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання. Відтак, з урахуванням предмета даного спору (припинення стягнення аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час звернення до суду з позовом і розгляду справи судом та ухвалення рішення по справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником. Як встановлено дві дитини проживають з батьком - позивачем по справі та повністю знаходяться на його утриманні, тобто змінились обставини, що впливають на стягнення аліментів з позивача. Враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, суд вважає за необхідне захистити порушене право позивача шляхом припинення примусового стягнення на користь відповідача аліментів на утримання, які стягуються на підставі рішення (судового наказу) на утримання доньок - [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] . Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача щодо припинення стягнення з неї аліментів, є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню. Судом також встановлено, що найменша донька сторін - [PERSON] , [INFO] проживає разом з матір`ю, стягувачем аліментів. На підставі чого та виходячи із вищенаведених обґрунтувань, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги і в частині зміни розміру аліментів, що стягуються із позивача на користь відповідачки на утримання цієї дитини, стягнувши їх в розмірі частини всіх видів його заробітку (доходу) але не менше 50% від встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно . Вирішуючи питання з якого часу припинити стягнення аліментів, та стягувати аліменти в зміненому розмірі, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України - Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Таким чином за даною нормою передбачено що стягнення аліментів здійснюється з дня подання до суду позову чи заяви про видачу с удового наказу. Позивачем поставлення вимоги про припинення стягнення аліментів. Тому припинення стягнення аліментів та зміна розміру стягуваних аліментів здійснюється з дня набрання рішенням законної сили, тобто за загальними правилами. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2 147 грн., 20 коп. на відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору, оскільки судом ухвалюється рішення про задоволення позовних вимог.

Outcome: approved