Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-08 00:00:00

19.11.2019 позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом, яким просить стягнути аліменти на утримання неповнолітньої дитини дочки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі з [PERSON] . Відповідно до протоколу автоматичного розподілу справ між суддями від 19.11.2019 року, справа №500/6059/18, в порядку ст. 33 ЦПК України, розподілена та передана судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області Грубіян Л.І. Ухвалою судді від 22.11.2019 провадження у справі відкрито в порядку загального позовного провадження. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.10.2021 року, проведеного у зв`язку із закінченням терміну повноважень судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області Грубіян Л.І. згідно рішення зборів суддів №10 від 04.10.2021 року, справа №946/8339/19 розподілена та передана на розгляд судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області Адамову А.С. Ухвалою судді Адамова А.С. від 13 жовтня 2021 року прийнято до свого провадження цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 30 листопада 2021 року витребувано докази по справі. Ухвалою суду від 02 червня 2022 року доручено державним виконавцям Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) тимчасово для дослідження судом вилучити з ТОВ "ОСМ КРЮ МЕНЕДЖМЕНТ УКРАЇНА" письмові докази щодо моряка [PERSON] . Ухвалою суду від 30 травня 2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 24 серпня 2023 року витребувано докази по справі. Так, згідно позовних вимог, позивач [PERSON] просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , з дня подачі позову до суду до досягнення повноліття у твердій грошовій сумі в розмірі 15000 грн. Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем, від шлюбу у них народилася донька [PERSON] , [INFO] . Заочним рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 01.04.2019 р. шлюб між ними розірвано. Дитина мешкає разом з нею. Відповідач працює на судах іноземних судновласників, має сезонній, нерегулярній дохід, однак цей дохід є істотним та достатнім для утримання дитини. Заробітна плата відповідача складає 3300 доларів США на місяць. Відповідач забезпечений, завжди працював на посаді моряка. Вона не працює, не має жодного заробітку. Відповідач є працездатною особою, забезпечений житлом, має у власності транспортний засіб. Вважає, що саме вказаний розмір аліментів забезпечить гармонійний розвиток дочки, з урахуванням того, що дитина проживає з нею, відповідач працює за кордоном, є моряком, отримує нерегулярний мінливий дохід. Згідно письмових пояснень відповідача від 14.07.2022 року на позовну заяву (а.с. 178-181 т. І), відповідач позовні вимоги визнає частково, не заперечує проти стягнення з нього аліментів у розмірі 3000 грн. В обґрунтування своєї позиції зазначив, що висуваючи вимоги про стягнення з нього аліментів на утримання дитини в розмірі 15000 грн., позивачка при цьому не наводить ніяких доказів обґрунтування цього розміру, не приводить жодних доказів наявності у нього достатньої заробітної плати, інших доходів тощо. Як на єдиний доказ обґрунтування своїх вимог позивачка посилається на трудовий договір моряка від 19.07.2018 року, в якому зазначено, що на період його дії - з 23.07.2018 року по 23.01.2019 рік його заробітна плата може складати 3300 доларів США. Проте, вважає, що вказаний договір не може бути належним, допустимим та достовірним доказом по справі, у зв`язку з тим, що позивач надав суду копію вказаного договору, оригіналу цього договору для його огляду судом і учасниками справи не має. З договору не вбачається реальна виплата та отримання цих 1510 доларів США або 3300 доларів США. Підтвердженням реального отримання коштів в будь-якому розмірі могли б бути дані з банківської установи, які позивач не надає. Даний договір не може бути сприйнятий як достовірний доказ обґрунтування розміру його заробітної плати, а відповідно і заявленого розміру аліментів, оскільки з нього не можливо встановити дійсний розмір його доходу на час звернення позивача з відповідним позовом до суду. Так, вказаний договір датований липнем 2018 року, в той час як позивачка подала позов в листопаді 2019 року, тобто більш як через 16 місяців від часу його укладення. Як встановлено заочним рішенням суду від 01.05.2019 року, він не проживаю разом з позивачем з 16.10.2018 року, проте має добрі стосунки з донькою, намагається при можливості більше проводити з нею час разом, відвідуючи при цьому дитячі майданчики, кафе тощо. З часу припинення їхнього з позивачем шлюбу, він за особистою ініціативою, розуміючи свій батьківський обов`язок, сплачує на утримання своєї дитини грошові кошти, розмір яких коливається від 1000 до 3000 грн., крім того купує їй іграшки, одяг тощо, про надає копії відповідних квитанцій. На підтвердження фінансових можливостей відповідача, представник позивача у судовому засіданні 09.03.2023 зазначив, що був договір купівлі-продажу автомобіля відповідача, який вони, знайшли в мережі Інтернет та ціна автомобіля складала 500000 грн. Представник відповідача у судовому засіданні від 09.03.2023 зазначив, що автомобіль був придбаний його матір`ю за її гроші, просто спочатку був оформлений на відповідача, а через два тижня переоформлений на мати відповідача. Відповідач сплачує кожний місяць 3000 4000 грн. Зараз відповідач знаходиться за кордоном. Позивачка в судове засідання 09.01.2024 не з`явилася, проте її представник надав клопотання про розгляд справи без їх участі та підтримання позовних вимог. Відповідач в судове засідання не з`явився, проте його представник надав заяву про розгляд справи без їх участі та підтримання позиції, викладеної у запереченні на позовні вимоги. Відповідно до частини другої статті 197 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Під час розгляду справи повне фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювалося у відповідності до ч.2 ст.247 КПК України. Згідно ч.2 ст.281 розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного. В судовому засіданні встановлено, що сторони знаходилися в шлюбі з 29.08.2013 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області 29.08.2013 року, актовий запис №472 (а.с. 5 т. І). Від шлюбу сторони мають дочку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області 06.06.2014 року, актовий запис №681 (а.с. 6 т. І). Заочним рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 01.04.2019 у справі №500/7061/18 шлюб між сторонами розірвано (а.с. 7 т. І). Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (частина друга статі 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України, якою на батьків покладено обов`язок утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Положеннями статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року,визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ст.180 СК України батьки повинні утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Частиною третьою статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно із частинами першою, другою статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; та інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно з частиною першою статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до частини третьої статті 183 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» № 2037-19 від 17 травня 2017 року внесено зміни до частини другої статті 182 СК України, відповідно до яких мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі №6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» прожитковий мінімум дітей віком від 6 до 18 років становить: 1 січня 2024 року - 3196 гривень. Згідно інформації Державної прикордонної служби України від 10.03.2020 за вих. №0.184-7833/0/15-20, у період з 01.01.2016р. по 01.03.2020р. відповідач [PERSON] п`ять разів виїжджав з України та в`їжджав в Україну, а саме: 19.12.2019 виїзд, 28.10.2019 в`їзд, 20.04.2019 виїзд, 23.04.2019 в`їзд, 02.08.2018 виїзд, 03.02.2018 в`їзд, 19.07.2017 виїзд, 03.11.2016 в`їзд, 06.05.2016 виїзд, 01.03.2016 - в`їзд (а.с. 53 т. І). Згідно інформації Державної прикордонної служби України від 14.12.2021 за вих. №91-48314/0/15-21, у 2020р., 2021р. відповідач [PERSON] виїжджав з України та в`їжджав в Україну, а саме: 14.08.2020 в`їзд, 15.01.2021 виїзд. 29.08.2021 в`їзд, 01.12.2021 виїзд (а.с. 113 т. І). Згідно інформації відділення в м. Ізмаїлі філії акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк в Україні» в м. Одесі, у відповідача [PERSON] у період 2016р.-2019р. наявний валютний рахунок, з якого вбачається періодичне зарахування грошей у доларах США поповнення (а.с. 60.62 т. І). Відповідно до даних інформаційно-телекомунікаційних мереж Державної податкової служби України, відповідач [PERSON] на обліку в Ізмаїльській ДПІ ГУ ДПС в Одеській області як фізична особа-підприємець не перебуває (а.с. 102 т. І). Згідно довідки ТОВ «ОСМ КРЮ МЕНЕДЖМЕНТ Україна» №02/12/2021 від 20.12.2021р., компанія ТОВ «ОСМ КРЮ МЕНЕДЖМЕНТ УКРАЇНА» надавала послуги з посередництва у працевлаштуванні за кордоном громадянину [PERSON] з орієнтовним терміном працевлаштування: з 27.04.2019р. по 27.10.2019р.; з 22.12.2019р. по 12.08.2020р.; з 01.02.2021р. по 26.08.2021р.; з 03.12.2021р. по 01.06.2022р. з базовою ставкою 1395 доларів США на посаді другого помічника (а.с. 135 т. І). Супровідним листом ТОВ «ОСМ КРЮ МЕНЕДЖМЕНТ Україна» №01/07/2022 від 05.07.2022р., надано копії трудових контрактів [PERSON] за кордоно за періоди: з 27.04.2019 по 27.10.2019; з 22.12.2019 по 12.08.2020; з 01.02.2021 по 26.08.2021; з 03.12.2021 по 01.06.2022 (а.с. 184 189 т. І). З матеріалів справи (а.с. 229-242 т. І) вбачається, що 16.04.2019 відповідачем [PERSON] підписаний Договір працевлаштування на посаді другого помічника із загальною заробітною платою 3400 доларів США на визначений період з 23.04.2019 по 23.10.2019. 18.12.2019 відповідачем [PERSON] підписаний Договір працевлаштування на посаді другого помічника із загальною заробітною платою 3400 доларів США на визначений період з 21.12.2019 по 31.12.2019. 18.12.2019 відповідачем [PERSON] підписаний Договір працевлаштування на посаді другого помічника із загальною заробітною платою 3400 доларів США на визначений період з 01.01.2020 по 21.06.2020. 08.01.2021 відповідачем [PERSON] підписаний Договір працевлаштування на посаді другого помічника із загальною заробітною платою 3400 доларів США на визначений період з 16.01.2021 по 16.07.2021. 30.11.2021 відповідачем [PERSON] підписаний Договір працевлаштування на посаді другого помічника із загальною заробітною платою 3400 доларів США на визначений період з 01.12.2021 по 01.06.2022. Вищенаведене свідчить, що відповідач виїжджав на роботу саме по вказаним контрактам. Як вбачається з контрактів та виїздів за кордон, то відповідач працював на протязі 2019, 2020, 2021, 2022 років приблизно по 6 місяців на рік із заробітною платою 3400 доларів США на місяць. Тобто середньомісячна заробітна плата відповідача за весь рік (12 місяців) це 3400 доларів США х 6 / 12 міс. = 1700 доларів на місяць, тобто 1/4 частина аліментів складає 425 доларів США. На момент розгляду справи судом, відповідач продовжує знаходитись за кордоном та є всі підстави вважати, що він продовжує працювати моряком та отримувати дохід не менший, ніж визначений дослідженими доказами за попередні періоди. Вказане свідчить про наявність фінансової можливості сплачувати аліменти на дитину. Зважаючи на особу платника аліментів та, беручи до уваги те, що належне утримання дитини являється обов`язком не тільки матері, але й батька, при цьому, інтереси дитини при визначенні розміру аліментів є більш важливими за інші обставини, тому що виплата аліментів призначена саме для дитини, а не для матері, вік дитини, суд приходить до висновку, що сума аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 10000 грн. на дитину щомісячно є необхідною та достатньою для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Вказана сума не може вважатися надмірним тягарем для відповідача та повністю відповідає його доходам. При цьому, суд не приймає до уваги посилання представника позивача на купівлю-продаж відповідачем автомобіля, з огляду на те, що вказаний договір було укладено багато років назад та ще до подання відповідного позову, та не свідчить про фінансові можливості відповідача на теперішній момент. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є, зокрема, договори та інші правочини. Стаття 76 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13, 78, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в межах платежу за один місяць. Роз`яснити сторонам що, розмір аліментів, визначений за рішенням суду може бути згодом в порядку ст. 192 СК України змінений, зменшений або збільшений за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у випадках, визначених Сімейним Кодексом України.

Outcome: partial