Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом, в якому просить зобов`язати відповідача [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , усунути перешкоди в користуванні належною йому земельною ділянкою шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, а саме: шляхом звільнення земельної ділянки від самочинно встановленої горожі із металопрофілю по всій її довжині, що розділяє земельні ділянки з кадастровими номерами 6125080500:01:002:0372 та 6125080500:01:002:0207 згідно з межовими знаками за власні кошти. Свої вимоги позивач мотивує тим, що він є власником земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS] , площею 0.2131 га, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер земельної ділянки 6125080500:01:002:0372, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №064800. Також він є власником будинку та господарських споруд, розміщених на цій земельній ділянці, що підтверджується витягом про право власності на нерухоме майно. Разом із ним у будинку проживає його мати [PERSON] . Власником земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 6125080500:01:002:0207, суміжною із його земельною ділянкою, є відповідач [PERSON] . Суміжні земельні ділянки розділяв дерев`яний паркан. За власні кошти його мати на їх території земельної ділянки встановила огорожу з металевої сітки попри дерев`яний паркан довжиною тридцять метрів. Однак, у квітні 2022 року відповідачем було знято огорожу (натягнуту сітку) із його сторони, розбито підсобне приміщення та встановлено металеву огорожу на частині належної йому земельної ділянки по всій суміжній довжині. У добровільному порядку [PERSON] перенести огорожу із металопрофілю на належну їй земельну ділянку відмовилась, в зв`язку із чим він звернувся за захистом своїх прав до суду. Також вказав, що згідно з відомостями про встановлені межові знаки, одержаними під час обстеження земельної ділянки за зверненням [PERSON] (вказане обстеження здійснював ФОП [PERSON] ), земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в [ADDRESS] , що перебуває у його власності на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №064800 від 18 жовтня 2010 року, на місцевості межує з: від А до Б землі [PERSON] (кад. № 6125080500:02:002:0171) від Б до В землі [PERSON] (кад. № 6125080500:01:002:0048) від В до Г землі Буданівської сільської ради (кад. номер не визначено) від Г до А землі [PERSON] (кад. № 6125080500:01:002:0207) накладається із сусідньою ділянкою (кад. номер 6125080500:01:002:0207) в точках 5, 6, 7, 8, 1 на 0,13 м, 0,03 м, 0,54 м . При обстеженні земельної ділянки раніше встановлених та закріплених відповідно до Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками» межових знаків не виявлено. Такими чином, [PERSON] порушує межі земельної ділянки та створює йому перешкоди у користуванні власністю. 23.05.2023 року відповідачем [PERSON] подано відзив на позов, в якому остання просить у задоволенні позову відмовити в повному обсязі, вказавши, що земельна ділянка, яка розташована по [ADDRESS] , кадастровий номер 6125080500:01:002:0207,площею 0.1905 га належить їй на праві власності. Згідно з описом меж земельної ділянки в державному акті на право власності на земельну ділянку сусідами є: землі Буданівської сільської ради, землі [PERSON] , землі [PERSON] та землі [PERSON] . Жодних обмежень (обтяжень) ця земельна ділянка не має. Зазначена земельна ділянка належить їй на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 31.01.2012 року. Межу між нею та позивачем багато років розділяв дерев`яний паркан довжиною приблизно 31 метр, після якого межу розділяє металева сітка довжиною біля 27 метрів, а решта метрів межі розділено стежкою (в загальній сумі ці відстані і формують відстань від точки Г до точки А). Орієнтовно 15 років назад дерев`яний паркан довжиною 13 метрів від точки А в напрямку до точки Г прогнив та поламався. Тоді вона разом із чоловіком вирішили самостійно за власні кошти замінити хоча б аварійну частину огорожі довжиною 13 метрів. У зв"язку із наведеним вона по тій же лінії розмежування земельних ділянок встановила нову огорожу, яка прослужила приблизно 10 років та біля 5 років назад знову за власний рахунок переробила огорожу із використанням металопрофілю. Жодних претензій із боку позивача щодо встановлення нею огорожі не було. Також зазначила, що межові знаки (стовпи паркану) нею встановлено на місці тих, що існували раніше. Із згаданих 31 метрів 13 метрів паркану вона відремонтувала ще 15 років назад, а решта 18 метрів залишилися у вигляді старого дерев`яного паркану, який прогнив і позивач натягнула стару сітку, яка відділяла їх земельні ділянки. Однак, бетонні стовпці, які були незмінні понад 40 років, під впливом атмосферних дій деформувалися, фактично зруйнувались, похилилися на сторону її земельної ділянки, практично "лягли" на її земельну ділянку. Тому, рік назад вона разом із чоловіком продовжили паркан по цій стороні та зробили суцільний паркан із опалубкою та металопрофілем таким чином, щоб свійські птиці та домашні тварини не заважали співіснуванні сусідів. Дальше, по межі знаходиться натягнута сітка та стовпці довжиною приблизно 27 метрів, яка похилена на її сторону. Наступний відрізок межі між її земельною ділянкою та земельною ділянкою позивача розмежовуються стежкою. Загальна довжина межі між ділянками становить 122 м. У зв`язку із конфліктною ситуацією з боку позивача перед роботами щодо встановлення нового паркану довжиною біля 18 метрів в 2022 році нею було викликано ФОП [PERSON] , котрий перевірив, чи старий паркан розташований на межі, та поверх нього поставив поворотні точки меж земельної ділянки між нею та [PERSON] перед демонтуванням старої огорожі. При цьому були присутні старший дільничий Чортківського ВП ГУНП у Тернопільській області Галат В.М., староста села Буданів [PERSON] та представники Білобожницької сільської ради Чортківського району Тернопільської області. Сітку позивача довжиною біля 18 метрів насправді було знято та без будь-яких пошкоджень переміщено на його земельну ділянку. Жодних порушень із її боку при демонтажі сітки позивача та встановлення нової огорожі не було. Хибним є твердження позивача щодо руйнування підсобного приміщення, оскільки таке приміщення прилягає\~впритул до\~огорожі,\~де немає відступу, та продовжує знаходитись у тому ж місці, де і було. Вказала, що згідно із схемою перенесення в натурі (на місцевість) поворотних точок меж земельної ділянки, яку розробив землевпорядник, показано накладку із сусідньою земельною ділянкою в трьох точках на 0.13 метрів, 0.03 метра та 0.54 метра. Щодо цих точок, то встановлена огорожа її коштами протягується лише на 31 метр від точки Г в напрямку до точки А. Відхилення на 0.13 метрів проглядається на відстані від точки Г 14 метрів, а відхилення на 0.03 метра проглядається на відстані 14+12.21= 26.21 метра від точки Г в напрямку до точки А. Останнє відхилення на 0.54 проглядається на завершенні даної довжини, тобто там, де немає ніяких огороджень. Таким чином, новозбудований паркан розташований загалом на межі земельної ділянки з кадастровим номером 6125080500:01:002:0207. Проте, існує накладання паркану на земельну ділянку з кадастровим номером 6125080500:01:002:0372, величина накладання незначна і становить 0.13 м та 0.03 м. 29.05.2023 року представником позивача [PERSON] [PERSON] подано відповідь на відзив на позов, в якому\~зазначено, що 25.05.2023 року позивачем отримано відзив від представника [PERSON] на позовну заяву у справі № 606/757/23. Відповідно до ЗК України сусіди зобов`язані здійснювати будь-яку дозволену діяльність на своїх ділянках, не порушуючи права на землю один одного, та дотримуватись при цьому принципу співпраці в напрямку покращення загальних якісних характеристик землі. Власникам ділянок, що межують між собою, слід співпрацювати у питаннях раціональної організації територій, дотримання сівозмін, встановлення та зберігання межових знаків. Відповідач не заперечила, що "сітку по довжині біля 18 метрів насправді було знято та переміщено без будь-яких ушкоджень на сторону земельної ділянки позивача". Дана металева сітка була придбана за власні кошти матері позивача та встановлена на земельній ділянці останнього. Відповідно, знімаючи сітку, в першу чергу, відповідач повинна була запитати дозволу власника, а ще правильніше, ставити паркан на території власної земельної ділянки. Окрім того, у відомості про встановлені межові знаки, землевпорядником ФОП [PERSON] встановлено, що при обстеженні земельної ділянки раніше встановлених та закріплених відповідно до Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками" межових знаків не виявлено. Відповідач фактично визнала існування накладання земельних ділянок і факт порушення меж у розмірах 0.13 м та 0.03 м, однак заперечила факт порушення меж у розмірі 0.54 м. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Таким чином, доводи відповідача є безпідставними, оскільки правова позиція останньої грунтується на помилковому тлумаченні норм чинного законодавства. Представники позивача [PERSON] [PERSON] та адвокат Пацула В.О. у судовому засіданні позов підтримали у повному обсязі із мотивів, викладених у ньому, відповіді на відзив на позов, письмових поясненнях, просили його задовольнити. Клопотань про призначення у справі судової земельно-технічної експертизи під час розгляду справи суду не заявляли, хоча суд роз"яснював їм таке право. Відповідач [PERSON] та її представник адвокат Сень О.В. позову не визнали із підстав, викладених у відзиві на позов, запереченнях на відповідь на відзив. Суд, заслухавши думку учасників справи, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для їх розгляду і вирішення по суті, приходить до наступного. Встановлено, що відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого Теребовлянським бюро технічної інвентаризації від 04.07.2007 року №15117461, домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , належить на праві приватної власності позивачу [PERSON] . Позивач [PERSON] є власником земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS] з кадастровим номером 6125080500:01:002:0372, площею 0.2131 га, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №064800 від 18 жовтня 2010 року. Власником суміжної земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS] , площею 0.1905 га, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий № 6125080500:01:002:0207, є відповідач [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 31.01.2012 року. Згідно з відомостями про встановлені межові знаки, одержаними під час обстеження земельної ділянки за зверненням [PERSON] (вказане обстеження здійснював ФОП [PERSON] ), земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в [ADDRESS] , що перебуває у його власності на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №064800 від 18 жовтня 2010 року, на місцевості межує з: від А до Б землі [PERSON] (кад. № 6125080500:02:002:0171) від Б до В землі [PERSON] (кад. № 6125080500:01:002:0048) від В до Г землі Буданівської сільської ради (кад. номер не визначено) від Г до А землі [PERSON] (кад. № 6125080500:01:002:0207) накладається із сусідньою ділянкою (кад. номер 6125080500:01:002:0207) в точках 5, 6, 7, 8, 1 на 0,13 м, 0,03 м, 0,54 м . При обстеженні земельної ділянки раніше встановлених та закріплених відповідно до Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками» межових знаків не виявлено. Як вбачається із схеми перенесення в натурі (на місцевість) поворотних точок меж земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , яку розробив ФОП [PERSON] у 2022 році, показано накладання земельної ділянки відповідача із сусідньою земельною ділянкою, тобтоземельною ділянкою позивача в трьох точках: 0.13 метрів, 0.03 метра та 0.54 метра. Середньоквадратична похибка місцезнаходження межових знаків згідно з Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками не перевищує 0.2 м. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що влітку 2022 року їй зателефонувала [PERSON] і повідомила про те, що її сусід [PERSON] знімає сітку, яка відгороджувала їхні земельні ділянки по [ADDRESS] . Коли вона прийшла на місце, де відбувались події, то побачила, як [PERSON] та його зять зняли стару сітку, поставили її на земельну ділянку [PERSON] , після чого почали розбирати підсобне приміщення останнього, яке знаходилось тісно до межі та перешкоджало встановленню огорожі. Свідок [PERSON] вказала, що літом 2022 року вона була присутня за місцем проживання її чоловіка [PERSON] по [ADDRESS] в той час, коли [PERSON] знімав сітку, що розділяла їхні земельні ділянки. Будучи допитаною у судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердила факт самовільного знесення сім"єю відповідача встановленої нею огорожі у вигляді сітки між земельною ділянкою її сина та земельною ділянкою відповідача. Крім того, зазначила, що відповідач встановила нову огорожу на земельній ділянці позивача, що підтверджується долученими до справи письмовими доказами. Свідок [PERSON] суду показав, що у 2022 році перед виконанням робіт щодо встановлення огорожі між присадибною земельною ділянкою його дружини [PERSON] та присадибною земельною ділянкою позивача у с.Буданів Тернопільського району Тернопільської області ним було запрошено старосту вказаного села, голову Білобожницької сільської ради Чортківського району Тернопільської області та спеціаліста із земельних питнь ФОП [PERSON] . У присутності вказаних осіб [PERSON] відповідно до меж земельної ділянки його дружини, які вказані у державному акті на право влансоті на земельну ділянку, встановив металеві стовпці в кінці та посередині города. Огорожу він встановив на місці старої, яку також раніше самостійно встановлював і сусіди до нього не мали жодних претензій. При встановленні ним огорожі він зняв сітку позивача та переніс її на його земельну ділянку без будь-яких пошкоджень. Підсобного приміщення позивача, яке знаходиться впритул до межі, він не руйнував. Згідно із статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення (частина четверта статті 373 ЦК України). Цільове призначення земель України покладено законодавцем в основу розмежування правових режимів окремих категорій земель (розділ ІІ «Землі України» ЗК України), при цьому такі режими характеризуються високим рівнем імперативності, стосовно свободи розсуду власника щодо використання ним своєї земельної ділянки. Так само є нормативно регламентованим право власника на забудову земельної ділянки, яке здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням (частина третя статті 375 ЦК України). Пунктом г) частини 1 статті 91 Земельного кодексу України визначено, що власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів. Власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив) (ч.ч.1,2 ст.103 Земельного кодексу України). Інститут земельних відносин добросусідства, є нормативно встановленими обмеженнями щодо здійснення прав на землю (включаючи право власності), які мають на меті забезпечити захист інтересів власників (землекористувачів) сусідніх володінь від можливих порушень при використанні земельних ділянок. Основна мета цих правил полягає в сприянні і забезпеченні такому використанню земельних ділянок, при якому власникам сусідніх земельних ділянок і землекористувачам заподіюється менша кількість незручностей. Згідно частини другої статті 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. За змістом частин першої, другої статті 158 Земельного кодексу України земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та органами виконавчої влади з питань земельних ресурсів. Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Статтею 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Відповідно до частин першої, другої статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Частиною першою та другою статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Право власності особи може бути захищено лише у випадку його існування та у разі його порушення, оспорювання чи невизнання. Зазначена норма матеріального права визначає право власника вимагати будь яких усунень порушень його права власності від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми, є наявність у позивача права власності та встановлених судом перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушення права та з яких підстав. Тлумачення наведених норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що в разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження майном, що перебуває у приватній власності, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі звернутися до суду за захистом свого майнового права, зокрема з позовом про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю шляхом виселення (негаторний позов). При цьому, власник, за правилами цієї статті, може вимагати усунення всяких порушень його права, хоча б ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Підставою для подання такого позову є вчинення третьою особою перешкод власнику, посилання позивача на належне йому право користування і розпорядження майном, а також факти, що підтверджують дії відповідачів у створенні позивачу перешкод щодо здійснення ним цих правомочностей. При цьому для задоволення вимог власника достатньо встановити факт об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні власником своїх правомочностей. Таким чином, право власності як абсолютне право має захищатися лише при доведенні самого факту порушення. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 17 квітня 2019 року у справі № 523/4591/16-ц та у постанові від 16 лютого 2021 року у справі №127/33179/19. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Стаття 16 ЦК врегульовує захист цивільних прав та інтересів судом та передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У частині другій цієї статті наведено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів судом, який не є вичерпним, адже тут же зазначено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Аналізуючи\~\~ статті 15, 16 ЦК України, слід дійти висновку про те, що право на захист свого цивільного права має особа у разі його порушення, невизнання або оспорювання і що суд може захистити цивільне право або інтерес будь-яким способом, встановленим договором або законом. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У постановах Верховного Суду від 08 серпня 2019 року у справі №450/1686/17 та від 15 липня 2019 року у справі №235/499/17 зазначено, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно статей 79-80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підтвердження своїх позовних вимог сторона позивача посилається і доводить наступне. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Саме на позивача покладено обов`язок довести факт дійсного порушення його права, яке, на думку цієї особи, полягає у позбавленні її частини земельної ділянки діями відповідача щодо побудови нового паркану з порушенням межі між належними сторонам земельними ділянками. Судом також установлено, що сторонами у справі не заперечувався факт знесення старого паркану та встановлення нового. Влаштування огорож (парканів) на присадибних, садових та дачних ділянках хоча і не потребує оформлення дозвільних документів, проте при їх зведенні потрібно враховувати вимоги чинних будівельних норм. Присадибні ділянки з боку вулиць та сусідніх ділянок допускається огороджувати (пункт 6.1.34 ДБН України Б.2.2-12:2019 «Планування і забудова територій»). Висоту огорожі слід встановлювати згідно з вимогами ДБН Б.2.2-5:2011 «Благоустрій територій» та правилами благоустрою населеного пункту. Встановлення огорожі не може погіршувати інсоляцію житлових будинків на суміжних територіях. Огорожа присадибних ділянок не повинна виступати за червону лінію вулиці та межі ділянки. Так, відповідно до пункту 3.19 ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» огорожа присадибних ділянок не повинна виступати за червону лінію вулиці. Як зазначено вище, новозбудований паркан розташований загалом на межі земельної ділянки з кадастровим номером 6125080500:01:002:0207 . Проте, існує накладання паркану на земельну ділянку з кадастровим номером 6125080500:01:002:0372, величина накладання незначна і становить 0.13 м та 0.03 м. При цьому, відповідно до положень п. 3.11. Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Держкомзему від 18 травня 2010 року №376, середньоквадратична похибка місцезнаходження межового знака відносно найближчих пунктів державної геодезичної мережі, геодезичних мереж згущення, міських геодезичних мереж не повинна перевищувати у селах 0,3 м. Зважаючи на викладене, що величина накладення новозбудованого паркану на земельну ділянку позивача менша за допустиму середньоквадратичну похибку місцезнаходження межового знака, не вбачається порушення межі земельної ділянки [PERSON] . Щодо тверджень позивача про накладання земельної ділянки відповідача на його у розмірі 0,54 га, слід зазначити, що в цій частині земельні ділянки сторін не відгороджені будь-якою огорожею, за винятком сформованої ними стежки, яка їх розділяє, про що вони підтвердили у судовому засіданні. При цьому, відповідач суду вказала, що вона при виконанні робіт по облаштуванню огорожі дотримається вимог закону і не допустить накладання своєї земельної ділянки на земельну ділянку позивача у розмірі 0,54 га. Отже, позовні вимоги про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, яка належить [PERSON] , шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, а саме: звільнення земельної ділянки від самочинно встановленої горожі із металопрофілю по всій її довжині, що розділяє земельні ділянки з кадастровими номерами 6125080500:01:002:0372 та 6125080500:01:002:0207 згідно з межовими знаками за власні кошти задоволенню не підлягають у зв`язку з їх недоведеністю. На підставі наведеного та ст.317, 319, 391 ЦК України, ст.96, 103 ЗК України,

Outcome: dismissed