Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-23 00:00:00

В серпні 2023 року [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним. Свої вимоги позивачі обґрунтовують тим, що 13.10.1995 року між [PERSON] , [PERSON] , з однієї сторони, та [PERSON] , з іншої сторони, який діяв від імені неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна № 826, а саме: житлового будинку з надвірними спорудами [ADDRESS] за суму в розмірі 350 700 000,00 крб., що в гривневому еквіваленті складає 3507,00 грн. Договір був посвідчений старшим експертом Одеської товарної біржі відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», який діяв станом на моменту укладення договору, а право власності було зареєстровано КП «Ізмаїльське МБТІ» 19.10.1995 року. На момент підписання вказаного договору, проведений повний розрахунок за нерухоме майно та продавцями отримано всю зазначену в договорі суму. 22.11.2013 року між [PERSON] та позивачкою [PERSON] був укладений шлюб, після укладення якого прізвище було змінено з « [PERSON] » на « [PERSON] ». 29.05.2020 року шлюб було розірвано, а прізвище залишилося « [PERSON] ». З моменту укладення договору, позивачі відкрито володіють та користуються придбаним будинком, проте фактично являючись власниками житла, вони позбавлені можливості розпоряджатися ним на свій розсуд, оскільки укладений договір потребував нотаріального посвідчення, так як неповнолітні особи не могли бути членами біржі, у зв`язку з чим позивачі змушені звернутися до суду для підтвердження дійсності укладеного договору. Враховуючи викладене, позивачі просять суд визнати договір купівлі-продажу нерухомого майна №826, а саме, житлового будинку з надвірними спорудами [ADDRESS] , укладений між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , 13.10.1995 року, посвідчений Одеською товарною біржею, дійсним. В судове засідання позивачі не з`явилися, про час та місце розгляду справи сповіщені належним чином, надали суду заяви, в яких вказали, що просять суд розглянути справу за їх відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягають, проти розгляду справи в заочному порядку не заперечують. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, сповіщені про дату, час та місце судового розгляду належним чином, про причини неявки суд не повідомили, в тому числі, через розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області https://iz.od.court.gov.ua/sud1510/, заяв про розгляд справи у їх відсутність не надали, відзив на позовні вимоги не надали, тому суд відповідно до ч.4 ст.223, ч.1 ст.280 ЦПК України ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів у зв`язку з відсутністю заперечень проти такого вирішення справи позивачів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що згідно договору №826 купівлі-продажу нерухомого майна від 13.10.1995 року, а саме, житлового будинку з надвірними спорудами [ADDRESS] , укладеного між [PERSON] , [PERSON] , з однієї сторони, та [PERSON] , з іншої сторони, який діяв від імені неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] , власниками вказаного будинку стали [PERSON] , [PERSON] (а.с.8-9). Всі зобов`язання за договором №826 купівлі-продажу нерухомого майна від 13.10.1995 року сторонами виконані в повному обсязі, а саме, відповідно до п.5 договору житловий будинок проданий за 350 700 000,00 крб., які отримані продавцем до підписання даного договору. На теперішній час вказаний договір не оскаржений та не скасований. Договір №826 купівлі-продажу нерухомого майна від 13.10.1995 року, посвідчений Одеською товарною біржею, право власності зареєстровано КП «Ізмаїльське МБТІ», про що свідчить реєстраційний напис (а.с.9 зворот). Згідно зі свідоцтвом про шлюб (повторним) серії [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області 02.04.2015 року [PERSON] після реєстрації шлюбу з [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с.10). Як вбачається з довідки КП «Ізмаїльське МБТІ» №08 від 02.01.2024 року власниками житлового будинку [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] (1/2 частина) та [PERSON] (1/2 частина) на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна №826 від 13.10.1995 року, посвідченого Одеською товарною біржою, зареєстрований в реєстрі прав власності на нерухоме майно в реєстровій книзі за №50г-15 від 19.10.1995 року. Пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК 2003 року передбачено, що положення зазначеного Кодексу застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК 2003 року положення цього Кодексу застосовується до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Оскільки правовідносини виникли до набрання новим Кодексом чинності, так як договір купівлі-продажу нерухомого майна був укладений до вступу в законну силу Цивільного Кодексу України в редакції 2003 року, і не мають подовжувального характеру, тому суд при розгляді справи керується положеннями ЦК 1963 року. Згідно ст.ст.128, 224, 227 ЦК УРСР (1963 рік), діючого на час розгляду справи, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності визнається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону або договору. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває у податковій заставі. Відповідно до роз`яснень, даних в п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 28.04.78 року, із змінами від 25.05.98 року «Про судову практику у справах про визнання угод недійсними» угоди купівлі-продажу (зокрема при придбанні на біржових торгах) житлового будинку (квартири) або його (її) частини підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. При цьому, якщо така угода виконана повністю або частково однією із сторін, а інша сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд на підставі ч.2 ст.47 ЦК України на вимогу сторони, що виконала угоду має право визнати її дійсною. На час\~укладення зазначеного\~договору діяла\~ст.15\~Закону України\~«Про товарну\~біржу»,\~згідно якої\~не вимагалось\~подальше нотаріальне\~посвідчення угоди,\~укладеної на біржі. Відповідно до пунктів 1.1., 1.4., 1.7., 1.9 Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, які знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету України з житлово-комунального господарства від 09.06.98 року №121, Інструкція визначала порядок здійснення державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна в Україні. Державній реєстрації в бюро технічної інвентаризації підлягають об`єкти нерухомості, розташовані на всій території України. Реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна здійснюється на підставі правовстановлюючих документів за рахунок коштів власників нерухомого майна. Пунктом 2 Інструкції визначений порядок здійснення державної реєстрації, підпунктом 2.1. д) якого зазначено, що на оригіналі правовстановлюючого документу робиться реєстраційний напис. Додатком 1 до вказаної Інструкції визначений перелік правовстановлюючих документів, на підставі яких здійснюється державна реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна. Відповідно до пункту 9 Переліку зазначено: «Договори купівлі-продажу, обміну, зареєстровані біржею». Відповідно до\~п.49\~Інструкції про\~порядок вчинення\~нотаріальних дій\~нотаріусами України,\~затвердженої наказом\~Міністерства юстиції\~України від\~18.06.1994\~року і\~чинної на\~момент укладення\~договору між\~сторонами (13.10.1995\~року),\~-\~договір купівлі\~- продажу, зареєстрований на біржі є документом, що підтверджує право власності на частку житлового будинку, що відчужується. Згідно з ч.2 ст.220 ЦК України якщо сторони домовились відносно всіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне чи часткове виконання договору, проте одна зі сторін ухиляється від нотаріального його посвідчення, суд може визнати цей договір дійсним. В цьому разі подальше нотаріальне посвідчення договору не потрібне. При укладенні договору всі вимоги, передбачені ст.15 Закону України «Про товарні біржі», між сторонами виконано належним чином, про що свідчить сам договір. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що реєстрація 13.10.1995 року за [PERSON] , [PERSON] права власності на житловий будинок [ADDRESS] , здійснена відповідно до діючого на той час законодавства. З огляду на вищевказане та враховуючи, що сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне виконання договору, суд визнає вищевказаний договір дійсним. У відповідності зі ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 76 ЦПК України, передбачає, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до вимог ст.ст.12,13,77,78,79,80,81,82 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] , [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна №826, а саме, житлового будинку з надвірними спорудами [ADDRESS] , укладений між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , діючим в інтересах неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] , 13.10.1995 року посвідчений Одеською товарною біржею.

Outcome: approved