Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-22 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернулася до суду з позовом, в якому просить суд визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що донька позивачки перебувала у шлюбі з відповідачем з 1990 року. Донька позивачки проживала разом з відповідачем у будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який належить позивачці - [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину № 998. У квітні 2020 року відповідач покинув дім і став проживати у своїх рідних за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку з викладеним, [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом. Позивач у судове засідання не з`явилася, але надала до суду письмову заяву, в якій просила справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином. Клопотання про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Відзив на позовну заяву не надав. Згідно з положеннями ч. 1\~ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Отже, враховуючи згоду позивача на проведення заочного розгляду справи, відсутність відзиву на позовну заяву, належне повідомлення відповідача, який причини неявки не повідомив, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи в заочному порядку, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам\~ст. 280 ЦПК України. Згідно з вимогами ч. 2\~ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено,\~що донька\~позивачки проживала\~разом з\~відповідачем у\~будинку,\~що знаходиться\~за адресою:\~ [ADDRESS] ,\~який належить\~позивачці -\~ [PERSON] \~на підставі\~свідоцтва про\~право на\~спадщину №\~998\~від 25.03.2003\~року.\~В даному будинку зареєстровані 5 осіб, в т.ч. відповідач [PERSON] , який також проживав, перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з донькою позивачки - [PERSON] . Донька з відповідачем розлучились у судовому порядку згідно рішення Біляївського районного суду Одеської області від 20.06.2018 року. В квітні 2020 року відповідач покинув дім і став проживати у своїх рідних за адресою в [ADDRESS] ., Одеський р-н. Одеська область. Факт не проживання відповідача за вказаною адресою більше 6-ти місяців підтверджується: актами про не проживання, довідкою виконкому Дачненської сільської ради. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.03.2003 року, посвідченого державним нотаріусом Біляївської державної нотаріальної контори Одеської області Кифоренко Р.Б., спадкоємцем майна гр. [PERSON] , померлого [INFO] , є його дружина [PERSON] , що мешкає в [ADDRESS] . [PERSON] , [INFO] , не проживає за адресою: [ADDRESS] , з квітня 2020 року, що підтверджується актами від 18.06.2022 року, 19.12.2022 року, складеними депутатом Дачненської сільської ради Камінською Г.Ф., в присутності мешканців с. Дачне - [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до довідки Дачненської сільської ради Одеського району Одеської області № 1272 від 19.12.2022 року, до складу сім`ї позивача входять: [PERSON] , 1972 року народження - дочка, [PERSON] , 1991 року народження - онука, [PERSON] , 2014 року народження - правнук, [PERSON] , 1972 року народження - зять (фактично не проживає). Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно вимог ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Звернення до суду із даною позовною заявою про позбавлення права користування житловим приміщенням є однією із форм захисту власником своїх прав. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю (постанова Верховного Суду України від 16.01.2012 року №6-57цс11). Як встановлено\~матеріалами справи,\~позивач є\~власником житлового\~будинку,\~що знаходиться\~за адресою:[ADDRESS] , в якому зареєстрований відповідач. Відповідно до ч.4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим примушенням інакше, як з підстав і порядку передбачених законом. Вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст.\~71,\~72,\~116,\~156 ЖК України,\~ст. 405 ЦК України). Статтею 156 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири),\~\~якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до\~ст. 405 ЦК України\~члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Підстави для визнання члена сім`ї власника таким, що втратив право користування житловим приміщенням, визначені ч. 2 ст. 405 ЦК України, якою передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом (аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 21.02.2018 року по справі № 766/817/17). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Таким чином згідно п. 3 Правил реєстрації місця проживання, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року №207, реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. Відповідно до п. 26 вищевказаних Правил зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76-77 ЦПК України). Статтями 80-81 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до позовних вимог та наданих письмових доказів, суд вважає доведеним, що відповідач не проживає більше року в будинку, який належить позивачці на праві власності. Доказів на підтвердження поважності причин не проживання в будинку за місцем реєстрації, відповідачем суду не надано. Відповідач за місцем своєї реєстрації не проживає з квітня 2020 року, житловою площею будинку не користується, домовленості з позивачем про збереження користування житлом понад строк укладено не було, а тому правових підстав для подальшої його реєстрації у будинку позивача наразі немає, внаслідок чого відповідача необхідно визнати таким, що втратив право користування вищевказаним житловим будинком. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved