Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «РОСВЕН ІНВЕСТ Україна», треті особи без самостійних вимог: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Баршацький Петро Костянтинович, приватний виконавець виконавчого округу Херсонської області Манікін Дмитро Сергійович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Вимоги обґрунтовує тим, що 18.06.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким П.К. вчинено виконавчий напис за реєстровим №6601, про звернення з [PERSON] на користь ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ Україна» грошових коштів в розмірі 323 638,13 грн., а також 400,00 грн. за вчинення виконавчого напису. Позивач вважає, що оскаржувальний виконавчий напис був вчинений з порушенням приписів Цивільного кодексу України, ст.88 Закону України «Про нотаріат» та глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, що тягне за собою визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. 19.03.2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та позивачем укладено кредитний договір №11129329000, відповідно до умов якого банк надав кредит в розмірі 25160,00 доларів США, на строк до 19.03.2014 року. Кредитним договором встановлено щомісячне погашення кредиту (пункт 1.3.4 кредитного договору). Процентна ставка за користування кредитом встановлена 13,5% річних (пункт 1.3.1 кредитного договору). 18.06.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким П.К. вчинено виконавчий напис за реєстровим №6601, про звернення з [PERSON] на користь ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ Україна» грошових коштів в розмірі 323 638,13 грн., а також 400,00 грн. за вчинення виконавчого напису. Строк за який проводиться стягнення на підставі виконавчого напису визначений періодом з 16.11.2018 року по 16.06.2020 року. 01.07.2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Херсонської області Манікіним Д.С. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №62446618 з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса №6601, виданого 18.06.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким П.К. Вчиняючи виконавчий напис нотаріус не пересвідчився у безспірності заборгованості боржника і не врахував, що з дня виникнення вимоги минуло більше трьох років та вчинив виконавчий напис, який нотаріально не посвідчений, та не забезпечений іпотекою. У зв`язку з викладеним, позивач просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 18.06.2020 року за реєстровим №6601, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким П.К., відповідно до якого запропоновано стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ Україна» грошових коштів в розмірі 323 638,13 грн., а також 400,00 грн. за вчинення виконавчого напису. Стягнути з ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ Україна» на користь позивача витрати на правничу допомогу та витрати по сплаті судового збору. Ухвалою суду від 17.08.2020 року відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою суду від 14.12.2020 року витребувано докази. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися. Представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, просив позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав до суду заперечення, відповідно до яких позовні вимоги не визнає, просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Заявлений позивачем розмір на оплату витрат на правничу допомогу (20 000 грн.) відповідач вважає явно завищеним та неспівмірним зі складністю справи, часу витраченого адвокатом на надання правових послуг у цій справі, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та значення справи, а також необґрунтованим та непідтвердженим жодними доказами і заявленим всупереч порядку, встановленому ЦПК України, а відтак відповідач заперечує проти них та просить суд відмовити позивачеві у задоволенні його вимоги про стягнення 20 000 грн. витрат на оплату послуг адвоката. Позивачем не надано жодних доказів у цій справі, які хоч якось підтверджували наданий адвокатом обсяг послуг, їх вартість та здійснення відповідних витрат позивачем. Треті особи в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися у встановлений законом порядку. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 19.03.2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу майна №11129329000, відповідно до умов якого банк надав кредит в розмірі 25160,00 доларів США, на строк до 19.03.2014 року. Кредитним договором встановлено щомісячне погашення кредиту (пункт 1.3.4 кредитного договору). Процентна ставка за користування кредитом встановлена 13,5% річних (пункт 1.3.1 кредитного договору). Право вимоги за кредитним договором №11129329000 від 19.03.2007 року перейшло до АТ «Дельта Банк» на підставі договору про відступлення права вимоги за кредитними договорами, укладеного з АКІБ «Укрсиббанк». Між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» укладено договір про відступлення прав вимоги за кредитним договором. 18.06.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким П.К. вчинено виконавчий напис за реєстровим №6601, про звернення стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ Україна» грошових коштів в розмірі 323 638,13 грн., а також 400,00 грн. за вчинення виконавчого напису. Строк за який проводиться стягнення на підставі виконавчого напису визначений періодом з 16.11.2018 року по 16.06.2020 року. 01.07.2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Херсонської області Манікіним Д.С. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №62446618 з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса №6601, виданого 18.06.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким П.К. У статті 87 Закону України «Про нотаріат» визначено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Главою 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, передбачено порядок вчинення виконавчих написів. Згідно з підпунктами 1.1., 1.2. пункту 1, підпунктами 3.1., 3.5. пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (п.п. 3.5 п. 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано, а також: визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме: п. 1 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в частині «а після слів «заставлене майно» доповнити словами «(крім випадку, передбаченого пунктом 11 цього переліку)»; доповнити розділ пунктом 11 такого змісту: «11. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувана про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу», п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості.»; зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Зазначена постанова апеляційного суду у відповідності до п. 4 ст. 254 КАС України (в редакції, що діяла на момент винесення постанови) набула законної сили з моменту проголошення - з 22 лютого 2017 року, а отже з цієї ж дати законодавство не передбачало можливості вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, яка випливає із кредитних відносин. Таким чином, в момент вчинення спірного виконавчого напису 18.06.2020 року були відсутні правові підстави для його вчинення. Відповідно до п. 1 Переліку нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Таким чином, в обов`язок нотаріуса входить перевірка безспірності боргу у боржника після надання стягувачем документів, що встановлюють прострочення зобов`язання. При наявності заперечень боржника нотаріус повинен оцінити його аргументи на предмет наявності ознаки безспірності відносно вимог заставодержателя. За відсутності ознаки безспірності нотаріус повинен був відмовити в здійсненні виконавчого напису. Разом з цим, з матеріалів справи не вбачається, що при винесенні оскаржуваного виконавчого напису приватний нотаріус вчинив дії щодо перевірки безспірності заборгованості. Також суд враховує, що у постанові від 13 жовтня 2021 року у справі №554/6777/17-ц (провадження №61-17750св20) Верховний Суд зазначив, що чинне законодавство України не зобов`язує нотаріуса викликати позичальника і з`ясовувати наявність чи відсутність його заперечень проти вимог позикодавця. Проте право позичальника на захист його інтересів забезпечується шляхом направлення йому повідомлення про заборгованість та необхідність її погашення. Однак, враховуючи те, що нотаріальне провадження є безспірним, для забезпечення такої безспірності нотаріусові бажано з`ясувати у позичальника наявність заперечень щодо вчинення виконавчого напису або сплати ним боргу. Укладений кредитний договір, який наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально. Розмір кредитної заборгованості, зазначений нотаріусом в оспорюваному виконавчому написі, не є безспірним, оскільки позивач звернувся одразу до суду після початку стягнення з нього заборгованості по виконавчому напису нотаріуса. Отже, нотаріус при вчиненні напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, а як встановлено судом заборгованість не є безспірною. Крім того, суд враховує, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02.07.2019 у справі № 916/3006/17 (провадження № 12-278гс18) вказала, що строк для звернення до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису, передбачений ст. 88 Закону України «Про нотаріат», безпосередньо пов`язаний з позовною давністю, встановленою ЦК України. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Отже, загальний строк для звернення стягувача до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису становить не більше трьох років з дня виникнення у стягувача права вимоги до боржника незалежно від суб`єктного складу сторін у правовідносинах, тобто цей строк підлягає застосуванню й у відносинах між юридичними особами. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено іншу позовну давність, виконавчий напис видається у межах цього строку. Таким чином, суд приходить висновку, що оскаржуваний виконавчий напис нотаріуса вчинено поза межами трирічного строку, передбаченого ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та перериватися чи поновлюватися такий строк не може. Вищенаведені обставини свідчать про наявність правових підстав для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, саме у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року в справі № 172/1652/18. Вбачається, що нотаріус вчинив оскаржуваний виконавчий напис з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню. Крім того, з урахуванням задоволення позову та відповідно до ст.141 ЦПК України, стягненню з відповідача підлягають судові витрати, що були понесені позивачем при зверненні до суду та складаються із судового збору у розмірі 840,80 грн. за подання позову та 420,40 грн. за подачу до суду заяви про забезпечення позову. Крім того, позивач просив стягнути витрати на правову допомогу в розмірі 20 000 грн., з цього приводу суд зазначає наступне. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша друга статті 133 ЦПК України). Згідно ч. 2-6 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Схожі висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц. Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судових витрат у розмірі 20 000,00 грн. та в якості доказів понесених витрат на правничу допомогу надано лише Ордер на надання правничої (правової) допомоги серії ХС №189963 від 13.08.2020 року. Вказаний доказ на відшкодування судових витрат пов`язаних зі сплатою правової допомоги не є достатнім. Також суд вважає, що такі витрати є не співмірними зі складністю цієї справи, не відповідають критерію реальності таких витрат розумності їхнього розміру, крім того позивачем необґрунтовано та не надано доказів щодо дійсності вартості наданих адвокатом послуг, а саме: документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. З огляду на зазначене, суд вважає за можливе відмовити позивачу в стягненні судових витрат на професійну правничу допомогу.

Outcome: approved