Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-15 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) через підсистему «Електронний суд» звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Державного підприємства «Адміністрація Морських портів України» (далі - відповідач), відповідно до якого просив: 1. Зобов`язати Державне підприємство «Адміністрація морських портів України» видати [PERSON] дублікат трудової книжки із внесеними до неї записами про загальний стаж (кількість років, місяців, днів роботи) його роботи сумарно до працевлаштування на Державному підприємстві «Адміністрація морських портів України» та вважати днем звільнення день видачі трудової книжки, про що внести запис до трудової книжки [PERSON] . 2. Стягнути з Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на користь [PERSON] 13839,06 грн. недоплачених коштів за час перебування у службовому відрядженні протягом трьох днів у травні 2023 року (добові), 297 539,79 грн. вихідної допомоги, середній заробіток за весь час затримки розрахунку та затримки видачі трудової книжки з розрахунку 9 235,32 грн. за кожний день затримки, починаючи з 17.05.2023 по день фактичного розрахунку, та 150 000 грн. моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 30.08.2022 відповідно до наказу ДП «Адміністрація морських портів України» від 26.08.2022 №194-к «Про прийняття на роботу» позивача прийнято на роботу. Під час укладання трудового договору на виконання статті 24 КЗпП України позивач надав роботодавцю трудову книжку, а також документи про освіту (спеціальність, кваліфікацію), відповідний військово-обліковий документ та інші документи. 16.05.2023 трудовий договір був розірваний за угодою сторін, про що виданий наказ ДП «Адміністрація морських портів України» від 16.05.2023 №229-к. Під час оформлення документів про звільнення відповідач видав позивачу дублікат трудової книжки, який не був належно, з дотриманням вимог чинного законодавства, оформлений. Також, під час звільнення з позивачем не був проведений повний розрахунок, у зв`язку з чим він звернувся з даним позовом. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.08.2023 матеріали позовної заяви було передано на розгляд судді Мальцева Д.О. 11.08.2023 ухвалою судді Шевченківського районного суду міста Києва Мальцева Д.О. позовну заяву залишено без руху та наданий строк позивачу для усунення недоліків. 04.09.2023 через підсистему «Електронний суд» від позивача надійшла заява на виконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 07 вересня 2023 року у справі відкрито провадження, призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 06.10.2023 через підсистему «Електронний суд» від відповідача надійшов відзив із викладенням заперечень. 11.10.2023 через підсистему «Електронний суд» від позивача надійшла відповідь на відзив. 17.10.2023 через підсистему «Електронний суд» від відповідача надійшли заперечення. 17.10.2023 через підсистему «Електронний суд» від відповідача надійшли заперечення (на відповідь на відзив). 01.11.2023 через підсистему «Електронний суд» від позивача надійшли додаткові пояснення у справі. 01.11.2023 через підсистему «Електронний суд» від позивача надійшло клопотання про визнання доказу недопустимим/неналежним/недостовірним. Ухвалою суду від 02.11.2023 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про залишення без розгляду частини позовних вимог у цивільній справі за позовом [PERSON] до ДП «Адміністрація морських портів України» про зобов`язання вчинити дії, стягнення коштів та моральної шкоди. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов наступних висновків. Як вбачається з позовної заяви, Наказом ДП «АМПУ» від 22.08.2022 № 189-к позивача прийнято на посаду директора юридичного департаменту апарату управління (основне місце роботи) тимчасово на умовах строкового договору з 23.08.2022 на період відпусток Палія Ю.В. , директора юридичного департаменту апарату управління, з посадовим окладом згідно із штатним розписом (98135 грн.) (місце роботи - м. Одеса, вул. Ланжеронівська,1). Наказом ДП «АМПУ» від 25.08.2022 № 191-к позивача звільнено з 26.08.2022 за п.2 ст. 36 КЗпП України. Наказом ДП «АМПУ» від 26.08.2022 № 194-к позивача прийнято на посаду директора юридичного департаменту апарату управління (основне місце роботи) тимчасово на умовах строкового договору з 30.08.2022 на період відсутності Палія Ю.В. , директора юридичного департаменту апарату управління, з посадовим окладом згідно із штатним розписом (98135 грн.) (місце роботи - м. Одеса, вул. Ланжеронівська,1). Наказом ДП «АМПУ» від 25.01.2023 № 48-к строковий договір позивача змінено на трудовий договір, укладений на невизначений строк (постійно) з 26.01.2023, з посадовим окладом згідно із штатним розписом (98 135 грн. (місце роботи - м. Одеса, вул. Ланжеронівська,1). 15.05.2023 позивач подав заяву на ім`я Голови ДП «АМПУ» Литвина Ю.М. про звільнення з 16.05.2023 за угодою сторін на підставі п.1 ч.1 ст. 36 КЗпП України та виплатити вихідну допомогу у розмірі трьох середньомісячних заробітків. Відповідно до п. 1 наказу ДП «АМПУ» від 16.05.2023 № 229-к звільнено позивача з 16.05.2023 за угодою сторін, п.1 ст. 36 КЗпП України. Щодо вимог позову про зобов`язання видати [PERSON] дублікат трудової книжки, судом встановлено наступне. Як вбачається з позовної заяви, після отримання дубліката трудової книжки та ознайомлення з її змістом позивач повідомив роботодавцю про те, що дублікат трудової книжки оформлений неналежно та не відповідає вимогам чинного законодавства. 09.05.2023 роботодавець подав скановану копію дублікату трудової книжки позивача на веб-портал електронних послуг Пенсійного фонду України (https://portal.pfu.gov.ua). Згідно зі статтею 48 КЗпП України порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників» Міністерство праці України, Міністерство юстиції України і Міністерство соціального захисту населення України затвердили Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (спільний наказ № 58 від 29.07.1993, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за № 110). Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників», при влаштуванні на роботу працівники зобов`язані подавати трудову книжку, оформлену в установленому порядку. Без трудової книжки приймаються на роботу тільки ті особи, які працевлаштовуються вперше. Трудові книжки зберігаються на підприємствах, в установах і організаціях, у представництвах іноземних суб`єктів господарювання, а при звільненні працівника трудова книжка видається йому під розписку в журналі обліку. Відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства. Згідно з пунктом 6.1. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, якщо трудова книжка працівника загублена підприємством внаслідок стихійного лиха або з інших причин, то йому видається дублікат трудової книжки без стягнення її вартості. Згідно з пунктом 1.1. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Згідно з пунктом 1.3. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, при влаштуванні на роботу працівники зобов`язані подавати трудову книжку, оформлену в установленому порядку. Під час ознайомлення позивача зі змістом наданого роботодавцем дублікату трудової книжки з`ясовано, що дублікат оформлений роботодавцем з грубим порушенням розділу 5 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, зокрема, пунктів 5.2, 5.3. Як вбачається із відзиву, щодо отримання документів, що підтверджують загальний стаж роботи позивача, ДП «АМПУ» з метою отримання належно оформленими документів щодо стажу позивача та сприяння в одержанні таких документів працівником, звернулось до всіх попередніх роботодавців позивача, що зазначені в наданій ним скан-копії трудової книжки: - лист-запит ДП «АМПУ» від 13.01.2023 №3/10-01-16/Вих до Київського обласного центру зайнятості - лист-відповідь Київського обласного центру зайнятості від 14.02.2023 №538/05/01-36 щодо надання інформації про стаж роботи [PERSON] ; - лист-запит ДП «АМПУ» від 13.01.2023 №4/10-01-16/Вих до АС «Земля і Люди» - відповідь не отримано; - лист-запит ДП «АМПУ» від 13.01.2023 №5/10-01-16/Вих до ДП «Укрспецсервістранс» - відповідь не отримано; - лист-запит ДП «АМПУ» від 13.01.2023 №6/10-01-16/Вих до ТОВ «Гостинній двір» - лист-відповідь ТОВ «Гостинній двір» від 07.02.2023 №01-07/02-23 щодо надання інформації про стаж роботи [PERSON] ; - лист-запит ДП «АМПУ» від 13.01.2023 №7/10-01-16/Вих до ПрАТ «Молнія» - довідки ПрАТ «Молнія» щодо стажу роботи на підприємстві [PERSON] від 25.01.2023 № 91 та від 25.01.2023 № 90; - лист-запит ДП «АМПУ» від 13.01.2023 №8/10-01-16/Вих до Першої Київської філії АКБ «ІНТЕГРАЛ» - відповідь не отримано; - лист-запит ДП «АМПУ» від 13.01.2023 №9/10-01-16/Вих до ТОВ «Група Агропродінвест» - лист-відповідь ТОВ «Група Агропродінвест» від 02.02.2023 №9 щодо надання інформації про стаж роботи [PERSON] ; - лист-запит ДП «АМПУ» від 13.01.2023 №10/10-01-16/Вих до ДП «Спецагролізинг» - відповідь не отримано - повторний лист-запит до ДП «Спецагролізинг» від 17.02.2023 №20/10-01-16/Вих - відповідь не отримано; - лист-запит ДП «АМПУ» від 13.01.2023 №11/10-01-16/Вих до АТ «Аграрний фонд» - лист-відповідь АТ «Аграрний фонд» від 16.02.2023 №7.1-20/2/185 щодо неможливості надати запитувану інформацію - повторний лист-запит до АТ «Аграрний фонд» від 27.02.2023 №21/10-01-16/Вих - відповідь не отримано; - лист-запит ДП «АМПУ» від 13.01.2023 №12/10-01-16/Вих до Служби автомобільних доріг у Рівненській області - лист-відповідь Служби автомобільних доріг у Рівненській області від 19.01.2023 № 5/85 щодо стажу роботи [PERSON] . Однак, незважаючи на направлені ДП «АМПУ» листи, всі відповіді отримано не було, зазначене унеможливило підрахунок та внесення загального стажу роботи до працевлаштування позивача в ДП «АМПУ», у зв`язку з чим, оформлення дублікату трудової книжки на підставі належно оформлених підтверджуючих документів було можливо лише щодо трудового стажу позивача в ДП «АМПУ». 16.05.2023 позивача ознайомили з наказом ДП «АМПУ» від 16.05.2023 № 229-к, та вручили дублікат трудової книжки і повідомлення про нараховані суми, належні працівникові при звільненні. Ведення трудових книжок, зокрема оформлення дублікату трудової книжки, врегульовано положеннями Інструкції. Відповідно до пункту 5.1. Інструкції особа, яка загубила трудову книжку (вкладиш до неї), зобов`язана негайно заявити про це власнику або уповноваженому ним органу за місцем останньої роботи. Не пізніше 15 днів після заяви, а у разі ускладнення в інші строки власник або уповноважений ним орган видає працівнику іншу трудову книжку або вкладиш до неї (нових зразків) з написом "Дублікат" в правому верхньому кутку першої сторінки. Згідно з пунктом 5.2. Інструкції дублікат трудової книжки або вкладиш до неї заповнюється за загальними правилами. У розділи "Відомості про роботу", "Відомості про нагородження" і "Відомості про заохочення" при заповненні дубліката вносяться записи про роботу, а також про нагородження і заохочення за місцем останньої роботи на підставі раніше виданих наказів (розпоряджень). Пунктом 5.3. Інструкції передбачено, що якщо працівник до влаштування на це підприємство вже працював, то при заповненні дубліката трудової книжки в розділ "Відомості про роботу" у графу 3 спочатку вноситься запис про загальний стаж його роботи до влаштування на це підприємство, який підтверджується документами. Загальний стаж роботи записується сумарно, тобто зазначається загальна кількість років, місяців, днів роботи без уточнення, на якому підприємстві, в які періоди часу і на яких посадах працював у минулому власник трудової книжки. Після цього, загальний стаж, підтверджений належно оформленими документами, записується по окремих періодах роботи в такому порядку: у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу; у графі 3 пишеться найменування підприємства, де працював працівник, а також цех (відділ) і посада (робота), на яку було прийнято працівника. У тому разі, коли документи не містять повністю зазначених вище даних про роботу у минулому, в дублікат трудової книжки вносяться тільки ті дані, що є у документах. Документи, що підтверджують стаж роботи, повертаються їх власнику. Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний сприяти працівникові в одержанні документів, які підтверджують стаж його роботи, що передував влаштуванню на це підприємство. Зважаючи на встановлені у судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що вимога позивача щодо зобов`язання Державного підприємства «Адміністрація Морських портів України» видати [PERSON] належним чином заповнений дублікат трудової книжки - підлягає задоволенню. Щодо вимог позову про стягнення недоплачених коштів за час перебування у службовому відрядженні, вихідної допомоги, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку та затримки видачі трудової книжки, судом встановлено наступне. Як вбачається із матеріалів справи, Наказом ДП «АМПУ» від 08.05.2023 № 92-к [PERSON] відряджено до Шевченківської РДА міста Києва (ЦНАП) з 08 по 10 травня 2023 за маршрутом: м. Одеса - м. Київ - м. Одеса, проїзд автотранспортом ДП «АМПУ». Порядок направлення працівників апарату управління ДП «АМПУ» у відрядження та відшкодування витрат на відрядження в ДП «АМПУ» регулюється Положенням про службові відрядження працівників апарату управління та відокремлених підрозділів ДП «АМПУ» в межах України та за кордон, яке затверджене наказом ДП «АМПУ» від 05.06.2020 № 145/10 (зі змінами)(далі - Положення № 145). Відповідно до п. 4.1 Положення № 145 підприємство, відокремлені підрозділи забезпечують відрядженого працівника коштами (авансом) для здійснення поточних витрат під час службового відрядження. З метою своєчасного забезпечення відрядженого працівника коштами у відповідній валюті до бухгалтерії надаються наступні документи: 1) копія наказу про відрядження - працівником структурного підрозділу з питань управління персоналом; 2) кошторис витрат на видачу авансу на відрядження (далі - кошторис витрат на відрядження) за формою згідно з додатком 1 до цього Положення - працівником, що відряджається, не пізніше ніж за три робочих дні до початку відрядження в межах України та не пізніше ніж п`ять робочих днів до початку відрядження за кордон. Тобто, авансування витрат на відрядження, згідно п. 4.1 Положення № 145, здійснюються на підставі документу «Кошторис витрат на видачу авансу на відрядження», який складається працівником, що відряджається на виконання виробничого завдання, та надається до департаменту бухгалтерського обліку до початку відрядження. Оскільки, позивачем не складався кошторис витрат на видачу авансу на відрядження та не надавався до департаменту бухгалтерського обліку, тому авансування витрат на відрядження не здійснювалося. Відповідно до п 5.1. Положення № 145 до витрат, пов`язаних з відрядженням працівника, відносяться зокрема: оплата вартості проживання у готелях (мотелях), іншому житловому приміщенні за кожну добу такого проживання, а також включених до таких рахунків витрат на харчування, витрат на користування телефоном, холодильником, телевізором та інших витрат, включаючи побутові послуги (прання, чищення, лагодження та прасування одягу, взуття чи білизни але не більш як 10 відсотків сум добових витрат за всі дні проживання), плату за бронювання місця у готелі (мотелі) у розмірі не більш як 50 відсотків вартості такого проживання за одну добу згідно з поданими підтвердними документами в оригіналі. Для підтвердження витрат на проживання в готелях або інших житлових приміщеннях необхідно мати оригінали рахунків та документи, що підтверджують здійснення розрахункових операцій. Таким чином, витрати на проживання в готелях в період знаходження в відрядженні підтверджуються оригіналом рахунку та документом, що підтверджує здійснення розрахункової операції. При цьому, витрати на відрядження, відповідно до п. 5.2 Положення № 145, відшкодовуються лише за наявності підтвердних документів в оригіналі, що засвідчують вартість послуг. Відповідно до п. 6.1. Положення № 145 після повернення з відрядження працівник зобов`язаний до закінчення третього банківського дня, наступного за днем прибуття до місця роботи, подати наступні документи: 1) звіт про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт, складений відповідно до Наказу 841 (далі - звіт про використання коштів); 2) документи в оригіналі, що засвідчують вартість понесених у зв`язку з відрядженням витрат із зазначенням форми їх оплати (готівкою, чеком, платіжною карткою, безготівковим перерахунком); 3) у разі відсутності первинних документів або будь-яких інших документів, що підтверджують фактичне перебування працівника у відрядженні за кордоном, до звіту про використання коштів додаються ксерокопії сторінок закордонного паспорта чи документа, що його замінює, з прізвищем відрядженого працівника та відмітками прикордонних служб про перетин кордону (за їх наявності) або довідка Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України щодо перетину відрядженим працівником державного кордону України (у якій зазначено пункт пропуску, дата та час перетину кордону, серія, номер, тип та назва паспортного документа); 4) у разі відрядження в межах України - звіт згідно з додатком 2 до цього Положення, у разі відрядження за кордон - звіт згідно з додатком 3 до цього Положення. Тобто, після повернення з відрядження до закінчення третього банківського дня, наступного за днем прибуття до місця роботи, працівник зобов`язаний надати саме оригінали підтвердних документів в складі Звіту про використання коштів, наданих на відрядження або під звіт (далі - Звіт), відповідно до п. 6.1 Положення № 145. Форма Звіту, яка затверджена наказом Міністерства фінансів України від 28.09.2015 № 841 (зі змінами), передбачає кількісні відомості щодо додатків оригіналів підтвердних документів та затвердження керівником підприємства звіту в сумі, відповідно до оригіналів підтвердних документів. Таким чином, обчислення суми витрат на відрядження здійснюється відповідно до оригіналів підтвердних документів, складених відповідно до вимог законодавства, а їх відшкодування здійснюється за результатами затвердження Звіту. [PERSON] за результатами повернення з відрядженні в складі Звіту №101 було надано рахунок щодо проживання у готелі IBIS Київ Центр ТОВ «УкрХотелІнвестКомпані» від 08.05.2023 № [NUMBER] , який складено англійською мовою, що не відповідає вимогам законодавства України. Стаття 10 Конституції України визначає, що державною мовою в Україні є українська мова. Закон України «Про забезпечення функціонування української мови як державної» регулює питання статусу української мови як єдиної державної мови. Відповідно до ч. 6 статті 13 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної» підприємства, установи та організації державної і комунальної форм власності беруть до розгляду документи, складені державною мовою, крім випадків, визначених законом. Відповідно до статті 20 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної» ніхто не може бути під час виконання трудових обов`язків примушений використовувати іншу мову, ніж державна, крім створення юридичних, технічних, інформаційно-рекламних текстів та інших повідомлень і документів (у тому числі усних), адресатами яких є іноземці чи особи без громадянства, юридичні особи, органи і посадові особи іноземних держав і міжнародних організацій. Відповідно до п. 1.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, яке затверджене наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, усі первинні документи, регістри бухгалтерського обліку, бухгалтерська та інша звітність повинні складатись українською мовою. Згідно ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Рахунок на оплату послуг проживання в готелі є первинним документом відповідно до усталеної практики ведення готельного бізнесу. 10.05.2023 департаментом бухгалтерського обліку за результатами перевірки Звіту №101 було повідомлено позивачу щодо невідповідності рахунку вимогам, визначеним законодавством, та необхідності надання оригіналу документу, складеного у відповідності до вимог законодавства українською мовою. ДП «АМПУ» також було додатково письмово повідомлено 12.05.2023 на його електронну пошту щодо необхідності надання оригіналу рахунку на проживання в готелі. Станом на дату звільнення 16.05.2023 позивачем не здійснені дії щодо надання до Підприємства належно складених підтвердних документів для відшкодування витрат на відрядження, зокрема, надання в складі Звіту №101 оригіналу рахунку від 08.05.2023 № [NUMBER] щодо проживання в готелі IBIS Київ Центр ТОВ «УкрХотелІнвестКомпані». З огляду на зазначене вище, позивач, виконуючи посадові обов`язки, не дотримався приписів Положенням № 145, в зв`язку з чим не здійснив дії щодо належного звітування за результатами повернення з відрядження, а саме не надав до Звіту №101 оригіналів підтвердних документів, що засвідчують вартість понесених у відрядженні витрат. Таким чином, Звіт №101, в складі якого були відсутні оригінали підтвердних документів, не створював станом на дату звільнення позивача обов`язку для ДП «АМПУ» відшкодувати позивачу грошові кошти на витрати, понесені у відрядженні. При цьому, ДП «АМПУ» з метою врегулювання конфлікту самостійно здійснено заходи щодо отримання оригіналу рахунку від 08.05.2023 № [NUMBER] на проживання [PERSON] в готелі IBIS Київ Центр ТОВ «УкрХотелІнвестКомпані». 31.05.2023 оригінал рахунку від 08.05.2023 № [NUMBER] , що підтверджував витрати на проживання [PERSON] в готелі IBIS Київ Центр ТОВ «УкрХотелІнвестКомпані», надійшов до ДП «АМПУ». Цей рахунок зареєстровано в системі електронного документообороту ДП «АМПУ» 31.05.2023 за №1279/10. Таким чином, дата отримання оригіналу рахунку від 08.05.2023 № [NUMBER] - 31.05.2023 - є датою виконання належного складання Звіту № 101 та виникнення у позивача права на отримання витрат на відрядження, а у ДП «АМПУ» відповідно обов`язку на відшкодування таких витрат. Також, у Звіті внутрішнього аудиту відповідності та ефективності встановлення та виплати заробітної плати і заохочувальних виплат працівникам апарату управління ДП «АМПУ» від 31.03.2023, який проведено Департаментом внутрішнього аудиту апарату управління ДП «АМПУ», зокрема на сторінці 33-34, зазначено, що при здійсненні індексації грошових коштів виявлено відхилення щодо нарахування компенсації відносно окремих працівників, у тому числі позивача. Так, у вересні 2022 позивачу було нараховано індексація 383,74 грн, замість 496,60 грн., різниця склала 112,86 грн. У жовтні 2022 року індексація склала 425,66 грн. замість 496,60 грн., різниця 70,94 грн. У листопаді 2022 індексація склала 416,59 грн. замість 472,14 грн., різниця склала 55,55 грн. В цілому відхилення склало 239,35 грн. Рапортом в.о. директора департаменту внутрішнього аудиту Ю. Шинккарука від 04.04.2023 № 151/10-01-07-р надано на розгляд в.о. Голови ДП «АМПУ» О. Вострікову звіт від 31.03.2023 № 01/10-01-07-07/23, складений аудиторською групою за результатами аудиторського дослідження. Резолюцією в.о. Голови ДП «АМПУ» до рапорту від 04.04.2023 № 151/10-01-07-р доручено структурним підрозділам розглянути звіт, спільно опрацювати та надати розроблений план заходів з усунення недоліків. Після здійснення заходів внутрішнього контролю, за результатами яких виявлено технічну помилку в нарахуванні заробітної плати позивача, яка призвела до недоплати позивачу 239,35 грн., 31.05.2023 ДП «АМПУ» самостійно у добровільному порядку здійснило перерахування вищезазначеної суми позивачу (із суми 239,35 грн. було отримано ПДФО у розмірі 18% - 43,08 грн., та 1,5 % військового збору 3,59 грн. (239,35 - 43,08 - 3,59 = 192,68)). З огляду на вище зазначене, ДП «АМПУ» 31.05.2023 перерахувало 192,68 грн. з призначенням платежу «остаточний розрахунок при звільнені працівника [PERSON] за травень 2023, податки сплачені 31.05.2023р.». Згідно зі статтею 121 КЗпП України працівники мають право на відшкодування витрат та одержання інших компенсацій у зв`язку з службовими відрядженнями. Працівникам, які направляються у відрядження, виплачуються: добові за час перебування у відрядженні, вартість проїзду до місця призначення і назад та витрати по найму жилого приміщення в порядку і розмірах, встановлюваних законодавством. Порядок відшкодування витрат на відрядження в ДП «АМПУ» регулюється Положенням № 145. Відповідно до пункту 5.4. Положення № 145 до витрат на відрядження, які відшкодовуються працівнику, відносяться не підтверджені документально витрати на харчування та фінансування інших власних потреб (добові витрати) понесені у зв`язку з таким відрядженням, які можуть бути встановлені у наступних розмірах: у межах території України - не більш як 0,1 розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, в розрахунку за кожний календарний день такого відрядження, а для відряджень за кордон - не вище 80 євро за кожен календарний день такого відрядження за офіційним обмінним курсом гривні до євро, установленим Національним банком України, в розрахунку за кожен такий день. Розмір добових витрат визначається окремим наказом керівника Підприємства. Наказом ДП «АМПУ» від 12.12.2022 № 20/10-АГ встановлено граничний розмір добових витрат на відрядження у 2023 році в межах України - 550 грн. Тобто, розмір добових витрат не залежить від середнього заробітку працівника та відшкодовується згідно зі звітом про відрядження відповідно до Положенням № 145. З огляду на те, що наданий позивачем Звіт №101 надав правові підстави для його оплати лише 31.05.2023, то 31.05.2023 ДП «АМПУ» відшкодувало і добові витрати позивача: 2 033 грн. + 550 * 3 (1 650 грн.) = 3 683 грн. Згідно зі статтею 121 КЗпП України працівникам, які направлені у службове відрядження, оплата праці за виконану роботу здійснюється відповідно до умов, визначених трудовим або колективним договором, і розмір такої оплати праці не може бути нижчим середнього заробітку. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок). Відповідно до п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Таким чином, при розрахунку середньої заробітної плати для оплати службових відряджень беруться виплати позивачу за березень 2023 року та квітень 2023 року. При обчисленні середнього заробітку позивачем враховані всі види нарахувань йому заробітної плати у березні та квітні 2023 року. Відповідно до п. 4 Порядку при обчисленні середньої заробітної плати не враховуються виплати, в тому числі: - за виконання окремих доручень (одноразового характеру); - виплати, пов`язані з святковими датами; - за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника, зокрема за час знаходження у відрядженні. Відповідно до п.8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці, проводяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів. Згідно розрахунків із матеріалів справи, заробітна плата позивача за березень 2023 року нарахована за відпрацьовані 23 робочих дня в сумі 199 114,53 грн., в тому числі включала такі види нарахувань: 1) одноразова грошова винагорода з нагоди святкування Воскресіння Христового в розмірі посадового окладу у сумі 98 135,00 грн., відповідно до наказу ДП «АМПУ» від 05.04.2023 №146-к «Про заохочення працівників апарату управління ДП «АМПУ»; 2) середній заробіток за 3 робочих дня знаходження в відрядженні у сумі 32 711,70 грн. Зазначені виплати в складі заробітної плати за березень 2023 року в загальній сумі 130 846,70 грн (98 135,00 + 32 711,70) не включаються до обчислення середньої заробітної плати за березень-квітень 2023 року. Заробітна плата позивача за квітень 2023 року нарахована за відпрацьовані 20 робочих дні в сумі 196 270,00 грн., в тому числі включала нарахування одноразової грошової винагороди в розмірі посадового окладу 98 135,00 грн., відповідно до наказу ДП «АМПУ» від 27.04.2023 №206-к «Про заохочення за виконання особливо важливої роботи». Зазначена виплата в складі заробітної плати за квітень 2023 року в сумі 98 135,00 грн. не включається до обчислення середньої заробітної плати за березень-квітень 2023 року. Отже, суми заробітної плати та число робочих днів, які включаються до розрахунку середньоденної заробітної плати та середньої заробітної плати за березень-квітень 2023 року дорівнюють: 1) у березні 2023 року - 68 267,83 грн. (199 114,53 - 98 135,00 - 32 711,70) та 16 робочих днів; 2) у квітні 2023 року - 98 135,00 грн. (196 270,00 - 98 135,00) та 20 робочих днів. Отже, розмір середньоденного заробітку для обчислення середнього заробітку за березень-квітень 2023 року складає (68 267,83+98 135,00)/(16+20) = 4 622,30 грн. З огляду на зазначене, середній заробіток за перебування у службовому відрядженні тривалістю 3 днів складає 4 622,30 * 3 = 13 866, 90 грн. Зазначена сума виплачена позивачу у день звільнення, що не заперечується і позивачем. Відповідно до п. 2 наказу ДП «АМПУ» від 16.05.2023 № 229-к, яким звільнено позивача, департаменту бухгалтерського обліку апарату управління доручено виплатити вихідну допомогу у розмірі 3 (трьох) середньомісячних заробітків відповідно до підпункту 3.2.3 пункту 3.2 Розділу ІІІ Колективного Договору трудового колективу ДП «АМПУ» на 2016-2018 роки (зі змінами) та провести з [PERSON] повний розрахунок у відповідності з чинним законодавством. Відповідно до п. є) п. 1 Порядку цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках виплати вихідної допомоги. Відповідно до п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Таким чином, при розрахунку середньої заробітної плати для виплати вихідної допомоги беруться виплати позивачу за березень 2023 року та квітень 2023 року. Відповідно до п. 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим або другим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Як було попередньо зазначено, розмір середньоденного заробітку для обчислення середнього заробітку за березень-квітень 2023 року складає 4 622,30 грн., відтак розмір вихідної допомоги складає: 4 622,30 грн.* 21,5 (43 р.д.:2) * 3= 298 138, 35 грн. Зазначена сума виплачена позивачу у день звільнення, що не заперечується і позивачем. Стаття 116 КЗпП України покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Відповідно до статті 117 КЗпП України підставою відповідальності власника за затримку розрахунку при звільненні є склад правопорушення, який включає два юридичні факти: порушення власником строку розрахунку при звільненні та вина власника. Крім того, відповідно до статті 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. З аналізу наданих позивачем доказів, обставин справи та правових норм, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, позивачем не доведено як порушення власником строку розрахунку при звільненні так і вина власника, для стягнення відшкодування у вигляді середнього заробітку. Зважаючи на встановлені у судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення недоплачених коштів за час перебування у службовому відрядженні, вихідної допомоги, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку та затримки видачі трудової книжки - не підлягають задоволенню. Щодо вимог позову про стягнення моральної шкоди, судом встановлено наступне. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Вказаними діями ДП «Адміністрація морських портів України» спричинено моральні страждання позивачу, оскільки відповідач тривалий час і систематично порушує трудові права позивача на належну оплату праці за належне виконання трудових обов`язків, знехтував законними вимогами про належний розрахунок через фактичне привласнення коштів працівника, спричиняє необхідність докладання додаткових істотних зусиль для захисту трудових права, занепокоєння з приводу втрати належних коштів під час виконання трудових обов`язків в інтересах та за згодою роботодавця. Оцінюючи глибину, тривалість душевних страждань, кількість часу та зусиль витрачених для вчинення дій необхідних для відновлення порушеного права, систематичність порушення прав позивача, враховуючи вимоги розумності, справедливості, виваженості, позивачу завдано моральної шкоди, яку він визначає в розмірі 150 000,00 грн. Відшкодування моральної шкоди може бути покладено на відповідача лише за наявності передбачених законом умов, сукупність яких утворює склад правопорушення, яке є підставою для цивільно-правової відповідальності. При цьому на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. У свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідно до положень п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач внаслідок протиправних дій відповідача, час і зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою. При цьому, обов`язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування, що відповідає змісту ч. 3 ст. 12 та 81 ЦПК України. Тому, виходячи з вище викладеного, вимога про відшкодування моральної шкоди підлягає частковому задоволенню, а саме: у розмірі 10 000,00 грн. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Положеннями ч. 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Приймаючи рішення по суті спору, суд має зазначити про застосування положень цивільного процесуального законодавства щодо змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Доказами, відповідно до ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, згідно до ст. 79 ЦПК України. В свою чергу положеннями ст. 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Отже, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд ухвалює рішення про часткове задоволення позову. Виходячи з наведеного та

Outcome: partial