Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-14 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача за позовом. 06 жовтня 2023 року [PERSON] звернулася до суду з указаним вище позовом, у якому просить змінити спосіб присуджених до стягнення аліментів, встановлених рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 10.12.2020 у справі № 135/1253/20 та стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] в розмірі частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що під час перебування у шлюбі з відповідачем [INFO] народився син [PERSON] 16.03.2021 шлюб між ними було розірвано. 10.12.2020 Ладижинським міським судом Вінницької області прийнято рішення про стягнення з відповідача аліментів на утримання сина [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 1 500 грн, щомісячно, починаючи з 06.10.2020 і до досягнення дитиною повноліття. З моменту ухвалення рішення дитина виросла, пішла до школи та її потреби значно зросли як і зріс мінімальний розмір аліментів гарантований державою, але додатково відповідач не допомагає. Станом на день звернення з даним позовом відповідач має заборгованість зі сплати по аліментам. Окрім того, на даний час відповідач проходить службу за призовом під час мобілізації у військовій частині [NUMBER] НГ України та матеріальний стан його покращився. На даний час малолітній син потребує значно більшого догляду та матеріальних коштів у зв`язку з чим збільшуються потреби в забезпеченні у навчанні та розвитку. Натомість розмір аліментів, які стягуються з відповідача є меншим за мінімальний розмір відповідно до ЗУ «Про державний бюджет на 2023 рік» для дітей та не може повністю забезпечити та задовольнити потреби малолітнього сина одягом, продуктами харчування, засобами гігієни, відвідування гуртків, придбання шкільного приладдя, оплати у разі потреби його лікування, що призводить до неналежного матеріального забезпечення дитини. Відповідач [PERSON] відзив на позов із викладенням своїх заперечень до суду не подав. ІІ. Рух справи, процесуальні дії суду. Ухвалою суду від 09.10.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Цією ж ухвалою прийнято рішення про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження. Розгляд справи призначено на 07.11.2023. Вказаною ухвалою суду відповідачеві запропоновано надати відзив на позовну заяву. 21.11.2023 судом ухвалено заочне рішення про задоволення позову. Ухвалою суду від 09.01.2024 задоволено заяву відповідача [PERSON] , заочне рішення суду від 21.11.2023 скасовано, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного провадження з викликом сторін на 15.01.2024. ІІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Позивач [PERSON] подала до суду заяву в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задовольнити, справу просила розглядати у її відсутність. Відповідач [PERSON] на виклик суду не з`явився по невідомій суду причині, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином через підсистему ЄСІТС «Електронний суд», про що свідчить наявна в матеріалах справи довідка про надіслання судової повістки в електронний кабінет відповідача. Причини неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи у його відсутності або про відкладення розгляду справи від нього до суду не надходило. Судом вжиті належні заходи для повідомлення відповідача про розгляд справи та реалізації ним права судового захисту своїх прав та інтересів. Відповідно до вимог п. 1 ч.3 ст.223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами, оскільки при підготовці справи до розгляду дотримано вимоги ЦПК України щодо належного повідомлення сторін у справі про розгляд справи. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу судом не здійснювалось. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. На підтвердження своєї особи позивачем надано копію паспорта громадянина України № [NUMBER] , виданого 16.09.2021 [PERSON] , [INFO] , уродженці м. Умань Черкаської області (а.с. 4). З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] видно, що дитина [PERSON] народився [INFO] , батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с. 6). Заочним рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 16.03.2021 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 8). Додатковим рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 21.04.2021 підтверджується зміна прізвища позивачем після розірвання шлюбу з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с. 9). Згідно рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 10.12.2020 з [PERSON] стягуються на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 1 500 грн, щомісячно, починаючи з 06.10.2020 і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 12). На підставі вказаного вище рішення суду видано виконавчий лист та 17.02.2021 відкрито виконавче провадження № [NUMBER] (а.с. 13). Згідно з розрахунком державного виконавця, боржник [PERSON] станом на 18.08.2023 має заборгованість по сплаті аліментів на утримання дитини [PERSON] на загальну суму 48000 грн (а.с. 14). З витягу з наказу № 102 від 27.04.2023 видно, що з 27.04.2023 солдат [PERSON] зарахований до списків особового складу військової частини [NUMBER] на посаду старшого кулеметника (а.с.16). Довідкою від 13.09.2023 за № 4174 підтверджується, що [PERSON] з 27.04.2023 перебуває на військовій службі за призовом під час мобілізації у військовій частині № [NUMBER] (а.с. 17). З довідки від 14.09.2023 за № 240 видно, що [PERSON] під час проходження військової служби у військовій частині № [NUMBER] за період з 01.06.2023 по 01.09.2023 отримав грошове забезпечення на загальну суму 76521 грн 70 коп. (червень - 25433 грн 69 коп.; липень - 25550 грн 90 коп.; серпень - 25537 грн 11 коп.) (а.с. 18). V. Оцінка суду. Згідно з статтею 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Положеннями статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з статтею 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (стаття 180 СК України). Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно зі статтею 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Зазначене також роз`яснено судам у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Ураховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не є незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Указане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 05 лютого 2014 року № 6-143цс13, і неодноразово підтриманою Верховним Судом у постановах: від 30 червня 2020 року, у справі № 343/945/19, провадження № 61-2057св20, від 12 січня 2022 року у справі № 545/3115/19, провадження № 61-18145св20, від 23 травня 2022 року у справі № 752/26176/18, провадження № 61-16697св21, та інших. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Звертаючись до суду з даним позовом [PERSON] , посилаючись на положення статей 181, 182 СК України просила змінити спосіб стягнення аліментів, що стягуються з [PERSON] на підставі рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 10.12.2020 в справі № 135/1253/20 на її користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 1 500 грн, щомісячно, починаючи з 06 жовтня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 11 березня 2020 року у справі № 759/10277/18 зводяться до того, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої-другої статті 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Вирішуючи по суті вимоги позивача про зміну способу стягнення аліментів, суд виходить із того, що право позивача на зміну способу стягнення аліментів є беззастережним і підлягає захисту. При розгляді справи про зміну способу стягнення аліментів потрібно застосовувати також положення статті 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», статті 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», статті 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі» СК України. Суд враховує те, що неповнолітня дитина - [PERSON] , [INFO] , є спільною дитиною сторін по справі, за рішенням суду від 10 грудня 2020 року на користь позивачки з відповідача стягуються аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1 500 грн. щомісячно. Однак, на даний час присуджена сума коштів є менш платоспроможною, ніж була в 2020 році та меншою ніж мінімальний гарантований розмір аліментів відповідно до чинного законодавства (3196 грн:2=1598 грн) на сьогодні. Також суд враховує, що ухвалюючи рішення про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн, суд виходив з того, що відповідач отримує місячний дохід у розмірі 7 000 грн, натомість з наданих відповідачем належних доказів видно, що на даний час відповідач отримує щомісячно понад 25 000 грн. Суд констатує, що позивач скористалася своїм правом, визначивши спосіб стягнення аліментів - їх присудження у частці від доходу батька. Окрім того, закон не встановлює обов`язку доведення мотивів, на підставі яких позивач бажає скористатися такою можливістю. Вирішуючи питання щодо зміни способу стягнення аліментів суд бере до уваги, що позивач має право вибору способу стягнення аліментів, відтак суд приходить до висновку про наявність підстав для зміни способу стягнення аліментів та стягнення їх у частці від заробітку (доходу) відповідача. Така зміна способу стягнення аліментів буде відповідати інтересам дитини та засадам справедливості, добросовісності та розумності. За загальними принципами цивільного судочинства змагальності та диспозитивності (статті 12, 13 ЦПК України) сторони є рівними у своїх правах щодо подання доказів та вільними у виборі способів доказування. Натомість, якщо відповідач заперечує проти позову, то згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України саме на нього покладається обов`язок доводити такі заперечення відповідними доказами. Проте, [PERSON] відзиву на позовну заяву, яка розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження не подав, як і жодних доказів на спростування тверджень позивача. Надані відповідачем медичні документи про його тимчасову непрацездатність ніяким чином не спростовують його можливості сплачувати аліменти в заявленому позивачем розмірі. З урахуванням наведених вище обставин суд приходить до висновку про зміну способу стягнення аліментів за рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 10 грудня 2020 року у справі № 135/1253/20 та стягнення їх із відповідача на користь позивачки на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки усіх видів його доходу (заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного утримання і розвитку дитини. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Згідно з вимогами ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. При зверненні до суду з означеним позовом судовий збір не сплачено, оскільки позивач звільнена від його сплати. Так, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, в тому числі позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Таким чином, підлягає стягненню з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1073 грн 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved