Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з цим позовом, мотивуючи його тим, що житловий будинок [ADDRESS] відносився до типу колгоспних дворів. Станом на 15 квітня 1991 року в цьому будинку були зареєстровані та проживали він (позивач), [PERSON] , яка померла [INFO] , та [PERSON] , який помер [INFO] . Спадщину після смерті [PERSON] прийняв її чоловік [PERSON] , а після смерті [PERSON] спадщину прийняла та оформила [PERSON] . Він (позивач) звертався до державного реєстратора з метою реєстрації за собою права власності на належну йому 1/3 частину житлового будинку, але йому було відмовлено. [PERSON] просив суд визнати за ним право власності на житловий будинок [ADDRESS] з господарськими будівлями та спорудами. У судове засідання позивач не з`явився, подав до суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просив їх задовольнити, справу розглянути без його участі. У судове засідання представник Носівської міської ради Чернігівської області не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки до суду не повідомив, не просив розгляд справи відкласти. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явилася, подала до суду заяву, в якій зазначила, що позов визнає, просила його задовольнити, розгляд справи проводити без її участі.\~ Суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності учасників справи за наявними у справі доказами, оскільки в даному випадку відсутні підстави, передбачені ст. 223 ЦПК України, для відкладення розгляду справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши та дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. У судовому засіданні встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] відносився до типу колгоспного двору, станом на 15 квітня 1991 року в ньому проживали та були зареєстровані [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до п. 6 постанови Пленуму ВСУ № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, тобто ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з\~ рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до пп. «а» п. 6 вищезазначеної постанови, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. За таких обставин [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] належало по 1/3 частині житлового будинку [ADDRESS] , як членам колишнього колгоспного двору. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] померла [INFO] , а [PERSON] [INFO] . Спадщину після смерті [PERSON] прийняв її чоловік [PERSON] , а після смерті [PERSON] спадщину прийняла та оформила [PERSON] . Вищезазначене підтверджується обставинами, викладеними у рішенні Носівського районного суду Чернігівської області від 6 червня 2023 року у справі № 741/1013/21 (провадження № 2/741/32/23), яке набрало законної сили 7 липня 2023 року. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. У судовому засіданні встановлено, що після ліквідації колгоспних дворів позивач не зареєстрував у встановленому порядку право власності на належну йому 1/3 частину житлового будинку. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У судовому засіданні встановлено, що позивач звертався до державного реєстратора з метою реєстрації за собою права власності на належну йому 1/3 частину житлового будинку, але йому було відмовлено в проведенні реєстраційних дій, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 11). З матеріалів справи вбачається, що на будинок [ADDRESS] виготовлена технічна документація (а.с. 8-10). Проаналізувавши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Ураховуючи те, що відповідачі не вчинили жодних дій, які б порушували права позивача, судові витрати по сплаті судового збору необхідно покласти за рахунок позивача.

Outcome: approved