Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до КНП Мукачівської міської ради «Лікарня Святого Мартина» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що наказом КНП «Лікарня Святого Мартина» від 21.06.2023 року № 793-02 «Про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення [PERSON] » її було звільнено з посади реєстратора медичного пологового відділення на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України прогул, в тому числі відсутність на роботі більше трьох годин протягом дня без поважних причин. В подальшому, відповідно до рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 31.10.2023 року наказ КНП «Лікарня Святого Мартина» від 21.06.2023 року № 793-02 було визнано незаконним та скасовано. Також стягнуто на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 21.06.2023 року по 30.07.2023 року в розмірі 14638,40 грн. та 3000,00 грн. моральної шкоди. Вказане судове рішення набрало законної сили 05.12.2023 року. Однак, вважає, що вищезазначеним судовим рішенням стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу лише частково, а саме за період з 21.06.2023 року по 30.07.2023 року, тобто за 28 робочих днів, в той час як спір перебував на розгляді в суді з 30.07.2023 року по 31.10.2023 року. На підставі вищевикладеного просить суд стягнути з КНП «Лікарня Святого Мартина» на її користь середній заробіток на час вимушеного прогулу за період з 31.07.2023 року по 31.10.2023 року у розмірі 35027,60 грн., без утримання прибуткового податку й інших обов`язкових платежів, а також просить стягнути з відповідача судові витрати пов`язані з розглядом справи та витрати на правничу допомогу. Ухвалою суду від 12.12.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін визначено у такій строк та черговість подання заяв по суті справи. 27.12.2023 року на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву зі змісту якого встановлено, що останній не заперечує проти задоволення позову в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Що стосується стягнення витрат на правничу допомогу, то відповідач категорично не погоджується з доводами позивача про стягнення витрат на правничу допомогу. Обґрунтовує це тим, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт виконаних адвокатом та здійснених ним витрат необхідних для надання правничої допомоги, зазначені позивачем витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат. Також, відповідач просить суд звернути увагу на те, що представником позивача не надано відповідачу ні копії свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, ні копію ордеру адвоката, а тому в зв`язку з відсутністю документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунку просять відмовити у задоволенні такої вимоги. 05.01.2024 року від представника позивача, адвоката Компанієць Н.Г., до суду надійшла заява про розподіл судових витрат, а саме стягнення витрат на правничу допомогу з відповідача у розмірі 11000,00 грн. 12.01.2024 року від представника позивача, адвоката Компанієць Н.Г., до суду було подано заяву, в якій остання просить приєднати до матеріалів справи копію платіжної інструкції на підтвердження часткової оплати гонорару адвоката. 16.01.2024 року від представника відповідача до суду було подано ряд клопотань, зокрема, заява про визнання позовних вимог повністю в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу в якому зазначено, що заявлена сума витрат на правничу допомогу є неспівмірною зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом роботи, а тому просять зменшити розмір витрат на правничу допомогу до 4020,10 грн. З урахуванням положень ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу на підставі наявних у ній матеріалів. Суд, дослідивши та перевіривши наявні у справі докази, приходить до наступного висновку. Статтею 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно з ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. В силу ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, судом встановлено, що Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області 31.10.2023 року ухвалено судове рішення за результатами розгляду цивільної справи за позовом [PERSON] до КНП Мукачівської міської ради «Лікарня Святого Мартина» про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди (справа № 303/7047/23). Відповідно до рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 31.10.2023 року позов задоволено частково, зокрема, визнано незаконним та скасовано наказ КНП Мукачівської міської ради «Лікарня Святого\~Мартина» від\~21.06.2023\~року №\~793-02\~«Про застосування\~дисциплінарного стягнення\~у вигляді\~звільнення [PERSON] »,\~яким [PERSON] \~звільнено з\~посади реєстратора\~медичного пологового\~відділення з\~21.06.2023\~на підставі\~п.\~4\~ст.\~40\~КЗпП України\~(прогулу\~(в\~тому числі\~відсутності на\~роботі більше\~трьох годин\~протягом робочого\~дня)\~без поважних\~причин);\~поновлено [PERSON] \~на посаді\~реєстратора медичного\~пологового відділення\~КНП Мукачівської\~міської ради «Лікарня Святого Мартина»; стягнуто з КНП Мукачівської міської ради «Лікарня Святого Мартина» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з 21.06.2023 року по 30.07.2023 року в розмірі 14638,40 грн. Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 31.10.2023 року набрало законної сили 05.12.2023 року. Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України, яка визначає підстави звільнення від доказування, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Таким чином, обставини щодо звільнення позивача без законної підстави та наявності підстав для виплати їй середнього заробітку за час вимушеного прогулу встановлені судовим рішенням, а тому не підлягають доказуванню у справі, яка розглядається, оскільки мають преюдиційне значення. При цьому встановлено, що відповідно до рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 31.10.2023 року середній заробіток за час вимушеного прогулу розраховано за період з 21.06.2023 року по 30.07.2023 року. У зв`язку з цим [PERSON] звернулася до суду та просить стягнути середній заробіток на час вимушеного прогулу за період з 31.07.2023 року по 31.10.2023 року, тобто по день ухвалення судового рішення про поновлення її на роботі, у розмірі 35027,60 грн., Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Так, згідно з ч. 1 ст. 27 Закону України «Про оплату праці» середній заробіток працівника визначається за правилами, закріпленими у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, а саме Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 (далі Порядок). Відповідно до п. 2 Порядку середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Згідно з п. 5 Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника. Відповідно до п. 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі, коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з вищенаведеними правилами нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час вимушеного прогулу, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу зменшується на суму податків і зборів (постанова Верховного Суду від 05.08.2020 року у справі № 817/893/17). Згідно з довідкою № 105 від 04.08.2028 року заробітна плата із розрахунку за два останніх повних відпрацьованих місяця [PERSON] становить 22480,00 грн. (11600,00 грн. + 10880,00 грн.), а тому середньоденний заробіток\~становить 522,80\~грн.\~(22480,00 грн. / 43 робочих дні). Таким чином середній заробіток за час вимушеного прогулу з 31.07.2023 року по 31.10.2023 року становить 35027,60 грн. (522,80 грн. х 67 робочих дні) без вирахування податків та обов`язкових платежів. Крім того, суд враховує, що за змістом ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У цій справі відповідачем у заяві фактично визнано позов про, що подано до суду відповідну заяву. Обставин, за яких визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, судом не виявлено. З врахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності та враховуючи встановлені вище обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача середній заробіток на час вимушеного прогулу за період з 31.07.2023 року по 31.10.2023 року у розмірі 35027,60 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами суд враховує наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України встановлено, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Положеннями ч. 1 ст. 142 ЦПК України визначено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що кореспондується з ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а відповідач до початку розгляду справи по суті позов визнав, відповідно ст.ст. 141, 142 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір розмір якого становить 536,80 грн. Що стосується вимоги щодо стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, то суд приходить до наступного висновку. Положеннями ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Зазначені положення застосовуються і до розгляду справ в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження. Отже, для відшкодування витрат на професійну правову допомогу, учасник справи зобов`язаний надати суду докази понесення таких витрат до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву та подала попередній розрахунок таких витрат. Водночас суд, вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, зобов`язаний врахувати подані стороною у строк, визначений ч. 8 ст. 141 ЦПК України, докази, надати їм належну оцінку і лише після цього прийняти відповідне судове рішення з цього питання. Вказані висновки узгоджуються із позицією Великої Палати Верховного Суду щодо порядку стягнення витрат на правову допомогу, викладеною у постанові від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та таке ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування. Такий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу суду надано договір № 2-27/07/23 про надання правової допомоги від 27.07.2023 року, укладений позивачем з адвокатом Компанієць Н.Г., додаткову угоду № 2 від 27.07.2023 року до договору № 2-27/07/23 про надання правової допомоги, акт приймання-передачі наданої правничої допомоги від 02.01.2024 року, платіжні інструкції на загальну суму 6030,15 грн., ордер серії АО № 1107952 від 27.11.2023 року. В сукупності позивач просить суд стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 11000,00 грн. Представником відповідача в свою чергу до суду було подано клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги з тих підстав, що такі витрати не співмірні із складністю цієї справи. Суд звертає увагу на те, що в постановах Верховного Суду від 02.10.2019 року у справі № 211/3113/16-ц, від 06.11.2020 року у справі № 760/11145/18 зроблено правовий висновок про те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial