Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Зміївського районного суду Харківської області з позовною заявою до Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області, в якій просила встановити факт її постійного спільного проживання з матір`ю - спадкодавцем [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , на час відкриття спадщини. В обґрунтування позову зазначила, що [INFO] померла її мати, [PERSON] , [INFO] . На момент смерті [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Незважаючи на те, що місце проживання позивачки зареєстровано за іншою адресою, вона тривалий час, а саме з 2019 року, проживала разом з матір`ю в її будинку, оскільки стан її здоров`я погіршувався, через що вона потребувала постійного догляду. Мешкаючи разом однією сім`єю, вона спільно з матір`ю несла витрати на придбання продуктів харчування, ліків, інших товарів спільного використання, здійснювала оплату комунальних послуг, тощо. Крім того, вони разом виконували хатню роботу, зокрема: приготування їжі, прибирання, прання та прасування, дрібний побутовий ремонт, тобто вели спільне господарство. Після смерті матері відкрилась спадщина, що складається з житлового будинку, загальною площею 46 кв. м, житловою площею 22,4 кв. м, за адресою: [ADDRESS] . Зазначений житловий будинок належить її матері на підставі договору поділу від 11.03.2016, що укладений між [PERSON] та [PERSON] , згідно з яким було здійснено поділ житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] . У подальшому рішенням № 36 виконавчого комітету Зміївської міської ради від 14.04.2016 "Про присвоєння адрес новоствореним об`єктам нерухомого майна, які належать [PERSON] та [PERSON] , та розташованим по [ADDRESS] ", самостійному об`єкту нерухомого майна (цілому житловому будинку), що належить [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ), присвоєно адресу: [ADDRESS] . Після смерті матері позивач звернулася до приватного нотаріуса Чугуївського нотаріального округу Л. Лещенко з заявою про видачу Свідоцтва про спадщину, однак 01.09.2023 їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії через ненадання доказів постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Отже, вона вимушена звернутися до суду із позовною заявою про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини, тобто станом на 02.11.2021. Встановлення факту її спільного проживання разом із спадкодавцем є необхідним для отримання в органах нотаріату свідоцтва про право на спадщину після смерті спадкодавця. Зважаючи на те, що в інший спосіб вона не може довести факт її спільного проживання з матір`ю, зазначені обставини не можуть бути встановлені у інший спосіб, який має для неї юридичне значення, оскільки дозволить реалізувати своє право на спадкування (а. с. 1-4). Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 04.09.2023 відкрито провадження в цивільній справі та призначене підготовче засідання. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 06.12.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання учасники справи не з`явилися. Представник позивача О. Гетьман подала заяву, в якій просила розглянути справу за її та позивача відсутності, на задоволені позовних вимог наполягала (а. с. 53). Від представника відповідача К.Маковецької надійшла заява, в якій вона просила розглянути справу без її участі за наявними матеріалами. Відзиву на позов не подавала. Відповідно до частини 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. За змістом ч. 8 статті 178, ч.2 статті 191 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Частинами 1, 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст. ст. 76-81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. З письмових доказів, доданих до матеріалів справи, вбачається, що: Позивач [PERSON] , [INFO] , уродженка м. Харків, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується паспортом громадянина України серії [NUMBER] , виданим 20.10.2009 Зміївським РВ ГУМВС України в Харківській області (а. с. 5-7). Позивач [PERSON] , [INFO] , є дочкою [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується даними свідоцтва про народження, серія [NUMBER] , виданого 28.02.1995 м. Харків, Фрунзенським відділом реєстрації актів громадянського стану, актовий запис про народження № 106 від 21.02.1978, свідоцтвом про розірвання шлюбу, серія [NUMBER] , виданого 15.10.2003 Відділом реєстрації актів громадянського стану Зміївського районного управління юстиції Харківської області, актовий запит № 249 від 15.10.2003, свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] , виданого 13.10.2009 відділом реєстрації актів цивільного стану Зміївського районного управління юстиції Харківської області, актовий запис № 164 від 13.10.2009 (а. с. 9-11). Мати позивача [PERSON] , [INFO] , уродженка м. Зміїв, була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується паспортом громадянина України серії [NUMBER] , виданим 04.01.2002 Зміївським РВ ГУМВС України в Харківській області (а. с. 12). Згідно Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Зміївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), актовий запис № 1291, Лікарського свідоцтва про смерть № 721 від 03.11.2021, Довідкою про причину смерті (до форми № 106/о) № 721 від 03.11.2021, [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] (а. с. 14-16). Як вбачається з Договору поділу від 11.03.2016, посвідченого приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Харківської області Трубніковою В. В., Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 86906708 від 12.05.2017, між [PERSON] та [PERSON] здійснено поділ житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] (а. с. 17, 18). Рішенням виконавчого комітету Зміївської міської ради Зміївського району Харківської області № 36 від 14.04.2016 "Про присвоєння адрес новоствореним об`єктам нерухомого майна, які належать [PERSON] та [PERSON] , та розташованим по [ADDRESS] ", самостійному об`єкту нерухомого майна (цілому житловому будинку), що належить [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ), присвоєно адресу: [ADDRESS] , самостійному об`єкту нерухомого майна (цілому житловому будинку), що належить [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ), присвоєно адресу: [ADDRESS] (а. с. 19). З Акта обстеження від 30.08.2023, складеного депутатом Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області Веретенніковою Н. А. у присутності свідків [PERSON] та [PERSON] , вбачається, що з 2019 року позивач [PERSON] фактично мешкала за адресою: [ADDRESS] , разом з матір`ю [PERSON] , яка померла [INFO] (а. с. 20). З листів приватного нотаріуса Чугуївського районного нотаріального округу Харківської області Л. Лещенко № 380/01-16 від 01.09.2023 та № 429/01-16 від 26.09.2023, Витягів зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 73789304 від 01.09.2023 та (заповіти/спадкові договори) № 73789314 від 01.09.2023 вбачається, що із заявами про прийняття спадщини або про відмову від спадщини після померлої [INFO] [PERSON] , [INFO] , до нотаріуса ніхто не звертався; спадкова справа після померлої [INFO] [PERSON] , [INFO] , не заведена; лист про надання документів був виданий [PERSON] на її усне звернення стосовно видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, після матері, [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] (а. с. 21-23, 33). Встановивши обставини справи, дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Відповідно до статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів;3) показаннями свідків. Згідно ст. ст. 77, 78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, який здійснюється судом у спосіб, визначений законом або договором. Згідно положень статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення, суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин, та які правові норми підлягають застосуванню до цих правовідносин. В даному випадку спірним є факт спільного проживання позивача [PERSON] разом з матір`ю - спадкодавицею [PERSON] станом на день її смерті [INFO] . Відповідно до ч. 2 статті 315 ЦПК України, в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Пунктом 23 постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" зазначено, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. За змістом норми статті 1268 ЦК України, порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Зокрема, відповідно до частин третьої і четвертої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Місцем проживання фізичної особи, згідно з частиною першою статті 29 ЦК України, є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Статтями 2, 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом. Позивачем [PERSON] належними та допустимими доказами доведено факт її постійного проживання разом з матір`ю - спадкодавицею [PERSON] з 2019 року по день її смерті [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Власником вказано будинку є позивача матір [PERSON] , і згідно Акту обстеження, позивач [PERSON] постійно проживала без реєстрації в разом з матір`ю в її будинку. Таким чином, позивачем належними й допустимими доказами доведено факт її постійного проживання разом із спадкодавицею на момент її смерті. Відповідачем вказаний факт не спростовувався. Метою встановлення вказаного факту є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки; а чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем. За таких обставин, позовна заява [PERSON] є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Оскільки позивач не вимагав відшкодування судових витрат, з урахуванням характеру спірних правовідносин та дотримуючись принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд не вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами відповідно до статті 141, 142 Цивільного процесуального кодексу України. На підставі вище викладеного,

Outcome: approved