Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-21 00:00:00

04.12.2023 [PERSON] звернулась до Вільнянського районного суду Запорізької області із заявою, в якій просила суд встановити факт реєстрації 08.10.2016 шлюбу, який зареєстрований Білогорським районним відділом запису актів цивільного стану Департаменту актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим, за актовим записом №265 між громадянкою України [PERSON] , [INFO] , зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] , (місце народження: с. Новософіївка, Вільнянського району Запорізької області) з громадянином російської федерації [PERSON] , [INFO] , (місце народження: м. Сімферополь, Кримська область, УРСР). В обґрунтування заяви зазначила, що 08.10.2016 вона уклала шлюб з [PERSON] , який був зареєстрований Білогірським районним відділом запису актів цивільного стану Департаменту актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим, за актовим записом №265, та видане свідоцтво про шлюб від 08 жовтня 2016 року, серії [NUMBER] . Після реєстрації шлюбу дружині було залишене прізвище « [PERSON] ». У 2017 році заявниця повернулася до України, де проживала за місцем реєстрації за адресою: [ADDRESS] . З 2017 року по теперішній час заявниця не спілкується з відповідачем та не має ніякої інформації про його місце перебування. Спільних дітей від шлюбу немає. З метою розірвати шлюб з [PERSON] заявниця звернулася до Вільнянського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Запорізькому районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) із заявою, в якій просила видати свідоцтво про шлюб українського зразка, для підтвердження укладення шлюбу між нею та [PERSON] 08.10.2016. Проте їй було відмовлено, оскільки видані на тимчасово окупованій території АР Крим документи є недійсними і не створюють правових наслідків. Також заявниці було повідомлено співробітниками Вільнянського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Запорізькому районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), що відповідно до роз`яснення Мінюсту письмова відмова у реєстрації шлюбів, укладених на тимчасово окупованій території, зараз не видається. Отримати документи, що підтверджують факт реєстрації шлюбу за зразками чинного законодавства України та отримати відповідне свідоцтво - немає можливості. У зв`язку з цим, [PERSON] змушена звернутися із цією заявою до суду. Встановлення факту реєстрації шлюбу необхідне для того, щоб вирішити питання про розірвання шлюбу з [PERSON] (громадянином російської федерації) та укладення нового шлюбу з громадянином України. Оскільки свідоцтво про шлюб, видане на тимчасово окупованій території АР Крим, не є дійсним, заявниця не може офіційно розірвати шлюб та зареєструвати інший, а це порушує її право та позбавляє інших похідних юридичних наслідків відповідно до норм чинного законодавства України. Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 11.12.2023 року відкрито провадження увказаній справі в порядку окремного провадження. Представник Вільнянського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Запорізькому районі Запорізької області надіслала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності за наявними у справі матеріалами відповідно до вимог чинного законодавства. У судове засідання заявник та її представник не з`явились, надіслали до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, на задоволенні заяви наполягали в повному обсязі. Заінтересована [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності заявниці, її представника та представника заінтересованої особи за наявними у справі матеріалами без фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає ч. 2ст. 247 ЦПК України. Суд, розглянувши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню, виходячи з обставин, зазначених заявником, і які знайшли повне підтвердження в ході розгляду справи в суді. Білогорським районним відділом запису актів цивільного стану Департаменту актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим 08 жовтня 2016 року видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , відповідно до якого [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 08 жовтня 2016 року, прізвище дружини - « [PERSON] », прізвище чоловіка - « [PERSON] », актовий запис №265. Вільнянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Запорізькому районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) заявниці було роз`яснено порядок державної реєстрації шлюбу. Отож, судом встановлено, що свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , засвідчена копія якого долучена до матеріалів заяви, видане органом, який створений та діє у порядку, не передбаченому законом, є недійсним, та не створює правових наслідків. Водночас встановлення факту реєстрації шлюбу необхідне для надання можливості заявнику отримати належним чином юридично дійсне на території України свідоцтво про шлюб як підтвердження наявності шлюбних стосунків сторін на державному рівні. Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з п. 5) ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п. 4) ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення. У частині 1 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» визначено, що державна реєстрація актів цивільного стану у встановлених законом випадках є обов`язковою. Відомості про реєстрацію, розірвання шлюбу підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян. Відповідно до ч. 2 ст. 9 вказаного Закону державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану. Згідно із ч. 1 ст. 12 Закону внесення відомостей про народження фізичної особи та її походження, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть здійснюється відділами державної реєстрації актів цивільного стану шляхом складання актового запису цивільного стану в електронному вигляді у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян та на паперових носіях. Частинами третьою-четвертою статті 49 ЦК України передбачено, що державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. theRepublicofMoldovaandRussia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих defacto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. theRepublicofMoldovaandRussia, 23.02.2016, §142). Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про реєстрацію шлюбу особи, виданих органами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки можливість збору доказів реєстрації шлюбу особи на окупованій території може бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя тощо. Необхідність встановлення юридичного факту укладення 08.10.2016 шлюбу між [PERSON] , [INFO] (зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] ) та [PERSON] (останнє відоме місце проживання: [ADDRESS] ) надасть можливість заявнику отримати належним чином юридично дійсне на території України свідоцтво про шлюб як підтвердження наявності шлюбних стосунків сторін на Державному рівні. Беручи до уваги те, що 08.10.2016 між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , Білогорським районним відділом запису актів цивільного стану Департаменту актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим, укладено шлюб за актовим записом №265, територія якого відноситься до тимчасово окупованої, суд вважає за можливе відповідно до ст. 315 ЦПК України та ч. 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», вказану заяву задовольнити та встановити факт реєстрації шлюбу, укладеного між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . На підставі викладеного,

Outcome: approved