Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить зняти арешт з нерухомого майна, а саме з квартири за адресою: [ADDRESS] , яка належить йому на праві власності, накладений постановою ВХ.357 від 18.02.2004 року Державною виконавчою службою м. Ірпінь, зареєстрованої за № 55004 реєстратором: Ірпінська міська державна нотаріальна контора та виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис від 07.07.2004 року за № 55004 про арешт майна та заборони на його відчуження. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що під час реєстрації належної йому спірної квартири йому стало відомо, що на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] накладено арешт згідно постанови про накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження, ВХ.357 від 18.02.2004 року. На даний час позивач має намір розпорядитися належним їй майном, проте через наявність арешту, позбавлений можливості це зробити. Таким чином, арешт, накладений на майно порушує право власності позивача. Права позивача порушуються через те, що позивач не має можливості отримати грошову компенсацію на відновлення пошкодженого майна, за відсутності підстав для арешту, позивач вимушений звернутись до суду з цим позовом для захисту своїх прав шляхом зняття арешту з майна. Представник відповідача- Ірпінський відділ державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області в судове засідання не прибув, повідомлявся належним чином та своєчасно, причини неявки суду не повідомив. Представник третьої особи- Ірпінської державної нотаріальної контори надала суду письмову заяву, в якій просила суд розглядати справу без участі їх представника. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі - продажу від 12 березня 1997 року, посвідченого державним нотаріусом Ірпінської державної нотаріальної контори Копиловою В.В. та зареєстрованого в реєстрі за №2-748 ( а.с.5). Під час реєстрації квартири в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно,позивачу стало відомо, що на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] накладено арешт на підставі постанови про накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження, постанова ВХ.357 від 18 лютого 2004 року Державна виконавча служба м. Ірпінь ( а. с. 6,7) З листа №24980 від 05.09.2023 року встановлено, що отриманою пошуковою інформацією з Автоматизованої системи виконавчих проваджень ( спец розділ) встановлено, відсутність виконавчих проваджень де боржником по справі є [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , адреса проживання: [ADDRESS] . Також перевіркою інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, встановлено, що на квартиру [ADDRESS] накладений арешт, підставою обтяження якого є: постанова № ВХ.357 від 18.02.2004, видана державною виконавчою службою м. Ірпінь - реєстраційний номер обтяження № 55004. Відповідно до ст. ст. 15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право: вернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Нормою статті 41Конституції України та ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист праві основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Правовий режим власності, відповідно до ст. 92 Конституції України визначається виключно законами України. Відповідно до ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-УІІІ арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Відповідно до ч. 5ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-УІІІарешт з майна може бути знятий за рішенням суду. Згідно з ч. 1ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року-У 606-ХІУ, який був чинний на час виконавчих проваджень №343/11 від 15.03.201 1 та №25115258 від 15.03.2011, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Відповідно до ч. 2 вказаної статті, у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Аналогічні положення закріплені у відповідності до ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-УІП, у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» та частини другої статті 114 ЦПК України позови про зняття арешту з нерухомого майна пред`являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини (виключна підсудність). Виходячи з вищевикладеного, на час звернення з позовом до суду за наявності арешту накладеного на майно порушується право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений можливості в повному обсязі користуватися та розпоряджатися майном на власний розсуд, тому право позивача підлягає судовому захисту шляхом звільнення майна з-під арешту. З вищевикладеного вбачається, оскільки позивач позбавлений можливості отримати грошову компенсацію на відновлення пошкодженого майна, зважаючи на викладені обставини та враховуючи наявність накладеного арешту на майно, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку в іншій спосіб, є необхідність захисту прав шляхом скасування такого арешту та виключення запису про арешт нерухомого майна з Єдиного реєстру заборони відчуження нерухомого майна. На підставі наведеного,

Outcome: approved