Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-22 00:00:00

Позивач [PERSON] , звернулась до Гребінківського районного суду Полтавської області з вказаним позовом, яким просить суд: визнати за [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер: [NUMBER] , право власності на земельну ділянку площею 4,0421 га, розташовану за межами населених пунктів на території Гребінківської міської територіальної громади Лубенського району Полтавської області (на території колишньої Кулажинської сільської ради Гребінківського району Полтавської області), для ведення товарного сільськогосподарського виробництва згідно Державного акту на право приватної власності на землю Серії ІV-ПЛ 027617 від 24.07.2003 року виданого на підставі Розпорядження голови Гребінківської РДА № 205 від 19.06.2003 року на ім`я [PERSON] , кадастровий номер 5320882100:00:001:0073. Припинити речове право, право власності/довірчої власності: 49025706, Тип права власності: право власності; дата, час державної реєстрації: 20.01.2023 р. 11:30:16; Державний реєстратор: приватний нотаріус Іщенко Ігор Миколайович, Лубенський районний нотаріальний округ, Полтавська обл..; Підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 66152654 від 20.01.2023 р., 11:34:58, Приватний нотаріус Іщенко Ігор Миколайович, Лубенський районний нотаріальний округ, Полтавська обл.; Підстава для державної реєстрації: договір дарування, серія та номер: 32, виданий 20.01.2023, видавник: Приватний нотаріус Лубенського районного нотаріального округу Іщенко Ігор Миколайович; Форма власності: приватна; Розмір частки: 1/1; Власники: [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] , УНЗР: [NUMBER], країна громадянства: Україна. Позов обґрунтовано наступним, згідно з інформацією, якою володіє позивач, [PERSON] , мала у власності земельну ділянку згідно Державного акту на право приватної власності на землю Серії ІV-ПЛ 027617 від 24.07.2003 року площею 4,0421 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Кулажинської сільської ради Гребінківського району Полтавської області з кадастровим номером 5320882100:00: 001:0073. Після смерті [PERSON] , її земельну ділянку успадкував її онук [PERSON] . На підставі свідоцтва про право на спадщину, на ім`я [PERSON] було видано 30.11.2005 року Гребінківським районним відділом земельних ресурсів Державний акт на право власності на земельну ділянку Серії ПЛ № 050238 з кадастровим номером 5320882100:00:001:1055. Вказаний кадастровий номер відрізняється від того, який був присвоєний земельній ділянці спадкодавця [PERSON] і не був внесений до відомостей Державного земельного кадастру. В подальшому, після смерті [PERSON] , його земельну ділянку успадкувала мати позивача, [PERSON] . На підставі свідоцтва про право на спадщину, на ім`я [PERSON] було видано 10.10.2007 року Гребінківським районним відділом земельних ресурсів Державний акт на право власності на земельну ділянку Серії ЯГ № 677976 з кадастровим номером 5320882100:00:001:0077. Вказаний кадастровий номер відрізняється від того, який був присвоєний земельній ділянці [PERSON] . Згідно договору дарування земельної ділянки від 20.01.2023 року, зазначена земельна ділянка з кадастровим номером 5320882100:00:001:0077, була подарована відповідачем [PERSON] , позивачу [PERSON] . Проте, згідно відомостей з Державного земельного кадастру, земельна ділянка з кадастровим номером 5320882100:00:001:0073 до цього часу рахується за [PERSON] . Зазначає, що з метою вирішення питання щодо усунення розбіжностей та плутанини, що виникла під час переоформлення однієї і тієї ж самої земельної ділянки, збирання інформації та доказів, представник позивача адвокат Чумарний А.І. звернувся до відділу № 3 Управління надання адміністративних послуг головного управління Держгеокадастру у Полтавській області з адвокатським запитом для отримання письмової інформації. З відповіді на адвокатський запит від 08.05.2023 року № 2337/5-23 вбачається, що при переоформленні земельної ділянки відповідачем [PERSON] , помилково було зареєстровано земельну ділянку за кадастровим номером 5320882100:00:001:0077, що не належить земельній ділянці [PERSON] (спадкодавцю). Причина зміни кадастрових номерів з 5320882100:00:001:0073 на 5320882100:00:001:0077 відділу не відома. Станом на 01.01.2023 року земельна ділянка з кадастровим номером 5320882100:00:001:0073 обліковується за [PERSON] . Фактично в володінні, користуванні та розпорядженні позивача, враховуючи правовстановлюючі документи, а саме свідоцтво про право на спадщину, договір дарування, повинна бути земельна ділянка площею 4,0421 га, що належала бабі позивача [PERSON] з кадастровим номером 5320882100:00:001:0073 згідно Державного акту серії ІV-ПЛ 027617 від 24.07.2003 року виданого на підставі Розпорядження голови Гребінківської РДА № 205 від 19.06.2003 року. Втім, в силу допущеної помилки, яку на сьогоднішній день виправити у позасудовому порядку не можливо, позивач позбавлена можливості володіти, користуватися та розпоряджатися земельною ділянкою з кадастровим номером 5320882100:00:001:0073. Органи державної влади та місцевого самоврядування не визнають за позивачем права на вищевказану земельну ділянку. Разом з тим, у позивача виникла необхідність звернутися до суду і з вимогою про припинення речового права на нерухоме майно, зокрема права власності/довірчої власності: 49025706, Тип права власності: право власності; дата, час державної реєстрації: 20.01.2023 р. 11:30:16; Державний реєстратор: приватний нотаріус Іщенко Ігор Миколайович, Лубенський районний нотаріальний округ, Полтавська обл..; Підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 66152654 від 20.01.2023 р., 11:34:58, Приватний нотаріус Іщенко Ігор Миколайович, Лубенський районний нотаріальний округ, Полтавська обл.; Підстава для державної реєстрації: договір дарування, серія та номер: 32, виданий 20.01.2023, видавник: Приватний нотаріус Лубенського районного нотаріального округу Іщенко Ігор Миколайович; Форма власності: приватна; Розмір частки: 1/1; Власники: [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] , УНЗР: [NUMBER], країна громадянства: Україна. Оскільки, земельна ділянка з кадастровим номером 5320882100:00:001:0077, що у свій час не належала бабі позивача [PERSON] (спадкодавцю) не може належати позивачу на праві приватної власності внаслідок вищевикладених обставин справи (враховуючи хронологію подій), позивач вважає, що обраний спосіб захисту шляхом припинення речового права (права власності) на земельну ділянку з кадастровим номером 5320882100:00:001:0077 є ефективним в даному випадку. Вказані обставини стали підставою для звернення до суду. Ухвалою Гребінківського районного суду Полтавської області від 11.07.2023 року у цивільній справі відкрито провадження та вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. Витребувано з Полтавського обласного державного нотаріального архіву копії спадкових справ: відкритої після смерті [PERSON] (померла [INFO] ) в с. Кулажинці Гребінківського району Полтавської області, спадкова справа № 146/2005; відкритої після смерті [PERSON] (помер [INFO] ), спадкова справа № 270/2006 р. (а.с.30-33). 01.08.2023 року до суду на виконання ухвали суду від 11.07.2023 року з Полтавського обласного державного нотаріального архіву надійшли копії спадкових справ: відкритої після смерті [PERSON] (померла [INFO] ) в с. Кулажинці Гребінківського району Полтавської області, спадкова справа № 146/2005; відкритої після смерті [PERSON] (помер [INFO] ), спадкова справа № 270/2006 р. (а.с.45-67). 04.10.2023 року до суду через систему «Електронний суд» представником Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області Пивоваренко О.В. подано відзив на позовну заяву в якому зазначено, що позов безпідставно поданий до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області так як управління не є власником спірної земельної ділянки. Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області не має безпосереднього зв`язку з питанням припинення речового права на нерухоме майно, не порушувало, не визнавало або оспорювало права позивача по справі для відповіді за пред`явленими вимогами Просить визнати Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області неналежним відповідачем у справі. (а.с.89-92). Ухвалою Гребінківського районного суду Полтавської області від 05.12.2023 року виключено із кола відповідачів Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області, вирішено подальший розгляд справи здійснювати з урахуванням вказаних змін. Закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті. (а.с.127-129). 23.12.2024 року в судове засідання позивач та його представник адвокат Чумарний А.І., не з`явились, від представника позивача до суду подано заяву про проведення розгляду справи без участі сторони позивача. (а.с.126). В судове відповідач [PERSON] не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Через канцелярію суду подала заяву про визнання позову, просить розгляд справи проводити без її участі. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 247 ЦПК України суд під час судового розгляду справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою відео- та (або) звукозаписувального технічного засобу в порядку, передбаченому Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему. Фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, за відсутності заперечень відповідача, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України). Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.13 ЦПК України (диспозитивність цивільного судочинства), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У розумінні цивільно-процесуального закону предмет позову це матеріально-правова вимога позивача, стосовно якої він просить ухвалити рішення, у матеріальному розумінні це певна річ (об`єкт), щодо якої виник спір. Згідно ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно Державного акту на право приватної власності на землю Серії ІV-ПЛ 027617 від 24.07.2003 року [PERSON] , мала у власності земельну ділянку площею 4,040 га для ведення особистого селянського господарства на території Кулажинської сільської ради Гребінківського району Полтавської області. (а.с.9,9 зворот) Із матеріалів спадкової справи №146 відкритої після смерті [PERSON] (померла [INFO] ), яка була надана суду Полтавським обласним державним нотаріальним архівом вбачається, що після смерті [PERSON] , її земельну ділянку успадкував її онук [PERSON] . На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом ВСА №970942 від 13.05.2005 року, земельну ділянку площею 4,040 га для ведення особистого селянського господарства на території Кулажинської сільської ради Гребінківського району Полтавської області, що належала померлій згідно Державного акту на право приватної власності на землю Серії ІV-ПЛ 027617 від 24.07.2003 року, і зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №60, кадастровий номер земельної ділянки 5320882100:00:001:1055. (а.с.56-68). На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом ВСА №970942 від 13.05.2005 року, виданого на ім`я [PERSON] , 30.11.2005 року Гребінківським районним відділом земельних ресурсів, видано Державний акт на право власності Серії ПЛ № 050238 на земельну ділянку площею 4,040 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Кулажинської сільської ради Гребінківського району Полтавської області, кадастровий номер 5320882100:00:001:1055. (а.с.10,10 зворот). Із матеріалів спадкової справи №270 відкритої після смерті [PERSON] (помер [INFO] ), яка була надана суду Полтавським обласним державним нотаріальним архівом вбачається, що після смерті [PERSON] , його земельну ділянку успадкувала його мати [PERSON] . На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом ВЕІ №989717 від 05.12.2006 року, земельну ділянку площею 4,04 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Кулажинської сільської ради Гребінківського району Полтавської області, що належала померлому згідно Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку Серії ІV-ПЛ 050238 від 30.11.2005 року, і зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010555400013, кадастровий номер 5320882100:00:001:1055. (а.с.45-55). На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом ВЕІ №989717 від 05.12.2006 року, виданого на ім`я [PERSON] , 10.10.2007 року Гребінківським районним відділом земельних ресурсів, видано Державний акт на право власності Серії ЯГ № 677976 на земельну ділянку площею 4,040 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Кулажинської сільської ради Гребінківського району Полтавської області, кадастровий номер 5320882100:00:001:0077. (а.с.11,11 зворот). Згідно договору дарування земельної ділянки від 20.01.2023 року, посвідченого приватним нотаріусом Лубенського районного нотаріального округу Полтавської області Іщенком І.М., зазначена земельна ділянка площею 4,040 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Кулажинської сільської ради Лубенського (Гребінківського) району Полтавської області з кадастровим номером 5320882100:00:001:0077, була подарована відповідачем [PERSON] , позивачу [PERSON] (а.с.12-16). Згідно Витягу з Державного земельного кадастру від 17.04.2023 року №НВ-9918151512023, земельна ділянка з кадастровим номером 5320882100:00:001:0073 до цього часу рахується за [PERSON] (а.с.17-19). Із відповіді на адвокатський запит від 08.05.2023 року № 2337/5-23 вбачається, що при переоформленні земельної ділянки відповідачем [PERSON] , помилково було зареєстровано земельну ділянку за кадастровим номером 5320882100:00:001:0077, що не належить земельній ділянці [PERSON] (спадкодавцю). Причина зміни кадастрових номерів з 5320882100:00:001:0073 на 5320882100:00:001:0077 відділу не відома. Станом на 01.01.2023 року земельна ділянка з кадастровим номером 5320882100:00:001:0073 обліковується за [PERSON] (а.с.22-23). Відповідно до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Згідно з частиною першою статті 3 ЗК України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Відповідно до статті 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Відповідно до статті 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. За приписами статті 126 ЗК України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Відповідно до статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. При цьому передумовою та матеріальними підставами для захисту права власності або права користування земельною ділянкою в судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами права особи (власності або користування) щодо земельної ділянки, а також підтверджений належними доказами факт порушення цього права на земельну ділянку (невизнання, оспорювання або чинення перешкод в користуванні, користування з порушенням законодавства, користування з порушенням прав власника або землекористувача тощо). Відповідно до статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Відповідно до вимог ч. 1-4, 6 ст. 16 Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер. Кадастровий номер земельної ділянки - індивідуальна, що не повторюється на всій території України, послідовність цифр та знаків, яка присвоюється земельній ділянці під час її державної реєстрації і зберігається за нею протягом усього часу існування. Кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі. Кадастровий номер скасовується лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки. Зміна власника чи користувача земельної ділянки, зміна відомостей про неї не є підставою для скасування кадастрового номера. Позивач, як власник земельної ділянки, звернувся до суду за захистом своїх порушених прав, оскільки існують розбіжності в правовстановлюючих документах на право власності на земельну ділянку, а саме невідповідність кадастрових номерів. Згідно зі статтею 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, 1) якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також 2) у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи, що відповідно до статті 328 цього Кодексу набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт і чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому статтею 392 Цивільного кодексу України. Аналогічну правову позицію висловив Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 920/615/16. Вирішуючи спір про визнання права власності на підставі статті 392 цього Кодексу, слід враховувати, що за змістом вказаної норми права судове рішення не породжує права власності, а лише підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює його. Отже, передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами як права власності на майно, яке оспорюється або не визнається іншою особою, так і порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно. Така правова позиція відповідає висновкам Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеним у його постановах від 02 травня 2018 року у справі № 914/904/17, від 27 червня 2018 року у справі № 904/8186/17, від 11 квітня 2019 року у справі № 910/8880/18 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 916/1608/18 (ЄДРСРУ № 91292740). Загальними засадами державної реєстрації прав є, зокрема, гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження. Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно пункту 1 частини 3 статті 10 вищевказаного закону при вчиненні реєстраційних дій державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації. Статтею 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними. Відповідно до ч. 10 ст. 24 Закону України «Про державний земельний кадастр», державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі: поділу чи об`єднання земельних ділянок; якщо протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстровано з вини заявника; ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки. Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). Ухвалення судом рішення про визнання нечинним рішення органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, за якою була сформована земельна ділянка, щодо якої виникли речові права, а також про скасування державної реєстрації такої земельної ділянки, що допускається за умови визнання нечинним рішення про затвердження такої документації (за його наявності) та припинення таких прав (за їх наявності). Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з нормою ст. 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном,

Outcome: approved