Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-22 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вказаним позовом, який неодноразово уточнювала, останній раз 14.07.2023. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що між позивачем та відповідачем 30.03.2016 укладено мирову угоду, за умовами якої відповідач, серед іншого, зобов`язався в порядку компенсації за частку, яка належить позивачу [PERSON] у спільному майні подружжя та переходить у власність відповідача в цілому, передає [PERSON] 20000 (двадцять тисяч) доларів США у момент підписання цієї мирової угоди та 15000 (п`ятнадцять тисяч) доларів США не пізніше ніж до 31 грудня 2016 року. Разом з цим, відповідач свої зобов`язання виконав частково, передавши позивачу лише 20000 (двадцять тисяч) доларів США в момент підписання угоди, вимоги про передачу решти грошових коштів до теперішнього часу залишаються не виконаними, тому позивач звернулась до суду з даним позовом, в якому просить спонукати [PERSON] до примусового виконання мирової угоди від 30.03.2016, а саме п. 7 угоди, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів у розмірі 15000 (п`ятнадцять тисяч) доларів США. 14 листопада 2022 року представник відповідача, адвокат Касьян М.С., надав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову у зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності для звернення до суду з даним позовом. 31 січня 2023 року позивач надала суду письмові пояснення в яких зазначила, що про порушення свого права дізналась на початку жовтня 2022 року, коли з`ясувалось, що відповідач переоформив право власності на спільне нерухоме майно. Під час розгляду справи позивач позов підтримала та просила задовольнити. Відповідач проти позову заперечував та пояснив, що залишив дружині нежитлове приміщення за адресою: [ADDRESS] , яке придбавалось у шлюбі, але оформлювалось на позивача, тому додатково сплачувати грошові кошти не буде. Представник відповідача наполягав на відмові у задоволенні позову у зв`язку зі спливом строків давності. Суд, вислухавши думку учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому відповідно до роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Матеріалами справи встановлено, що ухвалою Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30.03.2016 затверджено мирову угоду у цивільній справі № 216/8698/15-ц за зустрічними позовними заявами [PERSON] та [PERSON] про поділ майна подружжя. Пунктом 1. Передбачено, що Мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних уступок і стосується прав та обов`язків сторін щодо наступного майна: - домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] з житловим будинком загальною площею 218,1 кв.м., житловою площею 67,1 кв.м., котельнею та гаражем; - 62/100 часток комплексу будівель, які розташовані за адресою: [ADDRESS] та складаються з розчинно-бетонного вузла загальною площею 89,8 кв.м., складу піску площею 160,7 кв.м., 68/100 частин від складу літ. Х, у складі якого приміщення №№ 2-15 та приміщення №№ 34-36 площею 580,9 кв.м., ковальського цеху, гаражів, контрольно-пропускного пункту та огорожі; - магазину непродовольчих товарів, який розташований в нежитловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] ; - квартири за адресою: [ADDRESS] ; - нежитлового приміщення кафетерій за адресою: [ADDRESS] ; - квартири за адресою: [ADDRESS] . 2. Сторони визнають, що майно, зазначене в п. 1 даної мирової угоди являється їх спільною сумісною власністю і що доля кожного в спільному майні становить 1/2 частину. 3. Сторони, стверджують, що вони попередньо ознайомлені з вимогами цивільного та сімейного законодавства щодо поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, діючи добровільно, без будь-якого як фізичного так і морального примусу, повністю розуміючи значення своїх дій їх правові наслідки, домовились, що з моменту визнання та затвердження мирової угоди судом із закриттям провадження у справі, майно, яке передається в порядку поділу кожній із сторін, визнається за ним особистою приватною власністю в цілому без обмеження права вільно володіти, користуватися та розпоряджатися майном відповідно до чинного в Україні законодавства. 4. В порядку поділу майна за [PERSON] визнається право власності на наступне майно: - домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] з житловим будинком загальною площею 218,1 кв.м., житловою площею 67,1 кв.м., котельнею та гаражем; - 105/200 часток комплексу будівель, які розташовані за адресою: [ADDRESS] та складаються з розчинно-бетонного вузла загальною площею 89,8 кв.м., складу піску площею 160,7 кв.м., складів, ковальського цеху, гаражів, контрольно-пропускного пункту та огорожі; - магазин непродовольчих товарів, який розташований в нежитловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] ; - квартиру за адресою: [ADDRESS] ; - нежитлове приміщення кафетерій за адресою: [ADDRESS] ; - квартиру за адресою: [ADDRESS] . 5. Відповідач [PERSON] на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди набуває право здійснити реєстрацію за собою права власності на майно, зазначене в п. 4 даної мирової угоди. 6. В порядку поділу майна позивач [PERSON] погодилась передати належну їй частку у майні, визначеному у п. 1 даної мирової угоди відповідачу [PERSON] на умовах отримання за неї грошової компенсації в розмірі 35000 (тридцять п`ять тисяч) доларів США, і зобов`язалась після виконання умов даної мирової угоди більш ніяких матеріальних претензій ані до [PERSON] , ані щодо вказаного майна не заявляти. 7. Сторони домовились, що відповідач [PERSON] , в порядку компенсації за частку, яка належить позивачу [PERSON] у майні, визначеному у п. 1 даної мирової угоди та переходить у його власність в цілому, передає [PERSON] 20000 (двадцять тисяч) доларів США у момент підписання цієї мирової угоди та 15000 (п`ятнадцять тисяч) доларів США не пізніше ніж до 31 грудня 2016 року. 8. Для забезпечення виконання зобов`язання [PERSON] зі сплати [PERSON] 15000 (п`ятнадцять тисяч) доларів США до 31.12.2016, визначеного в п. 7 даної мирової угоди, сторони після реєстрації [PERSON] права власності на майно, визначене у п. 1 даної мирової угоди, протягом п`яти днів укладають нотаріально посвідчений договір застави домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] з житловим будинком загальною площею 218,1 кв.м., житловою площею 67,1 кв.м., котельнею та гаражем. 9. Сторони стверджують, що підтвердженням факту належного виконання п. 7 даної мирової угоди - буде розписка (заява) [PERSON] на ім`я [PERSON] . 10. Після повного виконання умов даної мирової угоди майнові претензії сторін, щодо вище вказаного майна, вважаються врегульованими. Подальше їх відчуження не потребує згоди іншого подружжя. 11. Сторони домовились, що будь-яке інше рухоме/нерухоме майно, якщо у майбутньому виявиться, що воно було набуте у (спадщину, дар) в період шлюбу та зареєстровано на кожну із сторін, не являється предметом спору на даний час і в майбутньому такий спір не виникне, матеріальних претензій один до другого мати не будуть і не буде подано відповідний позов жодною із Сторін на розгляд до судових органів, щодо виникнення у Сторін договору права спільної сумісної власності на будь-яку частину нерухомого майна у порядку ст. ст. 62-64 СК України внаслідок істотного збільшення у своїй вартості, спільних трудових та грошових затрат подружжя, тощо з метою визнання за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. 12. Ми, Сторони, підтверджуємо, що дана мирова угода відповідає дійсним намірам сторін і не носить характеру фіктивного та удаваного правочину, укладається сторонами у відповідності зі справжньою нашою волею, без будь-якого застосування фізичного чи психічного тиску та на вигідних для них умов і не є результатом впливу тяжких обставин, угода укладається без застосування обману чи приховування фактів, які мають істотне значення, сторони однаково розуміють значення, умови угоди, її природу і правові наслідки, бажають настання саме тих правових наслідків, що створюються даною мировою угодою, а також свідчать, що даною мировою угодою визначені всі істотні умови, про що свідчать особисті підписи сторін у даній мировій угоді. 13. Сторони підтверджують, що не мають жодних зауважень, доповнень або суперечностей відносно умов даної мирової угоди. 14. Сторонам зрозумілі та відомі положення ст.ст. 175, 205, 206 ЦПК України щодо порядку укладення мирової угоди при поділі майна подружжя, підстав та наслідків закриття провадження у справі у зв`язку з укладенням мирової угоди. (а.с. 12-14) На виконання п. 7 укладеної угоди відповідач [PERSON] передав позивачу [PERSON] грошові кошти у розмірі 20000 (двадцять тисяч) доларів США, дана обставина не заперечується сторонами у справі, підстав сумніватися щодо достовірності цих обставин у суду не має, тому в силу вимог ч. 1 ст. 82 ЦПК України, не підлягає доказуванню. Крім цього, відповідач визнає, що не передавав позивачу іншу частину грошових коштів у розмірі 15000 (п`ятнадцять тисяч) доларів США, яку зобов`язаний був передати відповідно до п. 7 мирової угоди, натомість зазначає, що взамін грошових коштів відмовився від прав на нежитлове приміщення за адресою: [ADDRESS] , право власності на яке залишається зареєстрованим за позивачем, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 23.01.2024. Згідно з приписами ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Приписами ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як зазначено у ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Мирова угода це письмова домовленість сторін судового процесу, що укладається з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і стосується прав та обов`язків сторін і предмета позову. Отже мирова угода за своєю правовою природою є договором, який укладається сторонами з метою припинення спору, на умовах погоджених сторонами. Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. У постанові Верховного Суду України від 23.09.2015 у справі №6-274цс15 зазначено, що у разі невиконання однією зі сторін зобов`язань за умовами мирової угоди інша сторона угоди не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом про спонукання до виконання мирової угоди. При цьому звернення заінтересованої особи до суду із зазначеним позовом без попереднього отримання постанови державного виконавця про відмову у відкритті виконавчого провадження не є підставою для відмови в задоволенні указаного позову. Відповідно до ст. 76, ч. 1 ст. 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, враховуючи встановлені у справі обставини та наявні письмові докази, суд встановив, що 30.03.2016 між сторонами по справі було укладено мирову угоду, затверджену ухвалою суду, яка набрала законної сили. Відповідно до п. 7 угоди відповідач зобов`язався в порядку компенсації за частку, яка належить позивачу [PERSON] у спільному майні подружжя та переходить у власність відповідача, передати [PERSON] 20000 (двадцять тисяч) доларів США у момент підписання цієї мирової угоди та 15000 (п`ятнадцять тисяч) доларів США не пізніше ніж до 31 грудня 2016 року. Разом з цим, відповідач свої зобов`язання виконав частково, передавши позивачу лише 20000 (двадцять тисяч) доларів США в момент підписання угоди, вимоги про передачу решти грошових коштів до теперішнього часу залишаються не виконаними. Дана обставина порушує права позивача, тому вимоги позовної заяви про спонукання [PERSON] до примусового виконання мирової угоди, шляхом стягнення з нього на користь позивача грошових коштів у розмірі 15000 (п`ятнадцять тисяч) доларів США суд визнає доведеними належними та допустимими доказами Водночас, перевіряючи строк позовної давності, в межах якого позивач звернувся до суду з даною позовною заявою судом встановлено наступне. Стаття 256 ЦК України визначає позовну давність як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Отже, позовна давність - це строк, протягом якого особа може реалізувати належне їй матеріальне право на отримання судового захисту порушеного цивільного права чи інтересу шляхом пред`явлення в належному порядку нею чи іншою уповноваженою особою позову до суду. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (стаття 267 ЦК України). Відповідно до статті 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Визначення початку перебігу позовної давності міститься у статті 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1 статті 261 Цивільного кодексу України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина 5 статті 261 Цивільного кодексу України). Отже, виходячи з вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем. Таким чином, відмова в задоволенні позову у зв`язку зі спливом позовної давності без встановлення порушення права або охоронюваного законом інтересу позивача не відповідає вимогам закону. У даному випадку умови мирової угоди встановлюють окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача сплатити певну суму частинами, а саме, 20000 (двадцять тисяч) доларів США у момент підписання мирової угоди та 15000 (п`ятнадцять тисяч) доларів США не пізніше ніж до 31 грудня 2016 року, тому право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щоквартального платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Зважаючи на викладене, суд відхиляє аргументи позивача про те, що остання дізналась про порушення свого матеріального права лише на початку жовтня 2022 року, коли з`ясувалось, що відповідач переоформив право власності на спільне нерухоме майно та, при цьому не виконав у повному обсязі умови угоди, водночас, погоджується з позицією представника відповідача та вважає, що право позивача вважається порушеним після несплати відповідачем чергового платежу згідно з умовами угоди на наступний день після 31 грудня 2016 року, тому за встановлених у справі обставин строк позовної давності по вимогам про стягнення грошових коштів на підставі мирової угоди від 30.03.2016 сплинув. Враховуючи викладене, суд відмовляє у задоволенні позову у зв`язку зі спливом строку позовної давності.\~ Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, оскільки у задоволенні позову відмовлено, судовий збір покладається на позивача.

Outcome: dismissed