Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-15 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позов вмотивований тим, що 17.10.2009 року він уклав шлюб з відповідачкою. Від даного шлюбу народилося двоє дітей - донька [PERSON] , [INFO] та донька [PERSON] , [INFO] . Причиною розірвання шлюбу є різні характери та погляди на сімейне життя, відсутність взаєморозуміння. На даний час шлюб існує лише формально, сторони проживають окремо. Обидві доньки проживають разом з позивачем. Посилаючись на викладене позивач просить суд шлюб, який укладений з відповідачем розірвати. Доньку [PERSON] , [INFO] та доньку [PERSON] , [INFO] , залишити проживати разом з батьком. Відзив на позов відповідачем [PERSON] не подавався. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, від його представника [PERSON] надійшло клопотання про розгляд справи без участі позивача та його представника. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явилася. Подала клопотання у якому визнає позов та просить справу розглянути без її участі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що сторони уклали шлюб, який був зареєстрований 17 жовтня 2009 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Хустського районного управління юстиції Закарпатської області за а/з №270 (а.с.3). Від даного шлюбу народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.7, 8). Також з матеріалів справи вбачається, що зареєстрованим місцем проживання учасників справи є [ADDRESS] . Відомості про можливе окреме проживання сторін у справі у матеріалах справи відсутні. Відповідно до ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою «чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.». Враховуючи вищевикладене, а також те, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач заперечень проти його розірвання не надав, а тому суд приходить до висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати. Щодо вирішення інших вимог позовної заяви, то з цього приводу суд зазначає наступне. У прохальній частині позовної заяви позивач просить неповнолітніх дітей залишити на проживання разомз батьком. Разом з тим у позовній заяві не наведено жодного обґрунтування підстав для вирішення судом такої вимоги, зокрема з посиланням на відповідні норми права. Всі наведені у позовній заяві обставини (підстави, вмотивування) стосуються виключно позовної вимоги про розірвання шлюбу. Узагальнюючи наведене, в задоволенні даної позовної вимоги суд не знаходить підстав (такі взагалі позивачем не наведені), у в зв`язку з чим позов [PERSON] підлягає лише частковому задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А згідно з ч.1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, оскільки відповідачем визнано позов, то 50 % судового збору сплаченого позивачем при пред`явленні позову у розмірі 536,80 грн. підлягають їй поверненню з державного бюджету. Інша половина суми сплаченого судового збору підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: partial