Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-15 00:00:00

13.11.2023 року до суду надійшла позовна заява ТОВ «Новий колектор» до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування поданого позову вказано, що між ТОВ «Споживчий центр», правонаступником якого є ТОВ «Новий колектор» та [PERSON] 11.02.2021 укладено Кредитний договір (оферти) № 11.01.2021-100000523 шляхом підписання заявки, що є невід`ємною частиною даного договору. Відповідно до умов договору позичальнику надано кредит у розмірі 5000,00 грн., що підтверджується додатково чеком про електронний переказ коштів та довідкою субконто (виписка), з первинним строком користування 14 календарних днів з дати отримання за процентною ставкою «Економ»/«Стандарт». Відповідно до заявки від 11.01.2021 кредитодавцем надано позичальнику кредит у розмірі 5000,00 грн. з первинним строком на 14 днів, а відповідачем отримано кредитні кошти у розмірі 5000,00 грн. Отже, кредитором виконано свої зобов`язання за договором в повному обсязі. В свою чергу [PERSON] свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на 01.11.2023 утворилась заборгованість у розмірі 15000,00 грн., з яких заборгованість по тілу кредиту становить 5000,00 грн. та за відсотками 10000,00 грн., чим порушуються права та інтереси позивача. Згідно виписки (довідка субконто) відповідачем не здійснено жодної оплати, а отже нарахування відсотків було зупинено при досягненні обумовленої договором граничної суми у розмірі 10000,00 грн. (зазначено у заявці на отримання кредиту, що є невід`ємною частиною кредитного договору). Між ТОВ «Споживчий центр» та ТОВ «Новий Клектор» укладено договір факторингу\~№301121-1\~від 30\~листопада 2021\~року.\~Відповідно до\~п.\~4.1.1\~зазначеного договору\~факторингу,\~фактор має\~право набувати\~право вимоги\~до боржника\~на всі\~суми,\~відступлені йому\~клієнтом згідно\~цього договору.\~На виконання\~умов договору\~укладено реєстр\~№1,\~згідно з\~яким відбулось\~відступлення права\~вимоги за\~кредитним договором\~№ 11.01.2021-100000523\~від 11.01.2021\~на залишок\~основної суми\~кредиту,\~відсотків,\~нарахованих за\~користування кредитом,\~та інших,\~передбачених договором\~платежів,\~боржником за\~яким являється\~ [PERSON] . Отже, станом на дату подання даної позовної заяви позивач є єдиним належним кредитором за кредитним договором № 11.01.2021-100000523 від 11.01.2021 р., укладеним між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] . За таких обставин представник позивача звернувся до суду та просить стягнути із [PERSON] на користь ТОВ «Новий колектор» заборгованість за кредитним договором № 11.01.2021-100000523 від 11.01.2021 р. у розмірі 15000,00 грн., 2147, 20 грн. судових витрат, 4000,00 грн. витрат на правничу допомогу. Ухвалою суду від 13.11.2023 у даній справі відкрито провадження та призначено судовий розгляд в порядку спрощеного провадження на 05.12.2023. 05.12.2023 розгляд справи було відкладено на 16.01.2023 у зв`язку із неявкою відповідача до суду. 16.01.2023 в призначений час учасники справи до суду не з`явились. Представник позивача [PERSON] просила суд проводити розгляд справи за відсутності представника позивача. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомлений про час та дату розгляду справи, до суду не з`явився та про причини неявки не повідомив, будь-яких заяв чи клопотань до суду не подавав, відзив на позову до суду не надходив, у зв`язку із чим ухвалою суду від 16.01.2024 було постановлено проводити заочний розгляд даної справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 11.01.2021 [PERSON] та ТОВ «Споживчий центр» уклали кредитний договір (оферти) № 11.01.2021-100000523 від 11.01.2021 в електронній формі шляхом підписання одноразовим ідентифікатором, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в сумі 5000 грн., що підтверджується електронною квитанцією про переказ коштів та довідкою субконто (виписка) з первинним строком користування 14 календарних днів з дати отримання за процентною ставкою «Економ»/«Стандарт». Ставка «Економ» фіксована процентна ставка у розмірі 2 % за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом первинного періоду та пролонгованого строків. В свою чергу ставка «Стандарт» фіксована процентна ставка у розмірі 2,5% за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується після/в період закінчення первинного та пролонгованого строків. Первинний строк користування кредитом 14 днів з дня його надання. Пролонгація строку користування кредитом здійснюється позичальником шляхом сплати ним процентів за весь попередній строк користування кредитом, що надає право позичальнику повернути кредит в останній день пролонгованого строку зі сплатою процентів за цей пролонгований строк. Пролонгований строк дорівнює первинному строку та обраховується з дня сплати процентів, вказаних у цьому абзаці. Кількість пролонгацій не обмежена, однак, право на пролонгацію втрачається, якщо в результаті пролонгації загальна сума процентів за договором досягне максимального розміру 10000 грн. Після досягнення максимального розміру проценти не нараховуються. Неустойка становить 100 грн. за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання (а.с. 14-15, 13). Відповідно до паспорту споживчого кредиту 11.01.2021 року [PERSON] було надано фінансовий кредит в розмірі 5000 грн., строком на 14 днів, процентна ставка 881,64 % річних, проценти у сумі 1400 грн. (а.с. 17). Із пропозиції про укладення кредитного договору слідує, що ТОВ «Споживчий центр» пропонувало укласти кредитний договір в електронних документах, які містять всі його істотні умови: пропозиція про укладення кредитного договору (оферта), розміщена на сайті кредитора; заявка, сформована на сайті кредитора після ідентифікації позичальника, обрання ним конкретних умов та їх схвалення кредитором; відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), сформована на сайті кредитора, та підписана позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора (кода), отриманого позичальником в смс-повідомленні на номер телефону, вказаний при його ідентифікації на сайті. Договір набирає чинності з дати отримання кредитором у інформаційній системі кредитора від позичальника відповіді про прийняття пропозиції (акцепт), підписаної одноразовим ідентифікатором, отриманим позичальником кредитора на номер телефону позичальника, вказаний при реєстрації у інформаційній системі кредитора (а.с. 23-24). Між ТОВ«Споживчий центр» та ТОВ «Новий колектор» укладено договір факторингу № 301121-1 від 30 листопада 2021 року. Відповідно до п. 4.1.1 зазначеного договору факторингу, ТОВ «Новий колектор» має право набувати право вимоги до Боржника на всі суми, відступлені йому Клієнтом згідно цього договору, в тому числі і до [PERSON] за кредитним договором № 11.01.2021-100000523 від 11.01.2021 (а.с. 27-29, 10). На адресу відповідача [PERSON] було направлено повідомлення відступлення права вимоги за Договором факторингу № 301121-1 від 30.11.2021 року № 953130/2, а також вимога про сплату заборгованості від 30.11.2021 року за № 953130/3 (а.с. 11). Відповідно до довідки від 01.11.2023 № 2093/23-ДПЗ, наданої ТОВ «Новий колектор», сума заборгованості [PERSON] станом на 01.11.2023 року становить 15000 грн., з яких: 5000 грн. прострочена заборгованість за тілом кредиту; 10000 грн. прострочена заборгованість за відсотками (а.с. 16). Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд враховує наступне. У відповідності до статті 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). За правилом частини статті 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України). Абзац 2 частини 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 9 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 7 жовтня 2020 року № 127/33824/19; від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Закону України «Про електронну комерцію». Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону). Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За змістом частини другої ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів, не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України). Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За нормою ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно ст. 514 ЦК України,до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Згідно ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Отже, уклавши договір факторингу, позивач у встановленому законом порядку набув право вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором № 11.01.2021-100000523 від 11.01.2021. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як видно із матеріалів справи, первісний кредитор свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, відповідачу було перераховано кошти в розмірі 5000 грн. за кредитним договором. Однак відповідач своїх зобов`язань за договором не виконав та не сплатив грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом. Таким чином, позовні вимоги про стягнення з відповідача 15000 грн. заборгованості за кредитом, підлягають задоволенню. Щодо вимог про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, суд приходить до наступного. 02.10.2023 року між ТОВ «Новий колектор» та адвокатом Марченко Г.І. укладено договір № 021023-1 про надання правничої допомоги, за умовами якого адвокат (виконавець) бере на себе зобов`язання надати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених договором, а замовник зобов`язується оплатити замовлення в порядку та строки, обумовлені сторонами. Сторони погодили наступний обсяг робіт: виконавець зобов`язується скласти позови до фізичних осіб (боржників) про стягнення боргу та пред`явити зазначені позови до суду через підсистему «Електронний суд». Вартість послуг 4000 грн. за один пред`явлений до суду позов без врахування вартості поштових витрат та судового збору, які сплачуються замовником самостійно (а.с. 25-26). На підтвердження виконання обов`язків за договором адвокатом Марченко Г.І. додано до матеріалів справи звіт про виконану роботу відповідного до договору № 021023-1 від 02.10.2023 по клієнту [PERSON] (а.с. 21). Згідно платіжної інструкції № 446 від 02.11.2023 ТОВ «Новий колектор» було оплачено послуги адвоката Марченко Г.І. на суму 4000 грн. (а.с. 22). Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до правової позиції, викладеної зокрема у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц (провадження № 61-15441св19) витрати на професійну правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Таким чином, ТОВ «Новий колектор» надало суду докази на підтвердження витрат на надання юридичних послуг у справі спрощеного провадження адвокатом Марченко Г.І. За таких обставин заявлені позивачем витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають задоволенню. Окрім того, з відповідача на користь позивача слід стягнути 2147,20 грн. сплаченого при подачі позовної заяви судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved