Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки в якому просить розірвати шлюб укладений між [PERSON] та [PERSON] , який зареєстрований 02 січня 1988 року Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 7. В обґрунтування позову позивач вказав, що від шлюбу мають повнолітнього сина. Протягом останніх п`яти років позивач та відповідачка остаточно припинили шлюбні відносини та ведення спільного господарства. Підставами для розірвання шлюбу є відсутність спільного інтересу, різні погляди на життя, відсутність взаєморозуміння, втрата любові та поваги один до одного. Подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе. Відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою суду від 28 листопада 2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. 01 грудня 2023 року від відповідачки надійшла заява в якій [PERSON] прохала розірвати шлюб та після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON] . Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, встановив такі факти та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 02 січня 1988 року уклали шлюб, який зареєстрований Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 7, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 09 листопада 2023 року. Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Відповідно до вимог ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Виходячи із змісту ч. 3 та ч. 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Сторони протягом останніх п`яти років не підтримують шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть, шлюб має формальний характер, у встановлений законом строк заяву про розірвання шлюбу не відкликали, обидва бажають розірвати шлюб, про що свідчать їх заяви, суд вважає за необхідне шлюб сторін розірвати. Оскільки сторони наполягають на розірванні шлюбу, то, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є не припустимим. Суд дійшов до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідачка в заяві прохала залишити їй прізвище чоловіка - [PERSON] . Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», а позовні вимоги задоволенні, суд приходить до висновку про стягнення з відповідачки на користь держави судового збору у розмірі 1073,60 грн., що підлягають сплаті при зверненні до суду з даним позовом. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved