Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до Жовтневого районного судум. Запоріжжя з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права користування майном. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] належить право власності на 1/10 частку у праві спільної часткової власності на домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 03.09.2020 була проведена державна реєстрація права власності [PERSON] на 2/25 частки у праві спільної часткової власності на домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 23 вересня 2022 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя було ухвалене заочне рішення у цивільній справі № 331/4257/21 (провадження № 2/331/177/2022), що набрало законної сили 03.11.2022, згідно з яким 1) задоволений позов [PERSON] до [PERSON] ,2) скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 53945605, прийняте 09 вересня 2020 року державним реєстратором виконавчого комітету Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області Христенком Євгеном Васильовичем,3) припинено право власності [PERSON] на 2/25 частки домоволодіння літери А, Б, В, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2162554223101, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (номер запису про право власності 38072776). 15 березня 2023 року [PERSON] було знято з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] , на підставі заочного рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 вересня 2022 року у цивільній справі № 331/4257/21 (провадження № 2/331/177/2022). 29 березня 2023 року на підставі заочного рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 вересня 2022 року у цивільній справі № 331/4257/21 (провадження № 2/331/177/2022) була проведена державна реєстрація припинення права власності [PERSON] на 2/25 частки у праві спільної часткової власності на домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (далі домоволодіння). Позивач у позовній заяві зазначає, що відповідач не є власником частки у праві спільної часткової власності на домоволодіння, не має права володіння та права користування домоволодінням, але фактично продовжує проживати у домоволодінні за відсутності згоди на це будь-кого зі співвласників домоволодіння. Позивач вказує, що через протиправне проживання відповідача у домоволодінні співвласники домоволодіння, до яких належить і позивач, позбавлені можливості на власний розсуд користуватися приміщеннями домоволодіння, де проживає відповідач. Посилаючись на вищезазначене,позивач [PERSON] просить усунути перешкоди у здійсненні позивачем права користування домоволодінням, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та зобов`язати відповідача припинити проживання у домоволодінні, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 26 травня 2023 року позовну заяву у даній справі залишено без руху. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 06 червня 2023 року відкрито провадження в даній справі та вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 28 серпня 2023 року справа призначена до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, представник позивача адвокат Великанов М.О. у судовому засіданні зазначив про те, що підтримує позовні вимоги у повному обсязі і не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлялася у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомила, відзиву, заяв та клопотань не подавала. Згідно зі\~ст. 280 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином, повідомлений про дату, час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, вислухавши думку представника позивача, дослідивши документи, наявні у матеріалах справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, «суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках». Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 76 ЦПК України, ці дані встановлюються, зокрема, такими засобами доказування, як письмові докази. Відповідно до ч. 1 ст. 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Судом встановлено, що [PERSON] належить право власності на 1/10 частку у праві спільної часткової власності на домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 01 листопада 1985 року, яка наявна у матеріалах справи. 03.09.2020 була проведена державна реєстрація права власності [PERSON] на 2/25 частки у справі спільної часткової власності на домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Підставою для державної реєстрації зазначеного права власності [PERSON] було рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя, серія та номер 2-170/02, видане 14.11.2002. Вказані обставини підтверджуються копією витягу з Державного реєстру речових прав від 19.04.2023, індексний номер витягу 329522947, що наявна у матеріалах справи. 23 вересня 2022 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя було ухвалене заочне рішення у цивільній справі № 331/4257/21 (провадження № 2/331/177/2022), що набрало законної сили 03.11.2022, згідно з яким 1) задоволений позов [PERSON] до [PERSON] ,2) скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 53945605, прийняте 09 вересня 2020 року державним реєстратором виконавчого комітету Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області Христенком Євгеном Васильовичем,3) припинено право власності [PERSON] на 2/25 частки домоволодіння літери А, Б, В, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2162554223101, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (номер запису про право власності 38072776). Зазначені обставини підтверджується копією заочного рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 вересня 2022 рокуу цивільній справі № 331/4257/21(провадження № 2/331/177/2022), що наявна у матеріалах справи. 15 березня 2023 року [PERSON] було знято з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] , на підставі заочного рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 вересня 2022 року у цивільній справі № 331/4257/21 (провадження № 2/331/177/2022). Даний факт підтверджується копією листа від 20.03.2023 № 01-17/01/0453 «Про надання інформації», надісланого департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради, що наявна у матеріалах справи. 29 березня 2023 року на підставі заочного рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 вересня 2022 року у цивільній справі № 331/4257/21 (провадження № 2/331/177/2022) була проведена державна реєстрація припинення права власності [PERSON] на 2/25 частки у праві спільної часткової власності на домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вказана обставина підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав від 19.04.2023, індексний номер витягу 329522947, що наявна у матеріалах справи. Вищенаведені обставини відповідачем не спростовані. Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду від 11 квітня 2023 року у цивільній справі № 320/4829/19 викладений наступний правовий висновок: «Преюдиціальність обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії. Для судових рішень важливою умовою преюдиціальності фактів, що містяться в рішенні суду, є суб`єктний склад спору. Отже, преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини». Отже, заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 вересня 2022 року у цивільній справі № 331/4257/21 (провадження № 2/331/177/2022) має преюдиціальне значення при розгляді та вирішенні даної справи. Враховуючи вищевикладене, суд погоджується з твердженнями позивача про те, що відповідач не є власником частки у праві спільної часткової власності на домоволодіння, не має права володіння та права користування домоволодінням; через протиправне фактичне проживання відповідача у домоволодінні позивач позбавлений можливості на власний розсуд користуватися приміщеннями домоволодіння, де проживає відповідач. Проживання відповідача у домоволодінні перешкоджає позивачу користуватися домоволодінням на власний розсуд та обмежує позивача у здійсненні свого права власності на домоволодіння. Таким чином, відповідач порушує право позивача на користування домоволодінням, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно з ч. 1 ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, «ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним». Згідно з ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 2 ст. 319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно з ч. 7 ст. 319 ЦК України, діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, «право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні». Згідно з ч. 2 ст. 321 ЦК України, особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч. 1 ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У постанові Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 924/1220/17 викладений наступний висновок Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норми права, закріпленої у ст. 391 ЦК України: «51. Водночас за змістом статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. 52. У розумінні приписів наведеної норми право власності може бути також порушене без безпосереднього вилучення майна у власника. Власник у цьому випадку має право вимагати захисту свого права і від особи, яка перешкоджає його користуванню та розпорядженню своїм майном, тобто може звертатися до суду з негаторним позовом. 53. Звернутися з негаторним позовом може власник або титульний володілець, у якого знаходиться річ, щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем лише та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю. 54. Підставою для подання негаторного позову є вчинення третьою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Однією з умов подання такого позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову. Характерною ознакою негаторного позову є протиправне вчинення перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном». Правові висновки, подібні до вищенаведеного, викладені у постанові Верховного Суду від 24 березня 2020 року у справі № 641/6897/17, постанові Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 502/1614/17, постанові Верховного Суду від 09 листопада 2020 року у справі № 592/5594/20. У постанові Верховного Суду від 09 листопада 2020 року у справі № 592/5594/20викладений наступний правовий висновок відносно умов для задоволення негаторного позову: «…умовами для задоволення негаторного позову є сукупність таких обставин: майно знаходиться у власника або титульного володільця; інша особа заважає користуванню, розпорядженню цим майном; для створення таких перешкод немає правомірних підстав (припису закону, договору між власником та іншою особою тощо); у позові мають чітко та конкретно визначатися дії, які повинен здійснити відповідач щодо усунення порушень права власника (володільця)». З урахуванням вищенаведеного, суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог, з огляду на що повністю задовольняє позов [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права користування майном. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1073,60 гривень, сплачений позивачем за подання позовної заяви.

Outcome: approved