Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-22 00:00:00

Заявник звернувся до суду із заявою про встановлення про встановлення фактів, що мають юридичне значення, а саме: про встановлення особи [PERSON] , [INFO] , уродженця х. Баноковський, Гіагінського району, Краснодарського краю, росія; встановлення факту постійного проживання [PERSON] , [INFO] , уродженця х. Баноковський, Гіагінського району, Краснодарського краю, росія, на території України за станом на 24 серпня 1991 року. Свої вимоги мотивує тим, що [PERSON] народився [INFO] на хуторі Баноковський, Гіагінського району, Краснодарського краю. У неповнолітньому віці разом з батьками [PERSON] переїхав на постійне проживання до м. Львова. Заявник стверджує, що він був зареєстрований та постійно проживав за адресою: [ADDRESS] . Дату прибуття та вибуття з даного місця проживання заявник не пам`ятає. 17.03.1978 року за місцем проживання: [ADDRESS] [PERSON] отримав паспорт громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року серії [NUMBER] , виданий Ленінським районним відділом внутрішніх справ м. Львова. 06.07.1981 року за місцем проживання: [ADDRESS] заявник отримав паспорт громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року серії [NUMBER] , виданий Ленінським районним відділом внутрішніх справ м. Львова. 18.06.1982 року [PERSON] уклав шлюб із [PERSON] , який 11.08.1984 року був розірваний. 12.09.1987 року [PERSON] уклав шлюб із [PERSON] 08.07.1992 року даний шлюб було розірвано. 17.10.1992 року [PERSON] уклав шлюб із [PERSON] 17.05.2004 року шлюб було розірвано. Заявник зазначає, що в період з 19.06.1986 по 29.05.2000 працював у ВАТ «Кінескоп» (Львівському заводі кінескопів - головному заводі ВО «Кінескоп»). Також, [PERSON] зазначив, що ніколи не отримував паспорт громадянина України, а мав тільки паспорт громадянина СРСР, який було втрачено. Заявник зазначає, що має намір отримати паспорт громадянина України у формі ID картки, але в нього відсутні документи підтверджуючі належність до громадянства України. У зв`язку з чим, 09.06.2023, [PERSON] звернувся до Львівського міського управління ТУ ДМС у Львівській області із заявою про перевірку належності до громадянства України. У відповідь на яку отримав лист Головного управління ДМС у Львівській області № 11359/1/460123/4650/3765-23 від 02.10.2023 у якому вказано, що підтвердження факту постійного проживання на території України до 24.08.1991 йому необхідно здійснити в судовому порядку. Отже, встановлення юридичного факту постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року, [PERSON] необхідне для подальшого звернення до Державної міграційної служби України з заявою про встановлення належності до громадянства України та подальшого документування паспортом громадянина України. [PERSON] у разі не встановлення особи, зокрема, органами Державної міграційної служби України шляхом її ідентифікації та шляхом проведення процедура встановлення особи відповідно до Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», то особа може бути встановлена за рішенням суду про встановлення факту, що має юридичне значення. Таким чином, у будь-який інший спосіб, окрім, як у судовому порядку, з урахуванням зазначених обставин, неможливо встановити юридичний факт постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року, та встановити його особу. Тому заявник просить вимоги заяви задовольнити. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 29.11.2023 року відкрито провадження у справі. 23.01.2024 року представник Головного управління Державної міграційної служби у Львівській області подав до суду письмові пояснення. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 23.01.2024 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. Заявник та його представниця у судовому засіданні вимоги заяви підтримали, надали суду пояснення аналогічні викладеним у мотивах заяви та просять вимоги заяви задовольнити. Представник Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області у судовому засіданні проти задоволення заяви не заперечив. Заслухавши пояснення учасників, перевіривши та оцінивши надані докази, суд вважає, що заяву слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] на хуторі Баноковський, Гіагінського району, Краснодарського краю. У неповнолітньому віці разом з батьками [PERSON] переїхав на постійне проживання до м. Львова. [PERSON] зазначив, що був зареєстрований та постійно проживав за адресою: [ADDRESS] . Дату прибуття та вибуття з даного місця проживання заявник не пам`ятає. 17.03.1978 року [PERSON] отримав паспорт громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року серії [NUMBER] , виданий Ленінським районним відділом внутрішніх справ м. Львова, що вбачається з відповіді на адвокатський запит /а. с. 10/. 06.07.1981 року за місцем проживання: [ADDRESS] заявник отримав паспорт громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року серії [NUMBER] , виданий Ленінським районним відділом внутрішніх справ м. Львова. 18.06.1982 року [PERSON] уклав шлюб із [PERSON] , який 11.08.1984 року був розірваний. 12.09.1987 року [PERSON] уклав шлюб із [PERSON] 08.07.1992 року даний шлюб було розірвано. 17.10.1992 року [PERSON] уклав шлюб із [PERSON] 17.05.2004 року шлюб було розірвано, що вбачається з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб /а. с. 13-18/. В період з 19.06.1986 по 29.05.2000 працював у ВАТ «Кінескоп» (Львівському заводі кінескопів - головному заводі ВО «Кінескоп»), що вбачається з відповіді нам адвокатський запит та архівних довідок / а. с. 21-27/. 09.06.2023 [PERSON] звернувся до Львівського міського управління ТУ ДМС у Львівській області із заявою про перевірку належності до громадянства України. З листа Головного управління ДМС у Львівській області № 11359/1/460123/4650/3765-23 від 02.10.2023 вбачається, що підтвердження факту постійного проживання на території України до 24.08.1991 [PERSON] необхідно здійснити в судовому порядку. Відповідно до п. 5, ч. 2, ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно ст.315 ЦПК України справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Відповідно до ст. 16 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права кожна людина, де б вона не перебувала, має право на визнання її правосуб`єктності. Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Згідно із п.7 Розділу II Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого указом Президента України від 27.03.2001 року № 215 (далі Порядок), встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього, постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року. Відповідно до п.8 Порядку - для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її проживання на території Україні на зазначену дату, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); в) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року. Листом Верховного суду України від 01.01.2012 року про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення роз`яснено, що у порядку ч.2 ст.256 ЦПК суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України. Так, для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст. 256 ЦПК України та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема, заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року. Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту проживання на території України станом на 24.08.1991 року, який має юридичне значення. Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час. Належність до громадянства України встановлюється на підставі ст. 3 Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час та такий факт підлягає встановленню на підставі судового рішення. Подібні правові висновки висловлені у постановах Верховного Суду від 24.02.2021 року у справі № 522/20494/18 (провадження № 61-6498св20), від 05.04.2021 року у справі № 523/14707/19 (провадження № 61-16116св20). Відповідно до визначень, наведених у ст. З Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» ідентифікація особи - встановлення особи шляхом порівняння наданих даних (параметрів), у тому числі біометричних, з наявною інформацією про особу в реєстрах, картотеках, базах даних тощо. Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» внесення інформації до Реєстру здійснюється уповноваженими суб`єктами за зверненням заявника, на підставі інформації державних органів реєстрації актів цивільного стану, органів реєстрації фізичних осіб, а також інформації органів виконавчої влади, інших державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з дотриманням вимог Закону України «Про захист персональних даних». У разі якщо інформація про особу вноситься до Реєстру вперше, проводиться ідентифікація особи, після завершення якої автоматично формується унікальний номер запису в Реєстрі та фіксуються час, дата та відомості про особу, яка оформила заяву-анкету (в електронній формі). Унікальний номер запису в Реєстрі є незмінним. Якщо особу не буде ідентифіковано, проводиться процедура встановлення особи, строк якої не перевищує двох місяців. У разі неможливості встановити особу протягом зазначеного строку особа встановлюється за рішенням суду про встановлення факту, що має юридичне значення, для видачі документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України. До завершення процедури встановлення особи, прийняття відповідного рішення суду документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, не видаються. Таким чином, у разі не встановлення особи, зокрема, органами Державної міграційної служби України шляхом її ідентифікації та шляхом проведення процедури встановлення особи відповідно до Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», то особа може бути встановлена за рішенням суду про встановлення факту, що має юридичне значення. Окрім того, відповідно до п.п. 6 п. 35 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України» від 25.03.2015 № 302, - заявник для оформлення паспорта подає, зокрема, рішення суду про встановлення особи (для осіб, яких не було встановлено за результатами проведення процедури встановлення особи). Таким чином, у будь-який інший спосіб, окрім, як у судовому порядку, з урахуванням зазначених обставин, неможливо встановити юридичний факт постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року, та встановити особу заявника. У статті 3 Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність. Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону. Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: ?усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; ?особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року (частина друга статті 3 Закону України «Про громадянство України»), Встановлення факту постійного проживання на території України є підставою для оформлення належності до громадянства України. Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень статті 293 ЦПК України та статті 3 Закону України «Про громадянство України» і залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом па 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року. Відповідно до підпункту «а» пункту 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента від 27 березня 2001 року № 215/2001, (далі - Порядок), встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року. Одним із документів для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону «Про громадянство України», що подає особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, є судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року (підпункт «в» пункту 8 Порядку). Тобто у таких випадках одним із необхідних документів на підтвердження цієї обставини є рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року. Враховуючи зазначене, слід дійти висновку, що належність до громадянства України встановлюється на підставі статті 3 Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час та такий факт підлягає встановленню у судовому рішенні. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 24 лютого 2021 року в справі № 522/20494/18, від 05 квітня 2021 року у справі №523/14707/19. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що обставини заявника про те, що він постійно проживав на території України станом на 24.08.1991 року та те, що саме він є особою прізвище ім`я та по батькові якої є « [PERSON] » знайшли своє повне підтвердження в судовому засіданні, а тому заяву про встановлення фактів, що мають юридичне значення слід задовольнити.

Outcome: approved