Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-08 00:00:00

У листопаді 2023 року представник позивача адвокат Левченко Геннадій Володимирович, представляючи інтереси позивача [PERSON] , звернувся до Носівського районного суду Чернігівської області з позовною заявою про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Позовні вимоги представник позивача мотивував тим, що [INFO] у віці 61 рік помер [PERSON] . На день смерті він проживав за адресою: [ADDRESS] . Після його смерті спадщину прийняла позивач, Носівською державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа № 68/1997. Інші спадкоємці, які прийняли спадщину, відсутні. До складу спадкового майна після смерті [PERSON] входить право на земельну частку (пай) розміром 4,34 умовних кадастрових гектарів із земель, які перебували в колективній власності КСП ім. Щорса та розташовані на території Макіївської сільської ради. [PERSON] як член КСП був включений до Списку громадян - членів КСП ім. Щорса, які мали право на земельну частку (пай). Однак за життя не отримав сертифікат на право на земельну частку (пай) та державний акт. Позивач не може отримати в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину на земельну частку (пай), що належало померлому батьку. Нотаріус відмовив позивачеві у видачі свідоцтва про право на спадщину, про що видано постанову від 31 серпня 2023 року. Тому представник позивача просив судовим рішенням визнати за [PERSON] право на земельну частку (пай) розміром 4,34 умовних кадастрових гектарів із земель, які перебували в колективній власності колишнього КСП ім. Щорса на території Макіївської сільської ради, у порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] . У судове засідання позивач та представник позивача не з`явилися, але до початку підготовчого судового засідання представник позивача адвокат Левченко Г.В. подав до суду заяву, у якій зазначив, що він підтримує позовні вимоги, просить їх задовольнити та розглянути справу за відсутності позивача та представника позивача (а. с. 45). Представник відповідача Макіївської об`єднаної територіальної громади в особі Мринської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області в судове засідання не з`явився, але до початку розгляду справи по суті в. о. сільського голови направила до суду заяву, у якій просила справу розглянути без участі представника Макіївської сільської ради за наявними в ній матеріалами, указала, що Макіївська сільська рада визнає позов і не заперечує проти його задоволення (а. с. 32). Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд проводить судове засідання за відсутності учасників справи та вважає за можливе за його результатами ухвалити рішення. Вивчивши й дослідивши матеріали справи, суд робить нижченаведений висновок. Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що врегульовано частиною 3 ст. 12 ЦПК України. Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст. ст. 77-78 ЦПК України. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом; громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай). Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року (561-12), Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 (720/95) «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» та відповідні норми ЦК УРСР (1540-06). У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року (2768-14) сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Відповідно до Указу Президента України від 8 серпня 1995 року за № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельний пай одержали всі особи, які входили до складу КСП на момент паювання землі і яких внесено до списку, що додається до Державного акта на право колективної власності на землю. Згідно із п. 2 вказаного Указу, членами КСП були, зокрема, такі особи: постійні працівники - члени КСП, пенсіонери, які раніше працювали в КСП і залишилися його членами. Крім того, право на земельний пай мають спадкоємці тих членів КСП, які мали таке право, але померли до моменту видачі документа про це право, а саме - земельного сертифіката (Указ Президента України від 10 листопада 1994 року № 666/94 «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва»). Пленум Верховного Суду України у пункті 24 постанови «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз`яснив, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розд. X «Перехідні положення» ЗК (2768-14). Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК (435-15), у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. № 720/95 (720/95) «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо. Статтею 3 Указу Президента України за № 666/94 від 10.11.1994 року «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» встановлено, що право на земельну частку (пай) може бути об`єктом успадкування. Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] був членом колективного сільськогосподарського підприємства ім. Щорса с. Макіївка Ніжинського (колишнього Носівського) району Чернігівської області. [PERSON] був включений до списку громадян-членів КСП імені Щорса с. Макіївка Ніжинського (колишнього Носівського) району Чернігівської області. Сертифікат на право на земельну частку (пай) та державний акт на право власності на земельні ділянки по вищевказаному сертифікату [PERSON] не отримував. Вартість земельної частки (паю) станом на 01 січня 2023 року по КСП ім. Щорса Ніжинського (колишнього Носівського) району Чернігівської області становить 107830,73 грн. Указані обставини підтверджуються повідомленням Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області № 29-25-0.5-1791/2-23 від 12 квітня 2023 року та копією відповідного списку громадян-членів КСП ім. Щорса с. Макіївка Носівського району Чернігівської області, які мають право на середню земельну частку (а. с. 14-15). Отже, ураховуючи вищевикладені правові норми та обставини, суд робить висновок, що, незважаючи на те, що [PERSON] не отримав сертифікат на право на земельну частку (пай), він набув право на земельну частку (пай) у землях КСП ім. Щорса, розташованих у с. Макіївка Ніжинського (колишнього Носівського) району, оскільки був членом КСП ім. Щорса та був внесений до списку громадян-членів КСП ім. Щорса с. Макіївка Носівського району Чернігівської області, які мають право на середню земельну частку. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а. с. 7). Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. На день своєї смерті [PERSON] проживав та був зареєстрований по [ADDRESS] один, що підтверджується довідкою Макіївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області № 320 від 11 вересня 2023 року (а. с. 10). За життя [PERSON] заповіту не складав, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а. с. 44). Отже, спадкоємство після смерті [PERSON] здійснюється за законом. Згідно з ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. [PERSON] є дочкою [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а. с. 8) та копією свідоцтва про укладення шлюбу (а. с. 9). Отже, вона є спадкоємцем першої черги за законом після його смерті. Судом установлено, що до майна померлого [PERSON] . Носівською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу за № 68/1997, що підтверджується повідомленням Державного нотаріального архіву Чернігівської області від 22 листопада 2023 року № 3178/01-17 (а. с. 35). Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Із копії спадкової справи до майна померлого [PERSON] убачається, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті батька. [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 жилого будинку. Інша дочка померлого [PERSON] подала до нотаріальної контори заяву про відмову від прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] на користь своєї сестри [PERSON] (а. с. 36-42). Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Отже, [PERSON] як спадкоємець за законом успадкувала після смерті [PERSON] право на земельну частку (пай) із земель колишнього КСП ім. Щорса, яке належало йому на день смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. У судовому засіданні встановлено, що позивачеві [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай) у землі, що знаходиться в колективній власності КСП імені Щорса, що знаходилось в с. Макіївка Носівського району Чернігівської області, розміром 4,34 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що належало померлому [INFO] [PERSON] , у зв`язку з тим, що в матеріалах спадкової справи відсутні документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії, а саме: сертифікат на земельну частку (пай) у землі КСП ім. Щорса, виданий на ім`я [PERSON] , що підтверджується постановою державного нотаріуса Носівської державної нотаріальної контори Киреєвої Л.М. про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 790/02-31 від 31 серпня 2023 року (а. с. 16). Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» одним із документів, що посвідчують право на земельну частку (пай) є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Проаналізувавши докази по справі в їх сукупності, суд робить висновок, що позовні вимоги [PERSON] є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При зверненні до суду позивач сплатила судовий збір у сумі 1074 грн., що підтверджується квитанцією АТ «Ощадбанк» № 25 від 06 листопада 2023 року (а. с. 4). Ураховуючи, що заява відповідача про визнання позову подана до початку розгляду справи по суті, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved