Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-17 00:00:00

позивачка [PERSON] 14.11.2023 звернулась в суд із позовом, в якому просить стягнути з відповідачки [PERSON] на її користь заборгованість кошти в розмірі 2\~000 доларів США. Окрім цього, просить покласти на відповідачку судові витрати. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 20.12.2022 вона передала у борг відповідачці [PERSON] кошти у розмірі 2\~000 доларів США терміном до 29.03.2023. В результаті передання коштів, укладення усного договору позики між ними та на підтвердження свого обов`язку щодо їх повернення, [PERSON] у її присутності написала власноручну розписку. Разом з тим, в обумовлений ними термін, а саме до 29.03.2023, відповідачка не повернула вказані кошти та продовжує ухилятись від виконання свого зобов`язання. Її неодноразові звернення телефоном до боржниці та особисті зустрічі не дають жодного результату, а поведінка відповідачки стосовно неповернення коштів свідчить про намір невиконання свого обов`язку, чим порушено її права та інтереси. Із покликанням на норми ст. ст. 526, 625, 627, 1046, 1047, 1049 ЦК України, просить позов задовольнити. Ухвалою від 29.11.2023 прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивачки [PERSON] адвокат Усачук А.В. позов підтримав з підстав, наведених у такому, просив його задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала повністю, не заперечила щодо задоволення позову в повному обсязі. Заслухавши пояснення представника позивачки та відповідачки, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, з огляду на таке. Відповідно до\~ст.1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду або такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ст.1047 ЦК України\~\~договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1\~ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до статей\~526, 530 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору і в установлений договором строк. За умовами\~ст. 625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Згідно з\~ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, між позивачкою [PERSON] та відповідачкою [PERSON] було укладено договір позики грошових коштів від 20.12.2022, на підтвердження якого складена розписка, згідно з якою [PERSON] позичила (отримала у борг) в [PERSON] 2 000 доларів США та зобов`язалась повернути такі до 29.03.2023. Разом з тим, як встановлено в ході розгляду справи та не оспорюється учасниками справи, відповідачка [PERSON] не повернула заборгованість позивачці [PERSON] у строк, визначений зазначеною вище розпискою від 20.12.2023, вимоги щодо повернення заборгованості, скерованої відповідачці 09.10.2023, остання не виконала. Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 у справі №373/2054/16-ц висловлено правовий висновок про те, що чинне законодавство не містить заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі. Із врахуванням наведеного, беручи до уваги те, що відповідачка [PERSON] доказів належного виконання умов договору не надала та позовні вимоги визнала, відтак заборгованість у розмірі 2\~000 доларів США підлягає стягненню на користь позивачки [PERSON] з відповідачки [PERSON] , як позичальника. Щодо судового збору, суд зазначає таке. Відповідно до ч.1\~ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно із ч.6\~ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Як вбачається із копії довідки до акта огляду МСЕК серії 10 ААА №863059, [PERSON] , [INFO] , має присвоєну ІІ групу інвалідності. Враховуючи, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню та приймаючи до уваги, що відповідачка [PERSON] звільнена від сплати судового збору, як інвалід ІІ групи загального захворювання, на підставі\~ст.5 Закону України «Про судовий збір», у відповідності до вимог\~ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне повернути позивачці з державного бюджету сплачений нею судовий збір в розмірі 1\~073 грн 60 коп при зверненні до суду.

Outcome: approved