Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-09 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із заявою про розірвання шлюбу, яку мотивували тим, що 18.10.2014 вони уклали шлюб у виконкомі Тишівської сільськолї ради Воловецького району Закарпатської області, про що складено відповідний актовий запис за №8. У період спільного проживання у них народився син - [PERSON] , [INFO] . Заявники не мають наміру продовжувати сімейні відносини, оскільки вони суперечать їхнім інтересам та фактично ускладнюють їхнє нормальне існування. Подальше збереження їх сімейних відносин суперечить їхнім інтересам, оскільки вони вже не є добровільними. Рішення заявників про розірвання шлюбу усвідомлене, добровільне та безпосередньо пов`язане з бажанням припинити подальше подружнє життя. Заявники вже фактично не підтримують сімейних стосунків, не ведуть спільного господарства. Між ними досягнуто згоди стосовно участі у вихованні й утриманні спільної дитини - [PERSON] , [INFO] , про що свідчить нотаріально посвідчений договір від 27.12.2023, відповідно до якого [PERSON] залишається проживати з батьком - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , при цьому мати після припинення шлюбних відносин з батьком зобов?язується приймати спільну і рівну участь з батьком у забезпеченні життя дитини. У зв`язку з наведеним просять заяву про розірвання шлюбу між подружжям задовольнити. Розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , що був зареєстрований 18.10.2014 у виконкомі Тишівської сільськолї ради Воловецького району Закарпатської області, про що складено відповідний актовий запис за №8. Заявники в судовому засіданні присутні не були, 10.01.2024 надали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності та задоволення заявлених вимог. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. 18.10.2014 зареєстровано шлюб у виконкомі Тишівської сільськолї ради Воловецького району Закарпатської області, про що складено відповідний актовий запис за №8 між [PERSON] та [PERSON] . Прізвище після одруження чоловіка та дружини - [PERSON] . Вказане стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . У шлюбі у заявників народився син - [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . З нотаріально посвідченого договору між батьками про виховання та утримання дитини від 27.12.2023, визначено місце проживання дитини [PERSON] та [PERSON] з батьком, суму аліментів на утримання дитини тощо. Відповідно до ст. 109 СК України подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Згідно з ч. 2 та 3 ст. 109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Згідно з роз`яснень, які містяться в пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 за №11 розірвання шлюбу судом за спільною заявою подружжя, яке має дітей (ст. 109 СК) провадиться в окремому провадженні у випадку, якщо існує взаємна згода подружжя щодо розірвання шлюбу. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Виходячи із змісту ч. 3 та ч. 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки заявники наполягають на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Як вбачається з поданої заяви, подружні відносини між заявниками фактично припинені, шлюб існує формально, подальше збереження сім`ї неможливе та суперечить інтересам заявників. Спору щодо визначення місця проживання дитини між ними немає. Враховуючи вищевикладене, суд з`ясувавши, що бажання сторін відповідають їх волі, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, а тому спільно подана заява про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з вимогами ст. 115 Сімейного Кодексу України рішення суду про розірвання шлюбу після набранням ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення, для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та про ставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Таким чином, копію даного рішення суду, після набрання ним законної сили, слід надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення, для виконання. Відповідно ст. 294 ЦПК України, при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються. На підставі викладеного, ст.ст.104, 109, 115 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved