Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-09 00:00:00

Короткий виклад обставин справи [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить: - розірвати шлюб, укладений між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 18 вересня 2010 року виконкомом Невицької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, про що зроблено відповідний актовий запис за № 03. - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 5000 гри, з врахуванням індексації відповідно до закону, починаючи стягувати від дня пред`явлення заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. В обгрунтування позову посилається на те, що між сторонами 18.09.2010 року був зареєстрований шлюб, в даному шлюбі у них народилася донька [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що з відповідачем давно подружнім життям не живуть, спільного господарства та побуту не ведуть, матеріально один одного не підтримують. Через відсутність взаємоповаги у них неприязні відносини, майже не спілкуються, через постійні сварки, внаслідок того, що кожен з них має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства їх шлюб розпався. Позивач вважає, що за наведеного реєстрація шлюбу носить формальний характер, суперечить її інтересам, рішення про розірвання шлюбу прийнято давно, тому просить термін на примирення просить не надавати. Вимогу щодо стягнення аліментів позивач обгрунтовує тим, що донька проживає разом з нею. Вказує, що відповідач офіційного місця роботи не має, але має непоганий постійний дохід. Зазначає на обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття та звертає увагу на те, що відповідач не має іншої родини та інших неповнолітніх чи малолітніх дітей, не має на утриманні інших осіб, зокрема батьків чи осіб, які потребують обов`язкового утримання з його боку. Процесуальні дії по справі, заяви сторін Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.11.2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження, про що повідомлено сторін. 27.12.2023 до суду відповідач [PERSON] подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що вимоги про розірвання шлюбу не заперечує та наполягає на їх задоволенні. Щодо вимоги про стягнення аліментів погоджується з такими частково і вважає, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При цьому не погоджується з розміром аліментів, які просить стягувати позивач, оскільки працює в ФОП [PERSON] на посаді портьє. Його місячний дохід коливається в межах 6700-6845 грн. Вказує, що він постійно, в межах своїх матеріальних можливостей, купує доньці майже всі необхідні їй речі та надає їй кошти. Сума, яку пропонує стягувати позивачка, складає 75 % всього його заробітку (це 5000 грн.). Вказана сума є для нього неймовірно великою і перевищує мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину, визначений у ст. 182 СК України, яка застосовується разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Його офіційний дохід дозволяє йому прожити самому та сплачувати аліменти в мінімальному гарантованому розмірі аліментів. Він не відмовляється сплачувати аліменти, але вважає за необхідне зменшити суму аліментів, в межах визначеного ч.2 ст. 182 СК України. Просить призначити сплату аліментів в розмірі 1700 грн., що становить від його заробітку, щомісячно. В судове засідання 10.01.2024 позивач не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання була повідомлена належним чином. При цьому, до суду 14.12.2023 від представника позивача [PERSON] - адвоката Бойка Б.Б., який діє на підставі ордера серія АО №1106828 поступила заява, в якій просить розглянути дану справу без участі позивача та його представника. Також зазначено, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити в повному обсязі. Враховуючи наведене, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторони позивача, що відповідає вимогам ч.3 ст.211 ЦПК України. Відповідач у судове засідання 10.01.2024 не з`явився, хоча про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що в матеріалах справи наявна розписка, про причини неявки суд не повідомив, заяв про відкладення не подавав, при цьому 27.12.2023 подав відзив на позовну заяву. За наведеного, суд вважає за можливе провести розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом: Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] зареєстрували шлюб 18 вересня 2010 року у виконкомі Невицької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, про що зроблено відповідний актовий запис за № 03. Прізвище після реєстрації шлюбу: чоловіка - « [PERSON] », дружини - « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] . З копії свідоцтва про народження серія [NUMBER] виданого 23 грудня 2012 року вбачається, що [INFO] народилася [PERSON] , її батьками записані батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Згідно довідки про склад сім`ї №119/01-110 від 03.11.2023, виданої Оноківською сільською радою Ужгородського району Закарпатської області, за адресою: [ADDRESS] , про те, що до складу сім`ї /зареєстрованих/ входять серед інших, [PERSON] - уповноважений власник, [PERSON] - дочка. Відповідачем до відзиву додано довідку ФОП [PERSON] від 11.12.2023, яка видана гр. [PERSON] про те, що він працює у ФОП [PERSON] , займає посаду портьє, загальна сума його доходу за період з червня 2023 року по листопад 2023 року становить 33 889,61 грн. Також відповідачем було додано до відзиву копії фіскальних чеків про купівлю певних речей за 22.02.2023, 26.02.2023, 23.11.2023, 30.11.2023. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності та кожен окремо, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до наступного висновку. Застосовані норми права, позиція суду та оцінка доводів Щодо вимоги про розірвання шлюбу, слід зазначити наступне. Відповідно до ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до вимог ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу відновити своє дошлюбне прізвище. У відповідності до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Формальне існування шлюбу обмежує особисту свободу сторін та порушує їх особисті інтереси, що мають істотне значення, що суперечить ч.1 ст.51 Конституції України про добровільну згоду жінки та чоловіка на перебування в шлюбі. Суд бере до уваги зазначені позивачем у позові обставини, що у сторін є неповнолітня дитина 2012 року народження, що сторони подружнім життям не живуть, спільного господарства не ведуть та що їх шлюб розпався, а також те, що позивач наполягає на розірванні шлюбу та вважає, що подальше спільне життя суперечитиме її інтересам. Суд, також приймає до уваги позицію відповідача викладену в поданому відзиві, в якому вимоги щодо розірвання шлюбу визнає. З урахуванням викладеного, фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову, категоричної позиції позивача щодо розірвання шлюбу, наведене свідчить про те, що розлад у відносинах сторін носить стійкий характер, що призвело до втрати почуттів та перспектив налагодження стосунків немає. Наведене дає підстави для висновку про те, що подальше проживання та збереження сім`ї сторін неможливе, тому суд приходить до переконання, що їх шлюб слід розірвати. Щодо вимоги про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини слід зазначити наступне. Статтею 8 ЗУ «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до положень Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними та чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховуються судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Як зазначено у ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. При цьому мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік» визначено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років - 2 563 гривні, для дітей віком від 6 до 18 років - 3 196 гривні. Відповідно до ч.3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 184 Сімейного кодексу України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Судом встановлено, що дитина [PERSON] , 2012 р.н. проживає разом з матір`ю, що підтверджується довідкою Оноківської сільської ради від 03.11.2023. Також встановлено, що відповідач офіційно працевлаштований, працює на посаді портьє в ФОП [PERSON] , його дохід згідно довідки про доходи від 11.12.2023 за період з червня 2023 року по листопад 2023 року становить 33 889,61 грн. Окрім того, відповідач у відзиві зазначає, що в межах своїх можливостей купує дочці всі необхідні речі на підтвердження надав копії чеків, однак суд не може надати оцінку наданим копіям чеків, оскільки з таких не вбачається, що дані речі купував саме відповідач, та саме для своєї дочки, та враховуючи наведене не бере їх до уваги. Вирішуючи питання про розмір аліментів, які підлягають стягненню, суд враховує вік дитини, те, що дитина проживає з матір`ю, а також те, що відповідач офіційно працевлаштований, на утриманні інших неповнолітніх дітей чи непрацездатних батьків немає, а також часткове визнання відповідачем позову про стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі 1700,00 грн., про що зазначив у відзиві на позовну заяву. Виходячи з наведеного,

Outcome: partial