Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Чернелицької селищної ради Івано-Франківської області та просить визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташованими по [ADDRESS] . Позовні вимоги позивач мотивував тим, що житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташованими по [ADDRESS] належав його батькам [PERSON] та [PERSON] . За архівними даними ОКП «Коломийське МБТІ» право власності на вищезгаданий даний житловий будинок та господарські будівлі станом на 31.12.2012 не було зареєстровано. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26.10.2023 право власності на житлове господарство по [ADDRESS] не зареєстроване. Для будівництва та обслуговування житлового будинку була виділена земельна ділянка площею 0,22 га. У відповідності до технічного паспорта житлове господарство складається з житлового будинку, 1920 року побудови, позначеного на схемі в технічному паспорті літерою «А» загальною площею 49,0 кв.м, житловою - 39,2 кв.м, господарських будівель і споруд. Ринкова вартість житлового господарства по [ADDRESS] становить 147000 грн. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, однак діяла на час побудови будинку, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. З погосподарського обліку Корнівської сільської ради слідує, що спадкове житлове господарство обліковувалося як колгоспний двір. Колгоспний двір був припинений 15 квітня 1991 року. Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Станом на 15.04.1991 у житловому господарстві в [ADDRESS] були зареєстровані: голова господарства [PERSON] , його дружина [PERSON] та син - позивач [PERSON] . Отже, позивач та його батьки мали рівні частки у даному господарстві - по 1/3 кожен. [PERSON] помер [INFO] . На час його смерті разом з ним були зареєстровані та проживали дружина [PERSON] та син - позивач. Реалізовуючи свої спадкові права спадкоємця першої черги за законом позивач подав до Городенківської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини за законом після смерті батька [PERSON] , за якою була заведена спадкова справа № 634. 15.06.2000 та 03.05.2006 позивач отримав свідоцтва про право на спадщину за законом на належні батькові земельний та майновий паї. Мати позивача [PERSON] померла [INFO] . За заповітом, посвідченим 21.01.2000 секретарем Корнівської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, зареєстрованим в реєстрі за № 2, [PERSON] належний їй житловий будинок з прилеглими до нього господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться у [ADDRESS] , земельну ділянку, земельну частку (пай) та все своє майно, де б воно не було та з чого б не складалося, все що буде належати їй на день смерті, заповіла позивачу. Позивач, який був зареєстрований та проживав разом з [PERSON] на час її смерті, звернувся до Городенківської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, у зв`язку з чим була заведена спадкова справа № 856. 14.12.2006 позивач отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на належний мамі земельний пай. Однак, нотаріус відмовила йому у видачі документів на спадщину на житлове господарство через відсутність правовстановлюючого документу на нього у спадкодавця. Покликаючись на ст. 391 ЦК України, відповідно до якої власник вправі вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння, захист його права здійснюється судом, позивач звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 01.11.2023 відкрито провадження у даній справі, справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 14.12.2023 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. Сторони у судове засідання не з`явилися. Позивач у заяві, поданій до суду 30.10.2023 разом із позовною заявою, просив судовий розгляд справи проводити без його участі, зазначивши, що позов підтримує. Чернелицька селищна рада Коломийського району Івано-Франківської області30.11.2023 подала до суду заяву про розгляд справи без участі представника селищної ради. Дії учасників справи не суперечать вимогам ст.211 ЦПК України, відповідно до якої учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності учасників справи. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідач не скористався правом на подання відзиву в порядку ст.178 ЦПК України, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами справи, що відповідає вимогам ч.8 ст.178 ЦПК України. У Постанові Верховного Суду від 5 вересня 2022 року у справі №1519/2-5034/11 (провадження № 61-175сво21) зазначено, що згідно з ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. З урахуванням розумності положення ч.5 ст.268 ЦПК України слід розуміти так: у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати в резолютивній частині дату складення повного судового рішення. Проте в разі зазначення судом датою ухвалення судового рішення дати складення повного судового рішення, внаслідок чого дата судового засідання та дата ухвалення судового рішення не збігатимуться, це не є порушенням прав сторін. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, вважає необхідним зазначити таке. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 3 ст.5 Цивільного кодексу України (у редакції 2003 року) визначено, що якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. За змістом ч.1 ст.120, ст.121, ч.1, ч.2 ст.123 ЦК УРСР 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності; володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснюється за згодою всіх членів двору; частка члена колгоспного двору в майні двору визначається, зокрема, при виході його з складу двору без утворення нового двору (виділ); розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року № 20, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Згідно погосподарських книг Корнівської сільської ради за 1991-1995 роки житлове господарство по [ADDRESS] облікувалося, як колгоспний двір. Отже, спір щодо даного майна вирішується за нормами, що регулювали власність цього двору. У [ADDRESS] було перейменовано на [ADDRESS] , про що свідчить довідка № 355, видана 25.10.2023 Корнівським старостинським округом № 6 Чернелицької селищної ради. Станом на 15.04.1991 у господарстві по [ADDRESS] були зареєстровані: голова господарства [PERSON] , 1925 р.н., дружина [PERSON] , 1924 р.н., син [PERSON] , 1949 р.н., що стверджується довідкою № 354, виданою 25.10.2023 Корнівським старостинським округом № 6 Чернелицької селищної ради. Відповідно до ч.1 ст.120 ЦК України (в редакції 1963 року, яка діяла на час виникнення колгоспних дворів) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Частки всіх членів колгоспного двору є рівними (ст.123 цього ж Кодексу). Згідно ч.1 ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Зі змісту ч.2 ст. 370 ЦК України вбачається, що у разі виділу частки із майна, що є в спільній сумісній власності, частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. З наведеного слідує, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на праві спільної сумісної власності в рівних частках по 1/3 кожному. Голова колгоспного двору [PERSON] помер [INFO] у віці 72 роки у с. Корнів Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис № 3 від 29 березня 1997 р., що стверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 29.03.1997 Корнівською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області. Внаслідок його смерті відкрилася спадщина. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Оскільки [PERSON] помер до 01.01.2004, застосовується Цивільний кодекс УРСР 1963 р. Згідно ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом; спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до вимог ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Згідно зі ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ст.529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Згідно ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Відповідно до ст.525 згаданого кодексу часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. [PERSON] , [INFO] , на день смерті ( [INFO] ) проживав та був зареєстрований по [ADDRESS] ; разом з ним проживали: дружина [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , що стверджується довідкою № 277, виданою 29.08.2023 Корнівським старостинським округом № 6 Чернелицької селищної ради. Те, що [PERSON] , 1925 року народження, та [PERSON] , 1924 року народження, були подружжям свідчить копія свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого 08 лютого 1967 р., запис за № 4 від 08 лютого 1967 р. в книзі записів актів громадянського стану про одруження. Із копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 26 січня 1950 р. Чернелицькою селищною радою Городенківського району Івано-Франківської області, вбачається, що батьками позивача [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , запис за № 10 від 29 червня 1949 р. Згідно словника власних імен людей жіноче ім?я «[PERSON]» є варіантом імені « [PERSON] », варіантом чоловічого імені « [PERSON] (по батькові [PERSON] , [PERSON] » є ім`я « [PERSON] (по батькові [PERSON] , [PERSON] )». Вищенаведене дає суду підстави вважати, що саме [PERSON] є матір`ю позивача [PERSON] [PERSON] заповіту не вчиняв. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є його дружина - [PERSON] та син - позивач [PERSON] , які прийняли спадщину в рівних частках, оскільки фактично вступили в управління та володіння спадковим майном. Інших спадкоємців першої черги за законом після смерті [PERSON] судом не встановлено. Інформаційною довідкою № 74761579 зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), виданою 16.11.2023 Городенківською державною нотаріальною конторою, стверджується, що спадкова справа після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , не заводилася. Однак, позивачу [PERSON] , як спадкоємцю першої черги за законом після смерті батька [PERSON] , державним нотаріусом Городенківської державної нотаріальної контори 15.06.2000 та 03.05.2006 видано свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстровані в реєстрі за № 830 та за № 725, на спадкове майно, яке складається із права на земельну частку (пай) розміром 49,3 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, що належала померлому [PERSON] згідно сертифікату на землю серії ІФ № 0060264, та із права на пайовий фонд майна колективного с/г підприємства с/с власників «Дністер» с. Корнів (спадкова справа № 634 від 15.06.2000). [PERSON] , прийнявши спадщину після смерті чоловіка [PERSON] , як спадкоємець першої черги за законом, до нотаріуса за видачею їй свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно спадкодавця не зверталася. До складу спадщини спадкодавця [PERSON] входить також 1/3 (2/6) частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] (до набрання чинності постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» - Городенківського) району Івано-Франківської області, що належала йому як члену колишнього колгоспного двору. Дружина спадкодавця - [PERSON] та його син - позивач [PERSON] , як спадкоємці першої черги за законом, в рівних частках успадкували вищезгадану частку житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд, що становить по 1/6 частці, однак документи на дані частки спадкового майна не оформили. За заповітом, посвідченим 21.01.2000 секретарем виконкому Корнівської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, зареєстрованим в реєстрі під № 2, [PERSON] , жителька с. Корнів Городенківського району Івано-Франківської області, належний їй житловий будинок з прилеглими до нього господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться у [ADDRESS] , земельну ділянку, земельну частку (пай) та все майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право заповіла синові [PERSON] . Заповіт не відмінено і не скасовано, про що свідчить відмітка секретаря виконкому Корніської сільської ради від 08.12.2006 [PERSON] померла [INFO] у с. Корнів Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис за № 5 від 05 червня 2006, що стверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 05 червня 2006 р. виконкомом Корнівської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області. Внаслідок її смерті відкрилася спадщина. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1222 ЦК України). Згідно з ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Ч.1 ст.1235 ЦК України визначено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. За ст.ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийняття спадщини це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, нотаріусу заяви про прийняття спадщини. Ч.1 ст.1270 згаданого кодексу визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, визначено ч.2 ст.1220 ЦК України. [PERSON] , [INFO] , на день смерті ( [INFO] ) проживала та була зареєстрована по [ADDRESS] ; разом з нею проживав син [PERSON] , [INFO] , що стверджується довідкою № 351, виданою 25.18.2023 Корнівським старостинським округом № 6 Чернелицької селищної ради. Позивач [PERSON] , як спадкоємець за заповітом, прийняв спадщину після смерті матері [PERSON] , оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Спадкоємців, які відповідно до ч.1 ст.1241 ЦК України, мають обов`язкову частку в спадщині [PERSON] та прийняли спадщину, - судом не встановлено. Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1297 згаданого Кодексу спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Із копії спадкової справи № 856/2006, наданої суду Городенківською державною нотаріальною конторою, вбачається, що позивач, прийнявши спадщину після смерті матері [PERSON] , як спадкоємець за заповітом, 10.12.2006 подав нотаріусу заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно спадкодавця. Йому 14.12.2006 державним нотаріусом Городенківської районної державної нотаріальної контори видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі за № 2218, на спадкове майно, яке складається із права на земельну частку (пай) розміром 49,3 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, що належала померлій [PERSON] згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії РН № 233802, та із права на пайовий фонд майна в спілці селян «Дністер» у с. Корнів. До складу спадщини спадкодавця [PERSON] входить також 3/6 (1/2) частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , 2/6 (1/3) частки якого належала їй, як члену колишнього колгоспного двору, а 1/6 частки успадкована нею після смерті чоловіка [PERSON] , як спадкоємцем першої черги за законом, однак документи на дану частку спадкового майна [PERSON] не оформила. Підставою звернення позивача до суду стало те, що постановою державного нотаріуса Городенківської державної нотаріальної контори № 1528/02-31 від 21 жовтня 2023 р. про відмову у вчиненні нотаріальної дії позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] , на житловий будинок [ADDRESS] з посиланням на те, що право власності на вищезазначений житловий будинок у органах БТІ не зареєстровано. Копією виписки з інвентаризаційних матеріалів ОКП «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» № 11030 від 30.08.2023 стверджується, що згідно архівних даних ОКП «Коломийське МБТІ» право власності на житловий будинок та господарські будівлі по [ADDRESS] станом на 31.12.2012 не зареєстровано. З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 351951798, сформованої 26.10.2023, вбачається, що відомості про право власності на житловий будинок [ADDRESS] відсутні. Відповідно до роз`яснень, викладених у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» (пункт 3.2), порядок оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію, наведено в ДБН А.3.1-3-94 «Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів» та в листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23 березня 1999 року № 12/5-126, в якому, зокрема, роз`яснюється: - оформлення свідоцтва на право власності на об`єкти, які були закінчені будівництвом після 5 серпня 1992 року і на цей час не прийняті в експлуатацію, проводиться тільки за наявності актів прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями - державними приймальними або державними технічними; - по об`єктах, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 5 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ. Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 5 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. З копії технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , виготовленого 30.08.2023 вбачається, що житловий будинок споруджено в 1920 р., господарські будівлі та споруди - в 1960, 1980 роках. Їх ринкова вартість станом на 24.10.2023 становить 147000 грн, що стверджується копією звіту про вартість майна, складеного ЕТ-ВО «Придністров`я». За господарством по [ADDRESS] закріплена земельна ділянка площею 0,85 га, в т.ч. для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,22 га, для ведення особистого селянського господарства - 0,63 га, що стверджується довідкою № 352, виданою 25.10.2023 Корнівським старостинським округом № 6 Чернелицької селищної ради. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Про реєстрацію будинку [ADDRESS] у виконкомі місцевої ради свідчать копії виписок з погосподарських книг Корнівської сільської ради за 1980-1982, 1983-1985, 1986-1990, 1991-1995, 1996-2000, 2001-2005, 2006-2010, 2011-2015, 2016-2023 роки, виданих Корнівським старостинським округом Чернелицької селищної ради ради, за даними яких в період з 1980 по 1997 роки головою господарства був [PERSON] , [INFO] , в період з 1997 по 2006 роки головою господарства була [PERSON] , [INFO] , з 2006 по 2023 роки головою господарства є позивач [PERSON] , [INFO] . Судом встановлено, що вищезгадане нерухоме майно набуто спадкодавцями [PERSON] та [PERSON] у законний спосіб, належало їм за життя на праві власності, хоча правовстановлюючого документу на нього вони не отримували, тому увійшло до складу спадщини після їх смерті. Однак, враховуючи те, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] відносився до суспільної групи «колгоспний двір», тому належав [PERSON] , [PERSON] та позивачу [PERSON] на праві спільної сумісної власності в рівних частках по 1/3 (2/6) кожному, як членам колишнього колгоспного двору. [PERSON] , як спадкоємець першої черги за законом, успадкувала після смерті чоловіка [PERSON] 1/6 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , та фактично стала власником даної частки житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд, однак документи на дану частку спадкового майна не оформила. Крім того, їй належить 1/3 (2/6) частки у даному житловому будинку, як члену колишнього колгоспного двору, що разом становить 3/6 (1/2) частки. Позивач [PERSON] , як спадкоємець першої черги за законом, успадкував після смерті батька [PERSON] 1/6 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Як спадкоємець за заповітом після смерті матері [PERSON] , позивач успадкував 3/6 (1/2) частки вищезгаданого житлового будинку, однак через відсутність правовстановлюючого документу, що підтверджує право власності спадкодавця на спадковий житловий будинок немає можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно. Крім того, позивачу належить 2/6 (1/3) частки у даному житловому будинку, як члену колишнього колгоспного двору, що разом становить цілий житловий будинок. Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Передбачених наведеною статтею підстав неправомірності набуття позивачем права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] судом не встановлено, тому суд приходить до переконання, що є підстави для задоволення позовних вимог. На підставі ст.ст. 112, 120, 123, 524-526, 529, 548, 549, 563 ЦК УРСР (1963 р.), ст.ст. 316, 317, 325, 328, 368, 370, 392, 1216, 1217, 1220, 1222, 1223, 1233, 1241, 1268-1270, 1296-1297 ЦК України (2003 р.),

Outcome: approved