Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-08 00:00:00

07.12.2023 позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що з 15.08.2020 позивач перебуває з відповідачем у шлюбі, зареєстрованому Мелітопольським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 440. Подружні відносини з відповідачем фактично розірвані. Спільного господарства не ведуть. Шлюб має формальний характер. З відповідачем мають зовсім різні погляди на життя, за характером не сходяться, що суперечить подальшому сумісному проживанню. Проживати однією сім`єю для позивача не здається можливим. Позивач просить шлюб розірвати, оскільки не вбачає можливості примирення. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 грудня 2023 року відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, у порядку спрощеного позовного провадження, та призначено у справі судове засідання з повідомленням (викликом) сторін. 05.01.2024 до суду, через систему «Електронний суд», надійшла заява відповідача [PERSON] про надання строку на примирення. 09.01.2024 до суду, через систему «Електронний суд», надійшло клопотання позивача, відповідно до якої просить не надавати строк на примирення та задовольнити позов про розірвання шлюбу. Ухвалою суду від 09.01.2024, у задоволенні клопотання відповідача [PERSON] про надання строку для примирення сторін відмовлено. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, направив заяву про розгляд справи за його відсутності, просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, направила заяву про розгляд справи за її відсутності, проти розірвання шлюбу заперечує. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, зареєстрованому 15.08.2020 Мелітопольським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 440, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 15.08.2020. Також встановлено, що сторони мають двох малолітніх дітей: - [PERSON] , [INFO] (копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 24.10.2023 Запорізьким відділом ДРАЦС у Запорізькому районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис №12 складений 29.09.2020 виконавчим комітетом Новенської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області); - [PERSON] , [INFO] (копія свідоцтва про народження (з перекладом) [NUMBER] виданого 13.06.2022 міською адміністрацією м. Прага 2, актовий запис №І/84). Встановлено, що сторони разом не проживають, не ведуть спільного господарства, не підтримують подружніх відносин. Відповідно до ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Статтею 21 СК України, визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Згідно ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушувати до припинення шлюбних відносин, примушувати до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, інші обставини життя подружжя. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення відповідно до ст. 112 СК України. Відповідно до ч.4 ст.109 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу після спливу одного місяця від дня подання заяви.\~ Оскільки шлюб має добровільний характер, ґрунтується на вільній згоді чоловіка та жінки і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків, незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні відносини є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. Суд відхиляє посилання відповідача на збереження шлюбу з метою спілкування та виховання малолітніх дітей, оскільки питання участі одного з батьків у вихованні дітей може бути предметом іншого позовного провадження, у разі виникнення спору та звернення до суду, та вказана обставина не може бути основоположною у питанні збереження сім`ї з огляду на незгоду позивача продовжувати шлюбні стосунки. Заперечення відповідача проти розірвання шлюбу не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки наполягання позивача на розірванні шлюбу є його волевиявленням, а будь-яке примушування до шлюбу законом не допускається. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Отже, суд приходить до висновку, що збереження шлюбу неможливе, суперечать інтересам позивача, ураховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою (стаття 51 Конституції України), оскільки шлюб має добровільний характер, ґрунтується на вільній згоді чоловіка та жінки, а розірвання шлюбу є волевиявленням позивача та будь-яке примушування до шлюбу законом не допускається, а тому наявні правові підстави для розірвання шлюбу.

Outcome: approved