Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-10 00:00:00

05 липня 2023 р. [PERSON] (далі: позивач) звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (далі: відповідач), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Богатиренко А.І. (далі: третя особа-1), приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіна Я.В. (далі: третя особа-2), в якому просить суд визнати виконавчий напис № 34789 від 23.03.2021 таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування заявленої вимоги позивач посилався на те, що виконавчий напис №34789 від 23.03.2021 вчинено із порушенням вимог законодавства України. Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував посилаюсь на те, що виконавчий напис № 34789 від 23.03.2021 вчинено з дотриманням вимог законодавства України. 09.11.2023 рішенням Київського районного суду м. Харкова виконавчий напис №34789 від 23.03.2021, вчинений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В., визнано таким, що не підлягає виконанню, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на користь держави на користь держави судовий збір за подання позовної заяви у сумі 1073, 60 грн. та за подання заяви про забезпечення позову в сумі 536, 80 грн. 30.11.2023 р. представником позивача засобами поштового зв`язку подана заява про ухвалення додаткового рішення у справі №953/5563/23, поновлення процесуального строку на подачу доказів понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу. До судового засідання, належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, учасники справи не з`явились. Відповідно до ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч.4 ст.270 ЦПК України неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, учасники справи належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду справи, суд розглядає справу за їх відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд зазначає наступне: З матеріалів справи вбачається, що під час ухвалення рішення Київського районного суду м. Харкова від 09.11.2023 судом не вирішено питання щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу. У позовній заяві позивач повідомив суд про те, що ним будуть подані докази витрат на професійну правничу допомогу протягом 5 днів після ухвалення рішення, зазначивши, що попередній розрахунок витрат на позивача на професійну правничу допомогу становить 10 000 грн. Звертаючись із заявою про ухвалення додаткового рішення у справі представник позивача одночасно просив поновити строк на подачу доказів понесених позивачем витрат професійну правничу допомогу посилаючись на те, що копію рішення він отримав 24.11.2023р. Згідно з ч.1 ст.127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Враховуючи обґрунтування, викладені представником позивача у заяві, суд дійшов висновку про поновлення пропущеного процесуального строку на подання доказів понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Згідно зі ст.133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Пунктом 12 ч.3 ст.2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:1) попереднє визначення суми судових витрат (ст.134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст.137 ЦПК України); 3) розподіл удових витрат між сторонами (ст.141 ЦПК України). Відповідно до ч.1, ч.2 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною 8 ст.141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Згідно з ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Водночас, зі змісту ч.4 ст.137 ЦПК України вбачається, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно з ч.3 ст.137 ЦК України У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч.5 ст.137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч.4 ст.141 ЦПК України. Разом із тим у частині п`ятій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії,

Outcome: partial