Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про тлумачення заповіту та визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом. В обґрунтування позову зазначає, що її матері [PERSON] згідносертифіката на право на земельну частку (пай) серії РВ № 0172993 від 22 квітня 1997 року належало право на земельну частку (пай), розташовану на території Здовбицької сільської ради Рівненського району (раніше Уїздецької сільської ради Здолбунівського району) Рівненської області. 19 квітня 2010 року її мати [PERSON] склала заповіт, відповідно до якого належне їй право на земельну частку (пай) згідно сертифіката на право на земельну частку (пай) серії РВ № 0172993 заповіла своїй дочці [PERSON] . На користь відповідачів [PERSON] та [PERSON] , які є її рідними сестрою і братом, мати [PERSON] склала заповіти на інше майно. 02 травня 2017 року на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії РВ № 0172993 та розпорядження голови Здолбунівської районної державної адміністрації Рівненської області № 672 від 27 грудня 2007 року "Про виділення земельних часток (паїв) в натурі (на місцевості) та видачу державних актів на право власності на землю громадянам на території Уїздецької сільської ради" виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), виділено в натурі та сформовано земельні ділянки з кадастровим номером 5622687000:20:001:0216 та 5622687000:20:001:0217 для ведення особистого селянського господарства. 31 серпня 2018 року на земельну ділянку з кадастровим номером 5622687000:20:001:0217 за [PERSON] зареєстроване право приватної власності. Однак право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 5622687000:20:001:0216 спадкодавець [PERSON] за життя не зареєструвала. Державний акт на вказану земельну ділянку не видавався. [INFO] її мати [PERSON] померла. Після її смерті відкрилася спадщина на майно, в тому числі і на вказану земельну ділянку. Вона подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини за заповітом, однак приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Рівненської області Бондаренком О.В. їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину та роз`яснено право звернутися до суду з позовом про тлумачення заповіту та визнання права власності на спадкове майно в зв`язку з тим, що сертифікат на право на земельну частку (пай) серії РВ № 0172993 вилучено, а на підставі сертифіката сформовано земельні ділянки, відомості про які внесено в державний земельний кадастр з кадастровими номерами 5622687000:20:001:0216 та 5622687000:20:001:0217. Спору щодо спадкового майна між спадкоємцями немає, проте витламачити цей заповіт спадкоємцями у нотаріуса є неможливим, оскільки заповіт стосується виключно її особисто. Просить суд розтлумачити зміст заповіту, складеного 19 квітня 2010 року, посвідченого секретарем виконкому Уїздецької сільської ради Здолбунівського району Рівненської області, зареєстрований в реєстрі за № 38, наступним чином: належне [PERSON] майно, яке входить до складу спадщини за цим заповітом, - право на земельну частку (пай), яке посвідчувалося сертифікатом серії [NUMBER] , виданим Здолбунівською районною державною адміністрацією Рівненської області 22 квітня 1997 року, відповідає земельній ділянці площею 1,5702 га, з кадастровим номером 5622687000:20:001:0217, для ведення особистого селянського господарства та земельній ділянці площею 0,1286 га, з кадастровим номером 5622687000:20:001:0216, для ведення особистого селянського господарства, які розташовані на території Здовбицької сільської ради Рівненського району Рівненської області; та визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,1286 га, з кадастровим номером 5622687000:20:001:0216, для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Здовбицької сільської ради Рівненського району Рівненської області. Від позивача [PERSON] на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] подали до суду заяви, в яких не заперечують щодо задоволення позову. Просять розглянути справу за їх відсутності. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Як вбачається з копії сертифіката на право на земельну частку (пай) серії РВ №0172993, виданого Здолбунівською районною державною адміністрацією Рівненської області 22 квітня 1997 року, [PERSON] належало право на земельну частку (пай) розміром 1,99 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), розташовану на території Уїздецької сільської ради Здолбунівського району Рівненської області. Відповідно до заповіту, складеного 19 квітня 2010 року і посвідченого секретарем виконкому Уїздецької сільської ради Здолбунівського району Рівненської області, [PERSON] належне їй право на земельну частку (пай) згідно сертифіката на право на земельну частку (пай) серії РВ № 0172993, виданого Здолбунівською районною державною адміністратцією Рівненської області 22 квітня 1997 року та зареєстрованого 23 квітня 1997 року в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 8046, заповіла своїй дочці [PERSON] - позивачу по справі. На підставі розпорядження голови Здолбунівської районної державної адміністрації Рівненської області № 672 від 27 грудня 2007 року затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) [PERSON] та згідно сертифіката на право на земельну частку (пай) серії РВ № 0172993 виділено в натурі (на місцевості) земельну діляну площею 1,5702 га з кадастровим номером 5622687000:20:001:0217 та земельну ділянку площею 0,1286 га з кадастровим номером 5622687000:20:001:0216 для ведення особистого селянського господарства, які розташовані на території Уїздецької сільської ради Здолбунівського району Рівненської області. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 136352115 від 03 вересня 2018 року, земельна ділянка з кадастровим номером 5622687000:20:001:0217, площею 1,5702 га, цільове призначення якої - для ведення особистого селянського господарства, розташована на території Уїздецької сільської ради Здолбунівського району Рівненської області, належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі розпорядження № 672 від 27.12.2007 Здолбунівської районної державної адміністрації Рівненської області. Інформація про зареєстроване право власності щодо земельної ділянки з кадастровим номером 5622687000:20:001:0216 в Державному земельному кадастрі відсутня, що стверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-5603469892017. [INFO] [PERSON] померла, про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане 01 листопада 2022 року Здовбицькою сільською радою Рівненського району Рівненської області. Після її смерті відкрилася спадщина на майно. Відповідно до ч.1 ст.1223 ЦК України позивач є спадкоємцем спадкового майна за заповітом. Як вбачається зі спадкової справи № 20/2023, заведеної 23 березня 2023 року приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Рівненської області Бондаренком О.В. на майно [PERSON] , яка померла [INFO] , позивач прийняла спадщину за заповітом після смерті матері [PERSON] , подавши до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, за згодою спадкоємця, який вчасно прийняв спадщину. У роз`ясненні приватного нотаріуса Рівненського районного нотаріального округу Рівненської області Бондаренка О.В. зазначено, що згідно заповіту, посвідченого Уїздецькою сільською радою Здолбунівського району Рівненської області 19 квітня 2010 року, спадкодавець [PERSON] заповіла своїй дочці [PERSON] право на земельну частку (пай), належне на підставі сертифікату серії РВ № 0172993, однак на день відкриття спадщини такого об`єкта вже не існувало (сертифікат вилучено, сформовано земельні ділянки, відомості про які внесено в державний земельний кадастр). Тому нотаріусом роз`яснено право [PERSON] звернутися до суду з позовом про тлумачення заповіту та визнанням права власності на спадкове майно. Згідно зі статтею 1256 ЦК України тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 ЦК України. Тлумачення заповіту судом не повинно змінювати волі заповідача, тобто підміняти собою сам заповіт. Суд не може брати на себе права власника щодо розпоряджання його майном на випадок смерті. Тлумачення заповіту є лише інструментом з`ясування волі заповідача після його смерті. Отже, суд, здійснюючи тлумачення заповіту, не повинен виходити за межі цього процесу та змінювати (доповнювати) зміст заповіту, що може спотворити волю заповідача. Неточне відтворення в заповіті власної волі заповідача щодо долі спадщини може бути зумовлене, перш за все, неоднаковим використанням у ньому слів, понять і термінів, які є загальноприйнятими у сфері речових, зобов`язальних, спадкових відносин тощо. Цьому також можуть сприяти й певні неузгодженості між змістом окремих частин заповіту і змістом заповіту в цілому, що ускладнюють розуміння волі заповідача стосовно долі спадщини. При цьому частина друга статті 213 ЦК України не допускає, щоб при тлумаченні правочину здійснювався пошук волі учасника правочину, який не знайшов відображення у тексті самого правочину при тлумаченні заповіту, не допускається і внесення змін у зміст заповіту. Згідно зі статтею 213 ЦК України зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 18 квітня 2018 року у справі № 753/11000/14-ц зазначив, що в частинах третій та четвертій статті 213 ЦК України визначаються загальні способи, що застосовуватимуться при тлумаченні, які втілюються в трьох рівнях тлумачення. Перший рівень тлумачення здійснюється за допомогою однакових для всього змісту правочину значень слів і понять, а також загальноприйнятих у відповідній сфері відносин значень термінів. Другим рівнем тлумачення (у разі якщо за першого підходу не вдалося витлумачити зміст правочину) є порівняння різних частин правочину як між собою, так і зі змістом правочину в цілому, а також з намірами сторін, які вони виражали при вчиненні правочину, та з чого вони виходили при його виконанні. Третім рівнем тлумачення (при безрезультативності перших двох) є врахування: (а) мети правочину, (б) змісту попередніх переговорів, (в) усталеної практики відносин між сторонами (якщо сторони перебували раніше в правовідносинах між собою), (г) звичаїв ділового обороту; (ґ) подальшої поведінки сторін; (д) тексту типового договору; (е) інших обставин, що мають істотне значення. З огляду на викладене тлумаченню підлягає правочин або його частина у способи, встановлені статтею 213 ЦК України, тобто тлумаченням правочину є встановлення його змісту відповідно до волевиявлення сторін при його укладенні, усунення неясностей та суперечностей у трактуванні його положень. Пріоритет надається тому, що написано в правочині, тобто буквальному тлумаченню слів та термінів. При тлумаченні правочину, у тому числі заповіту, спершу береться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів, тобто здійснюється буквальне тлумачення правочину. І лише коли буквальне тлумачення не дало змоги витлумачити зміст правочину, необхідно вдаватися до порівняння частини правочину, намірів тощо. Тобто правила тлумачення правочину визначені законом за принципом концентричних кіл: за неможливості витлумачити зміст правочину шляхом використання вузького кола засобів (буквальне тлумачення) залучаються інші засоби. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2022 року у справі № 165/3014/20 (провадження № 61-16258св21). Відповідно до статей 1216, 1218, 1219 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за винятком тих, котрі нерозривно пов`язані з особою спадкодавця. Згідно ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1233 ЦК України передбачено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Частиною 2 ст.1236 ЦК України визначено, що заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Заповіт як остання воля особи стосується її розпоряджень на випадок смерті і тому покликаний вирішувати важливі для особи питання щодо призначення спадкоємців, позбавлення спадкоємців за законом права спадкування, визначення обсягу спадщини, що має спадкуватися за заповітом, встановлювати інші розпорядження, які відповідають заповіту та вимогам законодавства про спадкування. Відповідно до статей 1233, 1234 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт може бути реалізоване протягом всього життя особи і включає як право на складення заповіту або кількох заповітів, так і права на їх зміну, скасування. Усі наведені правомочності заповідача у сукупності із засобами їх правової охорони та захисту є здійсненням свободи заповіту, яка є принципом спадкового права. Свобода заповіту передбачає особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належним чином вираженим, піддається правовій охороні і після смерті заповідача. Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання. Юридична природа заповіту ґрунтується на його законодавчому визначенні як особистого розпорядження фізичної особи на випадок смерті (стаття 1233 ЦК України). Аналогічний висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 серпня 2022 року у справі № 141/813/19 (провадження № 61-1070св22). Згідно із частиною першоюстатті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За таких обставин, суд вважає за необхідне розтлумачити заповіт без внесення змін у його зміст, виходячи з волі [PERSON] , яка фактично заповіла [PERSON] у власність земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 1,5702 га, з кадастровим номером 5622687000:20:001:0217, та площею 0,1286 га, з кадастровим номером 5622687000:20:001:0216,розташовані на території Здовбицької сільської ради Рівненського району (раніше Уїздецької сільської ради Здолбунівського району) Рівненської області, які були виділені в натурі (на місцевості) на підставі розпорядження голови Здолбунівської районної державної адміністрації Рівненської області № 672 від 27 грудня 2007 року відповідно до сертифіката на право на земельну частку (пай) серії РВ № 0172993. Згідно довідки № 93від 16 березня 2023 року, виданої Здовбицькою сільською радою Рівненського районуРівненської області, [PERSON] , яка померла [INFO] , до дня смерті була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . На день смерті спадкодавця за вказаною адресою була зареєстрована дочка спадкодавця [PERSON] , 1972 року народження. Відповідно до положень статтей 1268 - 1269 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Частиною 2 ст.1272 ЦК України визначено, що за письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За змістом ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. На підставі наведеного та, враховуючи, що позивач прийняла спадщину за заповітом після смерті матері [PERSON] , подавши до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, за згодою спадкоємця, який вчасно прийняв спадщину, а також з огляду на те, що відповідачі позов визнали повністю і його задоволення не суперечить вимогам закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення у повному обсязі.

Outcome: approved