Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-09 00:00:00

До Дніпровського районного суду міста Києва звернулась [PERSON] , через представника - адвоката Пухальську Н.С., з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дружини. Згідно заявлених позовних вимог, позивач просить стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 100 % прожиткового мінімуму для працездатних осіб починаючи з 01 березня 2023 року та до досягнення сином [PERSON] , [INFO] , трирічного віку, тобто по [INFO] включно. Вимоги позову обґрунтовані тим, що сторони перебувають у шлюбі з 08 березня 2022 року, від якого мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що після народження дитини стосунки подружжя розладились та подальше спільне життя стало неможливим. На даний час позивач разом з дитиною проживають окремо від відповідача. Дитина повністю знаходиться на утриманні позивача. Вказує, що матеріальної допомоги, ані на утримання дитини, ані на утримання дружини відповідач не надає. У зв`язку з доглядом за дитиною, якій менше трьох років, у позивача не має можливості працювати і утримувати себе, фактично позивач разом з дитиною живуть за рахунок допомоги при народженні дитини, яка становить 860,00 грн. На думку позивача, відповідач має можливість сплачувати аліменти на її утримання до досягнення їх спільною дитиною трирічного віку, оскільки у відповідача наявний стабільний дохід та відсутні інші утриманці. Відповідач матеріальної допомоги на утримання позивача не надає, є працездатною особою, та виходячи з принципу справедливості та розумності, з урахуванням потреб дружини, можливостей відповідача, позивач вважає обґрунтованою вимогу про стягнення аліментів на її утримання у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітків (доходів), щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною трирічного віку. Також позивач зазначає, що вона вважала наявною домовленість з відповідачем про її утримання та надання обумовленої суми коштів. Проте, відповідачем таки кошти так і не надавались. Оскільки позивач вживала заходів щодо отримання відповідних коштів від відповідача, а відповідачем її повідомлення були проігноровані, остання вважає, що аліменти на її утримання мають бути стягнуті за минулий час, а саме з 01.03.2023. Вказана позовна заява та додані до неї документи подані через систему «Електронний суд» представником позивача - адвокатом Пухальською Н.С. 14.07.2023. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 28 липня 2023 року відкрито провадження в даній цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, витребувано з Державної податкової служби України відомості про суми отриманих [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , доходів за період з травня 2023 по липень 2023 роки. (а.с. 23-25). Копії ухвали суду про відкриття провадження у справі направлено учасникам справи. Також повідомлення відповідача здійснювалось через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Докази отримання відповідачем копії ухвали суду про відкриття провадження у справі в матеріалах справи відсутні. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Відповідач відзиву на позовну заяву до суду не подав, про розгляд справи повідомлений згідно чинного законодавства належним чином, рекомендованим листом з повідомленням про вручення, а також через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Згідно вимог ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Таким чином, розглянувши подані документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов висновку, що надані докази та повідомлені обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено ст. 279 ЦПК України. Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику в судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом установлено, що 08 березня 2022 року між сторонами укладено шлюб (а.с.17-зворот). Сторони мають спільну малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] (а.с. 18). Факт проживання позивача разом з дитиною підтверджується витягом з Реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] (а.с.4). Як убачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, судовим наказом Дніпровського районного суду міста Києва від 17 липня 2023 року у справі №755/9886/23 стягнуто з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 07 липня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до довідки про отримання (неотримання) допомоги №09-10/1164, виданої 05.07.2023 Управлінням соціального захисту населення Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, [PERSON] перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення Оболонського району міста Києва та їй відповідно до Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» з 01.06.2022 по 30.06.2025 призначено допомогу при народженні дитини [PERSON] , [INFO] (а.с. 8-зворот). На виконання ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 28 липня 2023 року, Державна податкова служба України надала відомості з Державного реєстру про суми виплачених доходів та утриманих податків [PERSON] (податковий номер [NUMBER] ) за ІІ квартал 2023 року, всього нарахованого та виплаченого доходу - 23 515,01 грн. Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та в разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає в строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання. Відповідно до частин 2, 4, 6 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Аналіз вищевикладеного дає підстави для висновку, що у дружини виникає право на отримання аліментів за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: перебування у зареєстрованому шлюбі з чоловіком, проживання разом із їх спільною дитиною, яка не досягла трьох років, таке право не залежить від матеріального стану дружини та від стану здоров`я дитини. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині (матері дитини) незалежно від цієї обставини. Так відповідач є особою працездатного віку, отримує дохід, за матеріалами справи не вбачається неможливості надання відповідачем матеріальної допомоги за станом здоров`я, доказів перебування на утриманні відповідача інших осіб, крім дитини сторін, на утримання якого за судовим наказом стягнуто аліменти, матеріали справи не містять. Зважаючи на те, що відповідач є батьком дитини, яка проживає з позивачем, якому на час звернення до суду з позовом не виповнилось трьох років, позивач має право на отримання аліментів від відповідача, враховуючи відсутність доказів неспроможності останнього надавати матеріальну допомогу за станом здоров`я або з інших поважних причин. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на викладене, позов в частині стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку підлягає частковому задоволенню, з відповідача слід стягнути аліменти на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років у розмірі 1/6 частини від заробітку (доходу) відповідача, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду, до досягнення дитиною трирічного віку. Такий розмір є справедливим, з урахуванням того, що докази спроможності відповідача за його матеріальним станом сплачувати аліменти на утримання дружини в більшому розмірі, в матеріалах справи відсутні. При цьому, діючим законодавством не передбачено, щоб при стягненні аліментів на утримання дружини в частці від доходу відповідача, обумовлювався мінімальний розмір такого стягнення у вигляді прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Відповідно до ч.1 ст.79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Разом з тим, відповідно до ч.2 ст. 79 СК України, якщо позивач вживав заходів щодо одержання аліментів від відповідача, але не міг їх одержати внаслідок ухилення відповідача від їх сплати, суд, залежно від обставин справи, може постановити рішення про стягнення аліментів за минулий час, але не більш як за один рік. Ухилення може виражатися в тому, що зобов`язана особа - відповідач приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи), одержала вимогу про сплату аліментів, проте не виконала її та інші подібні дії. Таким чином, ухилення від сплати аліментів є винною протиправною поведінкою, тобто це свідоме невиконання своїх обов`язків в умовах, коли позивач звертався до відповідача особисто або через суд з вимогою про сплату грошової суми. Присудження аліментів за минулий час являється правом, а не обов`язком суду, з позовом до якого звернувся позивач. Суд, виходячи із конкретних обставин справи, проаналізувавши усі надані докази, може присудити аліменти за минулий час, у межах визначеного законом строку, або відмовити у задоволенні таких позовних вимог. Згідно із ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст. 77 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст. 78 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України). Відповідно до положень ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У частинах 1 та 2 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази вживання позивачем заходів щодо одержання від відповідача аліментів на утримання дружини до дати звернення з даним позовом до суду. За змістом наявної в матеріалах справи переписки сторін, що здійснювалась засобами телефонного зв`язку, не вбачається, що позивачем вживались заходи щодо одержання аліментів від відповідача на своє утримання, та не можливості їх одержати внаслідок ухилення відповідача від їх сплати (а.с.9-12). Таким чином стороною позивача не доведено доказами в розумінні ст. 76-80 ЦПК України ухилення відповідача від утримання дружини, яке можливе лише в разі його обізнаності про наявність такої вимоги. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відсутність визначених законом підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання дружини за минулий час через недоведеність цих позовних вимог. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення суду у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. За змістом ст. 209 ЦПК України завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат. В порядку ст. 141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1073,60 грн - за вимогою про стягнення аліментів на дружину, від сплати якого при зверненні до суду позивач була звільнена. Відповідно до ч.8 ст. 141 ЦПК України витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. У позовній заяві представником позивача на підставі ч.8 ст. 141 ЦПК України зроблено відповідну заяву (а.с.2-зворот). За змістом п.5 ч. 7 ст. 265 ЦПК України у разі необхідності в резолютивній частині також вказується про строк для подання стороною доказів щодо розміру понесених нею судових витрат. На підставі викладеного, статтями 79, 84 СК України, статтями 2, 10, 76-81, 89, 141, 209, 247, 258, 259, 263-265, 274, 279, 354, 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

Outcome: partial