Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-14 00:00:00

У липні 2023 року, позивач [PERSON] звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Розетка.УА», Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Пей» про захист прав споживачів. В обґрунтування позову позивач зазначає, що згідно посилки «Нова пошта» № 20400338829372, 27.06.2023 позивач отримав від ТОВ «Розетка.УА» телевізор Самсунг, за що позивач оплатив готівкою 17499 грн. Зазначений телевізор виявився несправним, у зв`язку з чим позивач був змушений його повернути у ТОВ «Розетка.УА». 10.07.2023 через ТОВ «Нова Пошта» згідно експрес-накладної позивач відправив несправний телевізор Самсунг продавцю. До несправного товару позивачем товару було додано заяву з проханням обміняти телевізор Самсунг на телевізор LG 55UQ75006LF, з доплатою за рахунок позивача 3000 грн. А у разі неможливості позивач просив обміняти телевізор Самсунг на телевізор LG 55UQ75006LF повернути йому кошти у сумі 17499 грн. на вказаний ним рахунок. 18.07.2023 на електронну адресу позивача надійшло повідомлення від продавця з повідомленням, що повернення товару телевізор Самсунг UE43CU7100UXUA без проведення ремонтних робіт. Додатково продавець повідомив позивача по телефону, що телевізор Самсунг UE43CU7100UXUA містить інший серійний номер. Позивач вважає, що зазначене свідчить про неналежну доставку товару продавцю, з боку ТОВ «Нова Пей», оскільки під час відправки телевізора «Самсунг» 27.06.2023 працівниками ТОВ «Нова Пей» ретельно перевірялась відповідність серійного номеру телевізора. Враховуючи викладене, просить визнати протиправною бездіяльність продавця ТОВ «Розетка.УА», що полягає у відмові поверненні (обміну) телевізора «Самсунг» згідно посилки нової пошти № 20400338829372, 27.06.2023; зобов`язати ТОВ «Розетка.УА» повернути позивачу 17499 грн. за сплачений товар або обміняти несправний телевізор «Самсунг» на аналогічний телевізор належної якості; стягнути з ТОВ «Розетка.УА» на користь позивача вартість оплати повернення товару у сумі 413 грн.; визнати протиправною бездіяльність ТОВ «Нова Пей», що полягає у неналежній доставці товару продавцю; стягнути з ТОВ «Нова Пей» на користь позивача 17499 грн. вартості телевізора «Самсунг»; стягнути з відповідачів на користь позивача моральну шкоду у розмірі 100000 грн. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 24.07.2023 відкрито провадження за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Розетка.УА», Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Пей» про захист прав споживачів та постановлено проводити розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст. 174 ЦПК України, визначено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідно до ст.ст. 174, 178 ЦПК України, відповідачі скористалися своїм правом та направили до суду відзиви на позовну заяву, із викладенням заперечень проти неї. Враховуючи наведене, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Як вбачається із наявного в матеріалах справи відзиву, представник відповідача-1 просив відмовити в задоволенні позовних вимог з тих підстав, що 12.07.2023 відповідачем-1 отримано товар, в якому зафіксовано невідповідність упаковки та товару всередині, виявлені різні серійні номери на коробці та товарі. 12.07.2023 телефонним дзвінком позивача повідомлено про відмову відповідача прийняти товар, оскільки останній не є його продавцем, повернутий позивачем товар 2013 року виготовлення, а не 2023. Відповідач-2 надав до суду відзив, в якому зазначив, що заперечує проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, вважає їх необґрунтованими та не підтвердженими належними та допустимими доказами та такими, що не підлягають задоволенню. У серпні 2023 позивач надав відповідь на відзив, в якому зазначив, що просить замінити первісного відповідача належним відповідачем не закриваючи провадження у справі, а саме на ТОВ «Нова Пошта», оскільки позивач відправив несправний товар відповідачу-1 через ТОВ «Нова Пошта». Крім того, зазначив, щодо іншого серійного номера, на який вказує відповідач-1, а саме, що ТОВ «Нова Пошта» виконало неналежно доставку товару. Враховуючи наведене, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Щодо клопотання позивача про заміну сторони, суд зазначає наступне. Із системного аналізу змісту умов Публічного договору вбачається, що ТОВ «Нова Пошта» надає послуги з організації перевезення відправлень. Разом з цим, як вбачається з матеріалів справи, отримавши 27.06.2023 відправлення за ЕН № 20400338829372, позивач та відповідач-1 не заявляли до відповідача-2 жодних претензій щодо неналежної доставки товару продавцю, зокрема серійного номеру телевізора. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні клопотання позивача щодо заміни первісного стягувача ТОВ «Нова Пей», належним відповідачем ТОВ «Нова Пошта». Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає необхідним позов задовольнити частково, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Статтею 80 ЦПК України, визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Спірні правовідносини регулюються нормами Конституції України, Законом України «Про захист прав споживачів», Цивільним кодексом України, Законами України «Про транспорт», «Про автомобільний транспорт», Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженими наказом Міністерства транспорту України 14.10.97 № 363, які зареєстровано в Міністерстві юстиції України 20 лютого 1998 р. за № 128/2568 (далі - Правила), та умовами Публічного договору про надання послуг з організації перевезення відправлень ТОВ «Нова пошта». Відповідно до статті 42 Конституції України, держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів. Згідно статті 908 ЦК України, перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Зі змісту статті 52 Закону України «Про автомобільний транспорт» вбачається, що автомобільний перевізник зобов`язаний: забезпечити виконання умов договору про перевезення вантажу автомобільним транспортом у межах, визначених договором та законодавством; забезпечити збереження вантажу, прийнятого до перевезення, до передачі вантажовласнику (уповноваженій ним особі) в пункті призначення; відшкодовувати замовнику збитки за пошкодження або псування вантажу, часткову чи повну його втрату, а також збитки, завдані внаслідок несвоєчасної доставки вантажу. Відповідно до ч. 1 ст. 924 ЦК України, перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Згідно ч. 2 ст. 924 ЦК України, перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини. Зазначена норма передбачає принцип винності в разі відповідальності перевізника за втрату, нестачу, псування й ушкодження вантажу, який є загальним для всіх видів транспорту. Перевізник несе відповідальність за нестачу, втрату, псування й ушкодження вантажу лише у випадках, коли він винен у несхоронності вантажу. При цьому обов`язок доведення своєї невинуватості лежить на ньому. Отже, відповідальність перевізника побудована за принципом вини і діє, як правило, презумпція вини зобов`язаної сторони. Перевізник несе відповідальність, якщо не доведе, що втрата, псування й ушкодження вантажу відбулися внаслідок обставин, яким він не міг запобігти чи усунення яких від нього не залежало, зокрема внаслідок вини перевізника чи відправника вантажу; особливих природних властивостей перевезеного вантажу; недоліків тари й пакування, яких не можна було встановити шляхом зовнішнього огляду при прийманні вантажу до перевезення й інших обставин, передбачених законом. Пошкодження вантажу - це зміна його фізичних властивостей (механічні поломки, дефекти, бій); нестача вантажу - доставка вантажу одержувачу в меншій кількості, ніж оголошено до перевезення. Стаття 924 ЦК України, встановлює принципи майнової відповідальності перевізника: він відповідає при наявності його вини (частина перша статті 924 ЦК) і в межах вартості перевезеного вантажу і багажу (частина друга статті 924 ЦК). Понад вартість вантажу і багажу перевізник повертає клієнту відповідну провізну плату. Таким чином, законодавець покладає на перевізника обов`язок доводити наявність обставин, що звільняють його від відповідальності за незбереження вантажу. Судом встановлено, що позивачем придбано у ТОВ «Розетка.УА» телевізор «Samsung», перевезення якого здійснило ТОВ «Нова Пошта» за експрес-накладною ЕН № 20400338829372, за що позивач оплатив готівкою 17499 грн. Позивач написав ТОВ «Розетка.УА» заяву про обмін товару, в якій зазначив, що зазначений телевізор «Samsung» не працює, у зв`язку з чим позивач змушений його повернути (обміняти). В порядку ч. 1 ст. 9 Закону України «Про захист прав споживачів», просить обміняти телевізор «Samsung» на телевізор LG 55UQ75006LF з доплатою за його рахунок 3000,00 грн. У разі неможливості обміняти вказаний телевізор [PERSON] просив повернути йому 17499 грн на його зазначений у заяві рахунок. 10.07.2023 через ТОВ «Нова Пошта» згідно експрес-накладної № 59000992775340 від 10.07.2023 [PERSON] передав відправлення (вантаж) для перевезення, зазначивши у графі «опис відправлення» - Телевізори. 12.07.2023 відповідач-1 склав акт № РО330167732 огляду технічного стану телевізора, в якому зафіксовано невідповідність упаковки і товару, виявлені різні номери на коробці та товарі. 18.07.2023 на електронну пошту позивача надійшло повідомлення від продавця, а саме «Шановний клієнте, Ваше звернення про повернення (заміну) товару, згідно із замовленням РО3313198753, прийом РО330167732, було розглянуто і прийнято наступне рішення: - повернення товару Телевізор Samsung UE43CU7100UXUA без проведення ремонтних робіт. Завжди готові допомогти Вам. З повагою, магазин Rozetka.ua», що не заперечується сторонами. Відповідно до ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів. Згідно ст. 908 ЦК України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Відповідно до ст. 52 Закону України «Про автомобільний транспорт» на автомобільного перевізника покладено обов`язок забезпечити виконання умов договору про перевезення вантажу автомобільним транспортом у межах, визначених договором та законодавством; забезпечити збереження вантажу, прийнятого до перевезення, до передачі вантажовласнику (уповноваженій ним особі) в пункті призначення; відшкодовувати замовнику збитки за пошкодження або псування вантажу, часткову чи повну його втрату, а також збитки, завдані внаслідок несвоєчасної доставки вантажу. Відповідно до ч. 2 ст. 925 ЦК України позов до перевізника може бути пред`явлений відправником вантажу або його одержувачем у разі повної або часткової відмови перевізника задовольнити претензію або неодержання від перевізника відповіді у місячний строк. Відповідно до ст. 920 ЦК України у разі порушення зобов`язань, що витікають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлене цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами). Приписами ст. 924 ЦК України передбачено, що перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За змістом ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно ч. 1 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. У п. 7.2.7. Публічного договору про надання послуг з організації перевезення відправлень зазначено, якщо під час видачі відправлення Сторонами буде виявлено пошкоджене відправлення або відправлення, якого не вистачає в цілій (неушкодженій) упаковці, відповідальність за будь-які пошкодження, нестачу або відсутність вмісту відправлення всередині упаковки покладається на Відправника. Пунктом 7.2.8. Публічного договору визначено, що експедитор не несе відповідальності за цілісність, збереженість (схоронність) відправлення або його нестачу у випадку, якщо відправлення передається Одержувачу або Відправнику в цілій/неушкодженій упаковці, а також, якщо виявлені пошкодження упаковки не збігаються з пошкодженнями відправлення. Згідно з пунктом 7.2.13 Публічного договору експедитор не зобов`язаний здійснювати перевірку вмісту відправлення та відповідності упаковки особливостям відправлення, вимогам чинного законодавства та державним стандартам. Відповідно до п. 15.1. Наказу Міністерства транспорту України № 363 від 14.10.1997 року «Про затвердження Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні» у разі зіпсуття або пошкодження вантажу, а також у разі розбіжностей між Перевізником і вантажовідправником (вантажоодержувачем) обставини, які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актом. Тобто єдиним належним та допустимим доказом стану вантажу є саме акт, який в матеріалах справи відсутній. Суду не надано належного та допустимого письмового доказу - акту приймання-передачі, який прямо б вказував на наявність чи відсутність вини перевізника у пошкодженні вмісту вантажу, та будь-яких клопотань в цій частині в ході розгляду справи заявлено не було. Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Пунктом 2 Постанови «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року № 6 Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що, шкода, заподіяна особі і майну громадянина підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Зазначена вище норма ст. 924 ЦК України передбачає принцип винності у разі відповідальності перевізника за втрату, нестачу, псування й ушкодження вантажу лише у випадках, коли він винен у несхоронності вантажу. При цьому обов`язок доведення своєї невинуватості лежить на ньому. Суд вважає, що стороною позивача доведено, та судом в ході розгляду справи встановлено наявність вини відповідача-1. Разом з цим, відповідачем-1 не надано належних та допустимих доказів своїх доводів, викладених в відзиві на позовну заяву, а саме суду не надано записів з камер відеоспостереження з моменту прийому повернутого позивачем товару до процесу розпаковки, оскільки повертаючи несправний товар 10.07.2023 згідно експрес-накладної № 59000992775340 від 10.07.2023, відповідачем-2 повернутий товар було оглянуто, будь-яких зауважень щодо невідповідності упаковки і товару або виявлені різні номери на коробці та товарі, відповідачем-2 не зазначено. Таким чином, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, а саме в частині зобов`язання відповідача-1 повернути позивачу 17499,00 грн за сплачений товар, оскільки відповідач-1 не довів належними та допустимими доказами відсутність своєї вини. Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди у розмірі 100000,00 грн., суд зазначає наступне. За змістом частини другої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно із частиною першою статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Стаття 1167 ЦК України визначає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої споживачу, передбачено пунктом 5 частини 1 статті 4 та статті 16 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якої шкода, завдана внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відшкодовується відповідно до закону. Згідно з пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Зважаючи на те, що суд прийшов до висновку про задоволення позову в частині зобов`язання відповідача-1 повернути позивачу 17499,00 грн за сплачений товар, тому й, позовна вимога про стягнення з відповідача-1 моральної шкоди частково підлягає до задоволення, а саме в частині 10000,00 грн. Оскільки позивач при подачі позову звільнений від сплати судового збору відповідно до Закону України «Про судовий збір», з відповідача-1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 грн. в користь держави.

Outcome: partial