Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-15 00:00:00

У липні 2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , у якому просить визначити місце проживання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , разом ним за адресою: [ADDRESS] В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що 06 березня 2020 року між ним та [PERSON] було укладено шлюб. Після реєстрації якого, дружині присвоєно прізвище [PERSON] . Від даного шлюбу сторони по справі мають двох дітей: - неповнолітнього [PERSON] , [INFO] ; - малолітню [PERSON] , [INFO] . У травні 2023 року шлюбні відносини між подружжям були остаточно припинено. Після чого, як зазначає позивач, він разом із сином [PERSON] пішов від відповідачки. Дружину факт зміни місця проживання сина не стурбував, остання не зробила жодних спроб повернути дитину додому. Донька [PERSON] залишилась з матір`ю. На теперішній час в провадженні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області розглядається цивільна справа № 183/7355/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позивач зазначає, що постійно піклується про психологічний та фізичний розвиток сина, приділяє йому весь свій час, займається вихованням та розвитком здібностей сина. Позивач вважає, що саме він якнайкраще зможе забезпечити необхідні умови для виховання та розвитку його неповнолітнього сина. Крім того, [PERSON] сплачує аліменти на утримання обох своїх дітей, не зважаючи на те, що син позивача проживає разом з ним. Таким чином, для вирішення питання щодо звільнення позивача від сплати аліментів на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , необхідно визначити місце проживання сина разом з батьком. Ухвалою суду від 18 вересня 2023 року відкрито загальне позовне провадження по справі (а.с. 15). Позивач в судовому засіданні надав пояснення по справі, позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував. Також позивач надав пояснення про те, що на даний час донька також проживає разом з ним та знаходиться на його утриманні, матір дітей проживає за межами України. Відповідач відзив на позов не подала, в судове засідання повторно не з`явилась, була повідомлена належним чином, шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання, причина неявки суду не відома, а тому у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд з погодження позивача, провів заочний розгляд справи, за наявними у справі доказами. Згідно з ч.4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, дослідивши подані докази, з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Новомосковську Новомосковського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області (а.с. 8). Відповідно до акту, складеного головою квартального комітету № 7 в присутності жителів кварталу № 7 від 15.06.2023 року та довідки виданої Головою квартального комітету від 15.06.2023 року, встановлено, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] разом із своїм батьком [PERSON] (а.с. 11, 12). [PERSON] працює на посаді вантажника забійного цеху у ФОП [PERSON] з 19.11.2019 року по теперішній час. За період роботи [PERSON] зарекомендував себе як відповідальний, грамотний працівник, до своїх обов`язків відноситься відповідально, дисциплінарних стягнень не має (а.с. 9). Як вбачається з довідки № 3 від 21.07.2023 року, виданої ФОП [PERSON] , сумарна заробітна плата [PERSON] за період часу з січня 2023 року по червень 2023 року склала 40\~200,00 грн. (а.с. 10). Суду надано висновок органу опіки та піклування виконкому Новомосковської міської ради щодо визначення місця проживання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , згідно якого члени комісії дійшли висновку про доцільність визначення місця проживання малолітньої дитини разом з батьком [PERSON] (а.с. 24-25). До правовідносин, що виникли між сторонами, суд вважає за необхідне застосувати наступні норми права, а саме. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із частиною сьомою статті 7\~СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до статті 141\~СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України). Згідно зі статтею 157\~СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Наявність такого договору, укладеного між батьками, судом не встановлено. Статтею 161\~СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Дитина, яка не досягла 14 років, повинна проживати у встановленому місці проживання, яке не може бути змінене самочинно як волею сторонніх осіб, так і волею якогось одного з її батьків. Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Визначення місця проживання малолітньої дитини за конкретною адресою унеможливлює маніпуляції з боку того з батьків, з ким буде проживати дитина, зокрема проживати де завгодно, унаслідок чого батько дитини не буде мати змоги брати участь у її вихованні. В судовому засіданні знайшло своє підтвердження, що неповнолітній [PERSON] дійсно проживає разом зі своїм батьком, за адресою: [ADDRESS] , де позивачем були створені всі необхідні умови для життя, навчання та розвитку сина. Між сином та батьком склались теплі приязні та довірчі відносини. Син бажає продовжити проживати з батьком. Позиція неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , була вислухана і в судовому засіданні. Останній надав пояснення про те, що спілкується зі своєю мірю, однак він бажає проживати саме з батьком, останній для нього створив усі умови для навчання та розвитку. При цьому слід звернути увагу на наступне. Частиною першою статті 3 Конвенції Про права дитини від 20 листопада 1989року, ратифікованої Постановою Верховної Ради № 789-XII від 27 лютого 1991року\~встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ч.ч. 1, 2\~ст. 155СК України\~здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до\~ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно статті 8\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Згідно прецедентної практики Європейського Суду з прав людини об`єктом статті 8 указаної Конвенції є, в основному, захист людини від будь-якого втручання з боку державних органів. Однак це положення не просто змушує державу утримуватись від такого втручання. Крім цього, насамперед поряд з існуванням негативних зобов`язань, існують позитивні зобов`язання, пов`язані з ефективною повагою до приватного або сімейної життя. Ці зобов`язання можуть включати в себе вжиття заходів, спрямованих на забезпечення поваги до приватного життя навіть у сфері відносин між окремими особами (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13). Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків. Суду подано достатньо даних про те, що позивач має можливість забезпечити розвиток дитини у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, визначення місця проживання дитини з батьком не буде перешкодою для матері дитини у спілкуванні з ним. Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та їх задоволення, визначення місця проживання дитини з батьком, у даній конкретній ситуації відповідає інтересам дитини, саме таке рішення найкраще збереже його зв`язки із сім`єю. В зв`язку з тим, що позивач не заявляє вимоги про стягнення з відповідачки на його користь судових витрат, суд,

Outcome: approved