Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-09 00:00:00

24.11.2023р. [PERSON] звернулася до суду з вказаною позовною заявою до [PERSON] , обґрунтовуючи вимоги тим, що 09.01.2016р. вона зареєструвала шлюб з відповідачем, але протягом останніх років подружнього життя з`ясувалося, що вони з відповідачем мають різні погляди на життя та шлюб, у них відсутні спільні інтереси та вони втратили один до одного почуття любові, взаєморозуміння і поваги, кожен з них живе власним життям, від шлюбу спільних дітей не мають, що призвело до припинення сімейних відносин, в результаті чого з листопада 2020 року і по теперішній час вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. З огляду на зазначене, позивачка вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим, але відповідач не бажає подати до органу державної реєстрації актів цивільного стану заяву про розірвання шлюбу, що змусило [PERSON] звернутися до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб, проти ухвалення заочного рішення не заперечує, а справу просила розглянути без її участі (а.с.2-3). Відповідач в судове засідання також не з`явився, про дату, час і місце засідання був повідомлений належним чином (а.с.17), про причини своєї неявки суд не повідомив, відзив на позов та/або заяву про розгляд справи за його відсутності не подав. Враховуючи неявку відповідача, повідомленого належним чином, приймаючи до уваги згоду позивачки на ухвалення заочного рішення, суд вважає за можливе відповідно до положень ч.1 ст.280 ЦПК України провести заочний розгляд справи за відсутності сторін на підставі наявних у ній доказів з ухваленням заочного рішення, при цьому, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно з ч.2 ст.247 цього Кодексу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлено, що подружжя [PERSON] і [PERSON] припинили сімейні відносини, спільного господарства не ведуть, спільних дітей від шлюбу не мають, тривалий час, а саме: з листопада 2020 року і по теперішній час, проживають окремо і позивачка на примирення категорично не згодна. За таких обставин, суд приходить до висновку, що заява позивачки про розірвання шлюбу відповідає її дійсній волі, подальше спільне життя як подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивачки, що має істотне значення, а тому перешкод для розірвання шлюбу суд не вбачає. Як вбачається зі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Красноокнянському району Котовського міжрайонного управління юстиції в Одеській області 09.01.2016р., при реєстрації шлюбу ані позивачка, ані відповідач не скористалися своїм правом на зміну прізвища, що передбачене ст.53 СК України, тобто вони зберегли свої дошлюбні прізвища (а.с.8), а тому після розірвання шлюбу їх прізвища залишаються незмінними. Згідно з ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд серед інших питань вирішує як розподілити між сторонами судові витрати (п.6 цієї частини), які складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч.1 ст.133 цього Кодексу). За правилами ч.1, п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. З матеріалів справи вбачається, що судові витрати по справі, які понесла позивачка, складаються з судового збору в сумі 1073,60грн.; витрати, пов`язані з розглядом справи, - відсутні, у зв`язку з чим суд відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України стягує з відповідача на користь позивачки сплачений нею судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved