Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-07 00:00:00

21.06.2022 року [PERSON] подала до суду позов до [PERSON] , третя особа: орган опіки та піклування Южноукраїнської міської ради Миколаївської області, про визначення місця проживання дитини. В обґрунтування позову зазначає, що вона перебувала з [PERSON] у шлюбі, який згодом розірвано. За час сімейного життя в них народився син [PERSON] , [INFO] . Близько шести років проживає у Італії, де офіційно працевлаштована. Син проживав разом з батьком у м.Южноукраїнську. У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та початком активних бойових дій в Миколаївській області, батьками прийнято спільне рішення в інтересах дитини, та з 19.04.2022 року неповнолітній син проживає разом із нею в Італії. У травні 2022 року їй випадково стало відомо із офіційного веб-порталу "Судова влада", що у Южноукраїнському міському суді розглядається справа №486/2155/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача: орган опіки та піклування виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради, про визначення місця проживання дитини з батьком. У зв`язку з тим, що позовні вимоги [PERSON] не законні та не обгунтовані, утискають її законні права як матері, та порушують права дитини, вона змушена звернутися із зустрічним позовом. Оскільки, [PERSON] знаючи, що вона перебуває на заробітках у іншій країні, не повідомив її про свої дії жодним іншим способом, не надсилав на вайбер копію позову, не повідомляв у телефонній розмові. Тобто, взагалі приховав свої наміри. Вона любить свого сина, і має змогу забезпечити його всім необхідним. У неї нормований робочий день. З роботодавцем укладений трудовий договір, який передбачає своєчасну виплату заробітної плати. Вона постійно слідкує за станом здоров`я дитини, як під час окремого проживання, так і зараз. Одразу по прибуттю в Італію, вона забезпечила медичне страхування дитини, а також навчатися дистанційно, в нього є все необхідне для цього. Постійно займається його розвитком, виховує та піклується про сина. У неї з ним тісний контакт, велика прив`язаність один до одного. Вона не має наміру перешкоджати відповідачу за зустрічним позовом в здійсненні його прав та обов`язків щодо їхньої дитини. Наразі син спілкується з відповідачем постійно у телефонному режимі та відеозв`язком. Вважає, що проживання сина разом із нею відповідає насамперед його інтересам, має можливість забезпечити йому належні умови проживання, повною мірою займатися вихованням дитини, хоче дати синові освіту і добробут, син також хоче жити із нею, за таких умов йому буде краще з матір`ю. Просить визначити місце проживання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] , за місцем її проживання, а також вирішити питання судових витрат. 21.12.2022 року представник відповідача [PERSON] - адвокат Мураль О.М. подала до суду відзив на позовну заяву, в якій зазначає, що з 19.04.2022 року неповнолітній син [PERSON] проживає разом з позивачем в Італії через військову агресію Російської Федерації проти України та активними бойовими діями у Миколаївській області за спільним рішенням батьків, не відповідає дійсності, оскільки позивачка без попередження та повідомлення відповідача забрала дитину, яка перебувала у бабусі та вивезла до Італії, де вона проживає та працює останні вісім років. Так, дійсно неповнолітній син проживав останні вісім років із батьком та перебував на його утриманні, лише з 2020 року з позивачки за судовим наказом стягувались аліменти на його утримання, але вона сплачувала їх не у повному обсязі і тому в неї існувала заборгованість з їх сплати. [PERSON] практично все дитинство проживала окремо від дитини, приїжджала рідко та практично не приділяла уваги у вихованні дитини. Відповідач же навпаки із самого народження сина займався його вихованням, розвитком, навчанням й забезпеченням. Відвідував батьківські збори у дитячому садку й школі, проводив весь час із дитиною. [PERSON] відвідував секцію волейболу та займався з репетиром англійської мови. Позивачка скористалася правом виїзду дитини за кордон без згоди батька через воєнний стан в Україні, але після закінчення воєнного стану неповнолітню дитину вивезти за кордон без згоди на це батька можливо за рішенням суду. Просить суд у задоволенні позовних вимог [PERSON] про визначення місця дитини з матір`ю відмовити. У судове засідання сторони не з`явились, направили суду письмові заяви, в яких просять розглянути справу без їх участі, позивач [PERSON] вказала, що підтримує вимоги позову у повному обсязі, представник відповідача [PERSON] - адвокат Мураль О.М., зазначила, що не визнають позовні вимогами та просять відмовити у їх задоволенні. Представник Органу опіки та піклування виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради також просить розглянути справу у відсутність представника органу опіки та піклування, з урахуванням висновку органу опіки та піклування під час ухвалення рішення. Згідно ч.3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 11.11.2011 року до 26.02.2020 року, який був розірваний рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області. Після розірвання шлюбу залишено шлюбне прізвище [PERSON] (а.с. 9-10). Сторони мають неповнолітнього сина: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини (а.с. 90). Підтвердженням того, що дитина проживає разом з матір`ю є: фотокопія документу про перетин кордону, який має назву " [INFO] " (в перекладі з угорської "аутентичний документ до термінового коду"), виданий загоном " [INFO] " (в перекладі з угорської "прикордонний відділ"); інформація про перетин кордону: ідентифікація: прізвище та ім`я - [PERSON] ( [PERSON] ), дата народження 2013/08/01, стать - чоловік (ferfi), дата перетину кордону -2022-04-19, реєстраційний файл (iktatoszam) № [NUMBER] , термін дії митного документу до 2022-05-19, що є відповідним строком для реєстрації; фотокопія документу про перетин кордону матір`ю - [PERSON] , містить такі ж відомості; фотокопія документу про реєстрацію дитини в Італії - "comunicazione di ospitalita" картка гостинності, згідно перекладу з італійської, громадянин Італії підтверджує, що з 22.04.2022 року (в межах встановленого митною службою строку) [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS] . Документ про підтвердження реєстрації [PERSON] , містить такі ж відомості (а.с. 90-93). [PERSON] звернулася до суду з позовом до батька дитини про визначення місця проживання дитини з нею. У судовому засіданні та у відзиві на позов представник відповідача Мураль О.М. зазначила про те, що відповідач проти даного позову заперечує. Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Статтею 161 СК України передбачено, що спір між матір`ю та батьком щодо місця проживання малолітньої дитини, які проживають окремо, та не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. У той же час, відповідно до частини 2 статті 160 Сімейного кодексу України за наявності спору між батьками щодо місця проживання дитини враховується згода дитини (на визначення місця проживання), яка досягла 10 років. При цьому, виходячи зі змісту норми частини 1 статті 160 Сімейного кодексу України, за наявності спору між батьками щодо місця проживання дитини, яка не досягла 10 років, законодавець не передбачає врахування згоди дитини такого віку. Таким чином, необхідність отримання згоди дитини на визначення її місця проживання з одним із батьків відповідно до вимог чинного сімейного законодавства України передбачено лише щодо дитини, яка досягла 10 років. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Крім того, суд при ухваленні рішення враховує практику Верховного Суду (постанова КЦС ВС у справі № 343/1500/15-ц від 30.05.2018 року) та Європейського суду з прав людини: Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Ухвалюючи рішення в справі «М.С. проти України» від 11.07.2017 року (заява №2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків. Принципом Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Згідно з частинами 4-6 статті 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Представником органу опіки та піклування виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради Миколаївської області за довіреністю Явтушенко Н.В. на виконання вимог ст. 19 Сімейного кодексу України надано до суду затверджене Рішення №77 від 01.03.2023 року "Про затвердження висновку органу опіки та піклування Южноукраїнської міської ради про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] ", відповідно до якого виконавчий комітет Южноукраїнської міської ради вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , із матір`ю [PERSON] (а.с. 141-144). Згідно з пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України», вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (у тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Так, як вбачається зі змісту висновку органу опіки та піклування Южноукраїнської міської ради, [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] . Відповідно до виписки з домової книги про склад сім ї та реєстрацію виданої Центром надання адміністративних послуг м.Южноукраїнськ 21.12.2021 року [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку із тим, що матір [PERSON] до розірвання шлюбу із [PERSON] поїхала працювати за кордон до Республіки Італія за спільною домовленістю, малолітній [PERSON] залишився проживати разом із батьком за вищевказаною адресою. У квітні 2022 приїхала матір та забрала сина, через вторгнення Російської Федерації та існуючу небезпеку і з того часу [PERSON] перебуває з мамою в Італії. [PERSON] повідомив, що вони із колишньою дружиною не можуть дійти згоди, щодо місця проживання їх спільного сина [PERSON] . Розглянувши матеріали судової справи, комісія вважає, що обоє батьків здатні до виконання своїх батьківських обов`язків, забезпечити потреби дитини, належні умови проживання та виховання, в ставленні до спільної дитини є люблячими та турботливими, але на думку Комісії, враховуючи приорітет інтересів дитини, право дитини на життя та розвиток у безпечному та стійкому середовищі, в атмосфері любові, емоційної та психологічної стабільності, враховуючи обставини, що склались в Україні, є необхідність визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю [PERSON] . Окрім того в подальшому, у разі зміни обставин, місце проживання дитини може бути змінено як судовому так і в позасудовому порядку, виходячи із приорітету інтересів дитини. В ході розгляду справи представник відповідача в судовому засіданні та у відзиві на позов заперечувала щодо визначення місця проживання з матір`ю, однак будь-яких вимог, заяв чи клопотань не заявляла. При цьому, згідно наданого в даній цивільній справі висновку в порядку ст. 19 СК України орган опіки та піклування (Виконавчий комітет Южноукраїнської міської ради Миколаївської області) вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , із матір`ю [PERSON] . Підстав вважати даний висновок неповним, необґрунтованим чи недостатньо мотивованим суд не вбачає, і відповідач на такі обставини не посилався. Врахувавши все вищенаведене в сукупності, ставлення сторін до своїх батьківських обов`язків, те, що малолітній [PERSON] протягом тривалого періоду часу постійно проживає разом із своєю матір`ю (що підтверджено органом опіки та піклування в ході розгляду справи), суд прийшов до висновку, що зустрічну позовну вимогу про визначення місця проживання дитини з позивачем, його матір`ю, слід задовольнити та визначити місце проживання дитини з [PERSON] , оскільки станом на даний час це якнайкраще відповідає інтересам дитини проживати в звичних для нього умовах, не змінюватиме його життєвого укладу, і не травмуватиме дитину в разі визначення іншого місця проживання та враховуючи обставини, що склалися в Україні, є необхідністю. Таке рішення суду приймається в інтересах дитини та спрямоване на забезпечення реалізації наданих їй чинним законодавством України прав, якими володіє дитина. ЄСПЛ у справі «Хант проти України» визначив, що інтереси дитини мають перевагу над інтересами батьків. Так в п. 18 Рішення «Суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27.11.1992 року, Серія A, N 250, ст. 35-36, п. 90), і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, як за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків». Суд також звертає увагу сторін, що спори про визначення місця проживання малолітньої дитини в подальшому можуть розглядатись неодноразово, оскільки умови виховання дитини можуть змінюватись в залежності від різних обставин (стан здоров`я батька/матері і дитини, можливості догляду за дитиною, поява вітчима/мачухи тощо). Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач [PERSON] при зверненні до суду було сплачено судовий збір у розмірі 992,40 грн. (а.с. 94), який, у зв`язку із задоволенням позову, підлягає стягненню з відповідача на її користь.

Outcome: approved