Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Вільнянського районного суду Запорізької області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 08.11.2022 [PERSON] , отримав від [PERSON] кошти в розмірі 90 000 грн. (дев`яносто тисяч гривень 00 копійок) в якості позики, із строком виплати до 31.12.2022. Відповідачем власноруч (особисто), було складено розписку від 08.11.2022, яку він засвідчив власним підписом. Зважаючи на те, що відповідач має повну цивільну дієздатність, та звертаючись до змісту розписки від 08.11.2022,. [PERSON] , взяв на себе зобов`язання виплатити заборгованість передбачену розпискою до 31.12.2022, проте на момент подання позовної заяви, не виконав взяте на себе зобов`язання. Крім суми основного боргу позивач просить стягнути з відповідача за ч.2 ст.625 ЦК України 1 346,30 грн - 3% річних та 3 375,00 грн інфляційних нарахувань. Ухвалою суду від 12.07.2023 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судове засідання представник позивача не з`явився, надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив розглядати справу за його відсутності на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Також зазначив, у разі неявки в судове засідання відповідача на підставі ст. 280 ЦПК України не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідно до п. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку шляхом направлення судової повістки на адресу зареєстрованого місця проживання, причини неявки суду не повідомила, відзив на позов не надала. У відповідності до приписів ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини. З матеріалів справи судом встановлено, що між сторонами укладено договір позики на суму 90 000,00 грн, що підтверджується розпискою від 08.11.2022. Відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України учасники справи зобов`язані, зокрема сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За визначенням ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Оскільки відповідачем доказів виконання зобов`язання до суду не надано, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову в частині стягнення суми заборгованості в розмірі 90 000,00 грн та задоволення позову в цій частині. Відносно стягнення 3% річних та інфляційних нарахувань суд приходить до наступного. Відповідно до п.18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). З урахуванням вищезазначених вимог, суд приходить до висновку про залишення позовних вимог, відносно стягнення 3% річних та інфляційних нарахувань, без задоволення, оскільки 3% річних та інфляційні нарахування за позовними вимогами нараховані в період дії в Україні воєнного стану. Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial