Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-10 00:00:00

04.07.2023 року до суду надійшов позов, у якому позивач з урахуванням уточнення позовних вимог просить встановити порядок користування квартирою за адресою: [ADDRESS] , а саме: - виділити [PERSON] у користування ізольовану житлову кімнату площею 14,7 кв.м. (приміщення 5 на плані квартири); - виділити [PERSON] у користування ізольовану житлову кімнату площею 13,0 кв.м. (приміщення 4 на плані квартири); - виділити [PERSON] у користування ізольовані житлові кімнати площею 16,3 кв.м. з балконом та 11,8 кв.м. (приміщення 2, 3 на плані квартири); - залишити в загальному користуванні співвласників: коридор площею 8,9 кв.м. (приміщення 1 на плані квартири), вбиральню площею 1,0 кв.м. (приміщення 7 на плані квартири), кухню площею 7,9 кв.м. (приміщення 6 на плані квартири), душову площею 1,5 кв.м. (приміщення 8 на плані квартири). В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачу та відповідачам на праві спільної часткової власності належить квартира за адресою: [ADDRESS] . Так, 51/100 часток належить [PERSON] (попереднє прізвище - [PERSON] ) на підставі договору дарування від 24.05.2011 р., 49/200 часток належить [PERSON] на підставі договору дарування від 30.11.2022 р., 49/200 часток належить [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON] ) на підставі свідоцтва про право власності на житло від 26.10.1995 року. Квартира має чотири ізольовані кімнати, загальна площа квартири 78,3 кв.м. Матір позивачка з заселення і до смерті займала кімнату площею 14,7 кв.м., сестра позивачки [PERSON] проживала в кімнаті площею 13,0 кв.м. в 1999 році сестра позивачки переїхала до АР Крим, до 2012 року сестра декілька разів приїжджала і займала кімнату, площею 13,0 кв.м. Воднрчас, сестра позивачки не несе витрати на утримання спільного майна. Тому, Позивач зазначає, що між співвласникам виник спір з приводу користування квартирою, і тому вона звернулась до суду з цим позовом, просить встановити порядок користування квартирою між співвласниками. Ухвалою суду від 18.07.2023 року відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче засідання на 31.08.2023 року. 31.08.2023 року судове засідання відкладено на 05.10.2023 року з метою повторного виклику учасників справі. 18.09.2023 р. до суду надійшов уточнений позов. Ухвалою суду від 05.10.2023 року залучено співвідповідачем [PERSON] , відкладено підготовче засідання на 09.11.2023 р. для належного повідомлення відповідача про дату, час і місце розгляду справи. Ухвалою суду від 09.11.2023 року зарите підготовче провадження, справа призначено до розгляду по суті на 11.01.2024 р. В судове засідання позивач не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, подала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, повідомлялась про дату, час і місце розгляду справи шляхом отримання судової повістки в суді, подала заяву про визнання позову і розгляд справи без її участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась шляхом розміщення оголошення на сайті суду, оскільки проживає на тимчасово окупованій території Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Під час розгляду справи судом встановлено, що позивачу та відповідачам на праві спільної часткової власності належить квартира за адресою: [ADDRESS] . Так, 51/100 часток належить [PERSON] (попереднє прізвище - [PERSON] ) на підставі договору дарування від 24.05.2011 р., 49/200 часток належить [PERSON] на підставі договору дарування від 30.11.2022 р., 49/200 часток належить [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON] ) на підставі свідоцтва про право власності на житло від 26.10.1995 року. Згідно з технічним паспортом, загальна площа квартири 78,3 кв.м., житлова площа 55,6 кв.м., квартира складається з чотирьох житлових кімнат: приміщення 2 площею 11,8 кв.м., приміщення 3 площею 16,1 кв.м., приміщення 4 площею 13,0 кв.м., приміщення 5 площею 14,7 кв.м., кухня площею 7,9 кв.м., коридор площею 8,9 кв.м., вбиральня 1,0 кв.м., душова 1,5 кв.м., балкон 1,6 та 1,8 кв.м. Згідно ст. 41 Конституції України право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Згідно з ч. 3 ст. 358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. В силу ч. 1 ст. 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Як вбачається із матеріалів справи правовідносини між сторонами виникли з приводу користування майном, що перебуває в спільній власності. Суд враховує, що відповідно до ст. ст. 47, 48 Житлового кодексу УРСРС жиле приміщення надається громадянам у межах норми жилої площі, але не менше розміру, який визначається Кабінетом Міністрів України і Федерацією професійних спілок України. Норма жилої площі встановлюється в розмірі 13,65 кв.м. на одну особу. Водночас, площі кімнат не є однаковими, позивач просить виділити їй кімнату площею 14,7 кв.м., у зв?язку з фактичним порядком користування, який склався між співвласниками. Відповідач [PERSON] позов визнала. За таких обставин, враховуючи розмір квартири та кількість її співвласників усунути непорозуміння в користуванні майном можливо шляхом визначення в судовому рішенні порядку користування вказаним майном. Суд звертає увагу, що вимушене встановлення порядку користування квартирою не впливає на зміну розміру часток співвласників у праві власності, а спрямоване на усунення непорозумінь щодо користування спільним майном. Позивач просить суд виділити кожному співвласнику в користування ізольовану житлову кімнату, а інші приміщення залишити в загальному користуванні. Заперечень щодо запропонованого позивачем порядку користування квартирою, до суду від відповідачів не надійшло. Таким чином, суд приходить до висновку, що вказаний позивачем варіант є прийнятним у даному випадку і не суперечить інтересам інших співвласників. Даний висновок суду повністю узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України по справі № 6-1500цс15, відповідно до якої первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. На підставі викладеного та

Outcome: approved