Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-09 00:00:00

У грудні 2023 року позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до Чортківської міської ради Тернопільської області про встановлення факту спільного проживання та визнання права власності на спадкове майно. В позовній заяві позивачка вказала, що [INFO] померла [PERSON] , яка на дату смерті проживала за адресою: [ADDRESS] разом із [PERSON] . З січня 1949 року по грудень 1962 року [PERSON] проживала в житловому будинку за адресою: хутір Бартушівка, с. Полівці Чортківського району, головою двору якого був [PERSON] , разом з нею проживали [PERSON] , [PERSON] . Позивачка проживала однією сім`єю із [PERSON] (з 24.08.1950 по 30.01.1996), спочатку за адресою хутір Бартушівка с. Полівці Чортківського району, потім за адресою [ADDRESS] , де проживає та зареєстрована по сьогоднішній день. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина. За життя вона отримала право на земельну частку (пай) на території Білівської сільської ради колишнього КСП «Білівське». Спадкоємці, які прийняли спадщину, після смерті [PERSON] відсутні. [PERSON] все своє свідоме життя проживала разом із [PERSON] , вони були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, вели спільне господарство, допомагали одне одному у вирішенні життєвих питань, спільно оплачували комунальні послуги, тривалий час позивачка опікувалася нею, матеріально забезпечувала, здійснювала догляд, оскільки остання через похилий вік була у безпорадному стані, а після смерті поховала її. [PERSON] вступила у фактичне користування спадковим майном та вважає себе спадкоємцем четвертої черги за законом як особа, яка проживала разом із спадкодавцем понад п`ять років і до смерті останньої вела з нею спільне господарство. На даний час вона бажає успадкувати майно, але реалізувати своє право не може, оскільки її статус спадкоємця нічим не підтверджений. В установленому законом порядку з метою оформлення права на земельну частку (пай) [PERSON] звернулася до Бучацької державної нотаріальної контори для одержання свідоцтва про право на спадщину, однак нотаріус відмовила та запропонувала їй для вирішення даного питання звернутися в суд. Згідно відповіді Бучацької державної нотаріальної контори від 06.12.2023 № 78/01-24 на підставі заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, поданої [PERSON] , нотаріальною конторою заведено спадкову справу до майна померлої [PERSON] за № 236/2023, заповіту вона не складала. З урахуванням наведених обставин, [PERSON] просить встановити факт її проживання однією сім`єю із [PERSON] , яка померла [INFO] ; визнати за позивачкою право на земельну частку (пай) на території Білівської сільської ради колишнього КСП «Білівське» в розмірі 2,24 в умовних кадастрових гектарах, яке належало на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ТР № 0336618 в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] . Позивачка [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача Чортківської міської ради Тернопільської області в підготовче судове засідання також не з`явився, від міської ради надійшла заява про визнання позову та розгляд справи без участі представника. Суд, дослідивши письмові докази в справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких мотивів. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 200 Цивільного процесуального кодексу України ухвалення в підготовчому судовому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 206 цього Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 206 вищезазначеного Кодексу в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову в даній справі не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 82 цього ж Кодексу обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] . Після її\~смерті залишилось\~спадкове майно,\~яке складається\~з права\~на земельну\~частку (пай)\~на території\~Білівської сільської\~ради колишнього\~КСП «Білівське»\~в розмірі\~2,24\~в умовних\~кадастрових гектарах, яке належало їй на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ТР № 0336618. Згідно довідки, виданої КП «Чортків дім» від 05.12.2023 № 133 [PERSON] з грудня 1962 року по дату смерті фактично проживала за адресою: [ADDRESS] , разом з нею проживали: [PERSON] , [INFO] . Згідно свідоцтва про одруження серії [NUMBER] 23 листопада 1969 року одружились [PERSON] та [PERSON] , останній після одруження було присвоєно прізвище [PERSON] . Відповідно до ч. 2 ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Частиною 3 ст.\~1268\~ЦК України визначено, що спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. У відповідності до ст.\~1264\~ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали із спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до позиції Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року в справі № 582/18/21 за загальним правилом дія актів цивільного законодавства в часі має футороспективний характер, тобто спрямована на майбутнє. У зв`язку з чим акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; із загального правила про застосування актів цивільного законодавства до спадкових відносин, що виникають з моменту відкриття спадщини, абзацом 1 пункту 5 Прикінцевих та\~перехідних положень\~ЦК України передбачається виняток і допускається застосування ЦК України до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання ним чинності. Відповідно, п`ятирічний строк, передбачений статтею 1264 ЦК України, повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю. ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності (пункт 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України). Таким чином, із загального правила про застосування актів цивільного законодавства до спадкових відносин, що виникають з моменту відкриття спадщини, абзацом першим пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачається виняток і допускається застосування ЦК України до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання ним чинності. Відповідно, п`ятирічний строк, передбачений статтею 1264 ЦК України, повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю, у тому числі до набрання чинності цим Кодексом. Такий висновок відповідає й роз`ясненням, наданим судам у пунктах 1, 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», згідно з якими відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Встановлення факту спільного проживання необхідно [PERSON] для належного оформлення своїх спадкових прав після смерті [PERSON] . Тому з метою непорушення спадкових прав позивачки, реалізація яких залежить виключно від доведення вищезазначеного юридичного факту, суд приходить до висновку про необхідність встановлення даного юридичного факту. За вказаних обставин, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, та враховуючи неможливість в інший спосіб встановити факт проживання однією сім`єю, суд вважає позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Також суд вважає за необхідне визнати за позивачкою право власності на спадкове майно. Згідно ч. 1 ст. 142 Цивільного процесуального кодексу України, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи те, що відповідач позовні вимоги визнає, суд приходить до висновку про повернення позивачці [PERSON] з державного бюджету 50 відсотків сплаченого судового збору в сумі 2\~147,20 гривень згідно квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки АТ КБ «Приватбанк» № 0.0.3350940316.1 від 11.12.2023, що становить 1\~073,60 гривень.

Outcome: approved