Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-23 00:00:00

01.08.2023 року КП «Теплоенерго» Дніпровської міської ради, в особі представника - Скочко Є.В., звернулось до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості по сплаті за теплопостачання в розмірі 36 329,75 грн. В обґрунтування позову зазначено, що згідно з державною програмою забезпечення населення послугами теплопостачання протягом опалювальних сезонів з жовтня 2016 року по 2023 року позивач надавав послуги з централізованого опалення за адресою: [ADDRESS] , де відповідно до довідки про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №1523 від 04.02.2022, користувачаем є [PERSON] . Відповідач, на підставі відкритого особистого рахунку № [NUMBER] , повинен був сплачувати за надані послуги щомісячно. Однак оплата за ці послуги не здійснювалася належним чином, у зв`язку з чим станом на 01.02.2022 з`явився борг перед позивачем у сумі 17 780,21 грн. Даний борг було реструктуризовано шляхом укладання зі споживачем [PERSON] договору про реструктуризацію заборгованості за послуги централізованого опалення та гарячого водопостачання №32/2022/Ц.О.А. строком на 24 місяці. Пунктом 3 цього договору передбачено, що у разі порушення споживачем умов даного договору, підприємство КП «Теплоенерго» має право на примусове стягнення суми заборгованості в судовому порядку. Утворилась заборгованість. У зв`язку з чим, позивач просить суд стягнути з відповідачки заборгованість в розмірі 36 329,75 грн., яка складається з: 22 289,79 грн. - сума боргу на момент подання позову, а саме на 01.07.2023, 14 039,96 грн. - інфляційні збитки та стягнути витрати по сплаті судового збору. Після отримання відповіді з Департаменту адміністративних послгу та дозвільнх процедур щодо зареєстрованого місця проживання відповідачки [PERSON] , ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15.09.2023 року позовну заяву було залишено без руху. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09.10.2023 року було відкрито провадження у справі та на підставі п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України призначено її до розгляду в порядку спрощеного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін та їх представників. Представник позивача у судові засідання не з`явився, в позовній заяві клопотав про розгляд справи за його відсутності. Відповідачка в судові засідання не з`явилась, відзив на позов до суду не надходив. Відповідачка про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась шляхом направлення на її адресу реєстрації судових повісток та розміщення оголошення на сайті «Судова влада». Клопотань про розгляд справи за її відсутності відповідачка не надала, про причини неявки не повідомила. З урахуванням викладених вище обставин на підставі ст. ст. 280, 287, 288 ЦПК України, розгляд справи проведено в заочному порядку. Враховуючи, що сторони у судове засідання не з`явились, справа розглянута без фіксування судового засідання технічними засобами, згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав. Судом встановлено, що КП «Теплоенерго» ДМР є комунальним підприємством, основним видом діяльності якого є виробництво, транспортування та постачання теплової енергії у вигляді гарячої води для задоволення потреб опалення та гарячого водопостачання населення та інших груп споживачів. Відповідно до Договору №32/2022р/Ц.О.А. про реструктуризацію заборгованості за послуги централізованого опалення гарячого водопостачання від 18.02.2022 , КП «Теплоенерго» ДМР та [PERSON] , проживаючої за адресою: [ADDRESS] , особистий рахунок [NUMBER] , уклали договір про зобов`язання споживача сплатити заборгованість за використану теплову енергію, яка виникла станом на 26.01.2022 у розмірі - 17 780,21 грн., протягом 24 місяців, а також 0% від суми заборгованості, а саме 0,00 грн. до 25.02.2022, а далі відповідно графіку: сума 17 780,21 грн. Також умовами договору передбачено, у разі порушення споживачем умов даного договору, підприємство КП «Теплоенерго» має право на примусове стягнення суми заборгованості в судовому порядку. Пунктами 2, 2.1. договору №32/2022р./Ц.О.А. про реструктуризацію заборгованості за використану теплову енергію, що споживач здійснює оплату не пізніше 20 числа слідуючого за розрахунковим місяцем. У разі несвоєчасної сплати, підприємством КП «Теплоенерго» ДМР буде нараховуватися пеня в розмірі від 0,01 % до 1 % від суми простроченого платежу за кожен день прострочки, але не більш ніж 100 % від загальної суми заборгованості. Згідно ст. ст. 13, 14 ЦК України цивільні права і цивільні обов`язки здійснюються і виконуються особою у межах, установлених договором або актами цивільного законодавства. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 68 ЖК Української РСР наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Згідно ст. 67 ЖК Української РСР плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" № 1875-IV від 24 червня 2004 року (який діяв до 01 травня 2019 року) залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Згідно п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" та ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" № 1875-IV від 24 червня 2004 року споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно п. 15 ч. 2 ст. 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" № 2189-VIII від 9 листопада 2017 року, який введено в дію 01 травня 2019 року, індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 року № 6-2951цс15. Частина 1 ст. 322 ЦК України визначає, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 19 Закону України "Про теплопостачання" споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Відповідно до розрахунку позивача сума заборгованості за надані послуги теплопостачання, на момент укладання договору про реструктуризацію заборгованості, складає 36 329,75 грн., а саме: сума боргу станом на 23.02.2022 - 22 289,79 грн. та інфляційне збільшення суми боргу - 14 039,96 грн. Враховуючи встановлені обставини фактичного споживання послуг позивача, які підтверджуються наданими доказами, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог стосовно заборгованості за надані послуги та наявність підстав для захисту прав позивача і стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу за спожиті послуги, за період з 01.10.2016 до 23.02.2022 в розмірі 22 289,79 грн. Вирішуючи решту заявлених вимог, суд виходить з наступного. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи з юридичної природи правовідносин, що виникли між сторонами, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання. В зв`язку з цим, суд також вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню і позовні вимоги про стягнення з відповідачки на користь позивача інфляційних збитків за період прострочення з 01.10.2016 до 23.02.2022 рр. в сумі 14 039,96 грн. Таким чином, позовні вимоги слід задовольнити в повному обсязі, стягнувши з відповідачки на користь позивача заборгованість по оплаті послуг теплопостачання, що виникла за період з 01.10.2016 до 23.02.2022 рр. в розмірі 36 329,75 грн., з яких: 22 289,79 грн. основний борг, 14 039,96 грн. інфляційні збитки. Відповідно до ст. 141 ЦПК України також слід стягнути з відповідачки на користь позивача понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 684,00 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved