Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-10 00:00:00

У вересні 2023 року [PERSON] звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва з позовом до Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди у розмірі 165 043 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 14.11.2022 року поліцейським взводу №2 роти №3 БУПП в Полтавській області ДПП старшим сержантом поліції Вовком І.П. відносно позивача було винесено постанову серії БАВ №208101 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі. У вказаній постанові працівником патрульної поліції було зазначено, що 14.11.2022 о 14 год 52 хв на автодорозі Київ-Харків-Довжанський 395 км [PERSON] , керуючи транспортним засобом КАМАЗ 5410, д.н.з. [NUMBER] , з напівпричепом ОДАЗ 9370, д.н.з. [NUMBER] , який перевозив вантаж - кукурудзу згідно ТТН від 14.11.2022 №09/11 вагою 20 т 980 кг, яким дозволено вантаж 12 т 680 кг, внаслідок чого перевищив величини, визначені технічними характеристиками даного напівпричепа, чим порушив пункт 22.1 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР України) та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КупАП). Того ж дня, інспектором взводу №2 роти №3 БУПП в Полтавській області старшим лейтенантом поліції ДПП Дорошенком С.В. було винесено постанову серії БАВ №208103 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі. В цій постанові працівником поліції було зазначено, що 14.11.2022 о 15 год 00 хв [PERSON] у Полтавській області, смт Чутово, вул. Полтавський шлях, 238, керував транспортним засобом КАМАЗ 5410, д.н.з. [NUMBER] , з напівпричепом ОДАЗ 9370, д.н.з. [NUMBER] , який перевозив вантаж - кукурудзу згідно ТТН №09/11 від 14.11.2022 вагою 20 т 380 кг, при дозволеному 12 т 680 кг, внаслідок чого перевищив величини, визначені технічними характеристиками даного напівпричепа, чим порушив пункт 22.1 ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 122 КУпАП. 15.11.2022 інспектором взводу №2 роти №3 БУПП в Полтавській області старшим лейтенантом поліції ДПП Дорошенком С.В. було винесено постанову серії БАВ №208102 про накладення на позивача адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення. За змістом цієї постанови було зазначено, що [PERSON] 15.11.2022 о 08 год 00 хв, керуючи транспортним засобом КАМАЗ 5410, д.н.з. [NUMBER] , з напівпричепом ОДАЗ 9370, д.н.з. [NUMBER] , перевозив вантаж - кукурудзу згідно ТТП 11/11 від 15.11.2022 вагою 19 т 720 кг, при дозволеному 12 т 680 кг, внаслідок чого перевищив величини, визначені технічними характеристиками даного транспортного засобу ОДАЗ 9370, чим порушив пункт 22.1 ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 122 КУпАП. Того ж дня інспектором взводу №2 роти №3 БУПП в Полтавській області лейтенантом поліції ДПП Нетребком Є.М. була винесена постанова серії БАВ №208067 про накладення на позивача адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення. У вказаній постанові також було вказано, що 15.11.2022 о 15 год 46 хв [PERSON] , керуючи вказаним вище транспортним засобом з напівпричепом, у Полтавській обл., смт Чутово по вул.Полтавський шлях, 206, перевозив вантаж «кукурудза» згідно ТТН №12/11 від 15.11.2022 вагою 21 т 80 кг, при дозволених 12 т 680 кг, унаслідок чого перевищив величини, визначені технічними характеристиками даного транспортного засобу ОДАЗ 9370, чим порушив пункт 22.1 ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 122 КУпАП. Окрім того, у цей день поліцейським взводу №2 роти №3 БУПП в Полтавській області старшим сержантом поліції Вовк І.П. було винесено постанову серії БАВ №207197 про накладення на [PERSON] адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення. Згідно фабули вказаної постанови працівник поліції вказав, що 15.11.2022 о 15 год 55 хв останній, керуючи транспортним засобом КАМАЗ 5410, д.н.з. [NUMBER] , з напівпричепом ОДАЗ 9370, д.н.з. [NUMBER] , на автодорозі Київ-Харків-Довжанський 395 км перевозив вантаж «кукурудза» згідно ТТН №12/11 від 15.11.2022 вагою 21 т 80 кг, при дозволених 12 т 680 кг, унаслідок чого перевищив величини, визначені технічними характеристиками даного транспортного засобу ОДАЗ 9370, чим порушив пункт 22.1 ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 122 КУпАП. Далі, 10.02.2023 інспектором взводу №2 роти №3 БУПП в Полтавській області лейтенантом поліції ДПП Нетребком Є.М. була винесена постанова серії БАД №355181 про накладення на позивача адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення. За змістом цієї постанови було вказано, що [PERSON] , керуючи транспортним засобом КАМАЗ 5410, д.н.з. [NUMBER] , з напівпричепом ОДАЗ 9370, д.н.з. [NUMBER] , 10.02.2023 о 09 год 10 хв на автодорозі Київ-Харків-Довжанський 395 км перевозив вантаж, а саме кукурудзу згідно ТТН №19/02 від 10.02.2023 вагою 20 т 40 кг, при дозволених 12 т 680 кг, внаслідок чого перевищив величини, визначені технічною характеристикою даного транспортного засобу ОДАЗ 9370, чип порушив пункт 22.1 ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 122 КУпАП. 11.02.2023 інспектором взводу №2 роти №3 БУПП в Полтавській області старшим лейтенантом поліції ДПП Дорошенком С.В. було винесено відносно позивача постанову серії БАД №355067 про накладення на останнього адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення. У відповідності до викладеного працівником патрульної поліції змісту постанови, 11.02.2023 о 08 год 45 хв [PERSON] , керуючи транспортним засобом КАМАЗ 5410, д.н.з. [NUMBER] , з напівпричепом ОДАЗ 9370, д.н.з. [NUMBER] , перевозив вантаж «кукурудза» згідно ТТН №21/02 від 11.02.2023 вагою 20 т 40 кг, при дозволеному 12 т 80 кг, внаслідок цього перевищив величини, визначені технічними характеристиками даного транспортного засобу ОДАЗ 9370, чип порушив пункт 22.1 ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 122 КУпАП. У поданій до суду позовній заяві [PERSON] вказував, що унаслідок неправомірних дій посадових осіб Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, які полягали у тому, що його, як водія, в незаконному порядку було неодноразово притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 122 КУпАП, з метою доведення відсутності у його діях складу адміністративного правопорушення, позивач був змушений звернутись до адміністративного суду з позовом про визнання протиправними та скасування вказаних вище постанов про адміністративне правопорушення. Рішенням Валківського районного суду Харківської області від 02 лютого 2023 року у справі №615/1533/22 було задоволено його позовні вимоги до Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України. Скасовано вищевказані постанови серії БАВ №208101 від 14.11.2022, серії БАВ №208103 від 14.11.2022, серії БАВ №208067 від 15.11.2022, серії БАВ №207197 від 15.11.2022 та серії БАВ №208102 від 15.11.2022 про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень, передбачених частиною першою статті 122 КУпАП з накладенням на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу. Відповідно провадження у вказаних справах про адміністративні правопорушення були закриті. Також, рішенням Валківського районного суду Харківської області від 07 червня 2023 року у справі №615/280/23 було задоволено адміністративний позов [PERSON] до Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправними та скасування постанов про адміністративне правопорушення. Скасовано вказані вище постанови серії БАД №355181 від 10.02.2023 та серії БАД №355067 від 11.02.2023 про накладення на [PERSON] адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у вигляді штрафу та закрито у них провадження за відсутності події і складу адміністративного правопорушення. У поданій до суду позовній заяві позивач посилався на те, що 14.11.2022 року та 15.11.2022 року у зв`язку із наведеними вище подіями він рухався на транспортному засобі, проте був вперше зупинений працівником патрульної поліції, який після перевірки документів позивача повідомив останнього про перевантаженість цього транспортного засобу, а також про наявний нібито у його діях склад адміністративного правопорушення. З даними доводами патрульного [PERSON] на місці категорично не погоджувався, між ними тривалий час була суперечка, після чого інспектор виніс постанову про адміністративне правопорушення. В подальшому, від`їхавши від місця першої зупинки працівники поліції неодноразово його зупиняли з наведених вище підстав, виносили постанови про накладення адміністративного стягнення. Після таких протиправних дій посадових осіб відповідача, [PERSON] боявся знову почати рух транспортним засобом, декілька разів викликав поліцію, і лише ввечері міг поновити рух свого транспортного засобу. При цьому, за весь час перебування на місці зупинки, він дуже хвилювався, так як неодноразово оголошувалася повітряна тривога у регіоні, він не розумів коли поліцейським набридне його зупиняти і він зможе продовжити рух. Оскільки транспортний засіб був завантажений, позивач не міг його залишити на місці та самостійно піти додому. У зв`язку із такими протиправними діями працівників патрульної поліції, позивач з метою захисту свого порушеного права змушений був витрачати свій час для пошуку коштів для звернення за правовою допомогою до адвоката, а також для сплати судового збору за подання адміністративного позову. Окрім того, відповідач, достеменно знаючи про оскарження вказаних вище постанов, звернув їх до примусового виконання до органів виконавчої служби, були відкриті виконавчі провадження, у результаті чого державним виконавцем було накладено арешт на майно [PERSON] та внесено про нього інформацію до Єдиного реєстру боржників, що беззаперечно призвело до сильних душевних страждань останнього, приниження честі, гідності та ділової репутації. Внаслідок таких протиправних дій посадових осіб відповідача позивач також через сильні душевні переживання, маючи гіпертонічну хворобу ІІ ступеню, змушений був звернутися за медичною допомогою та пройти відповідний курс лікування. Незважаючи на наявність судового рішення щодо протиправності рішень відповідача, подібні події з боку його посадових осіб повторилися 10 та 11 лютого 2023 року. Відтак, унаслідок прийняття посадовими особами Департаменту патрульної поліції незаконних постанов про притягнення позивача до адміністративної відповідальності йому завдано моральної шкоди, яка полягає у негативних емоціях, моральних стражданнях та душевних переживаннях, які він відчував внаслідок незаконних дій поліцейських. Такими діями, за переконаннями [PERSON] , йому було завдано моральної шкоди, яку він оцінив у розмірі 165 043 грн., виходячи із розміру мінімальної заробітної плати та положень статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.09.2023 для розгляду цивільної справи №760/20208/23 визначено суддю Солом`янського районного суду міста Києва Митрофанову А.О. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 06 вересня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, запропоновано відповідачам у 15-денний строк з дня вручення копії цієї ухвали суду подати суду відзиви на позов. 02.11.2023 року на адресу суду через систему «Електронний суд» від Державної казначейської служби України (далі - ДКС України, Казначейство) надійшов відзив на позовну заяву, у якому останнє просило у задоволенні позову [PERSON] відмовити у повному обсязі, з огляду на його необґрунтованість та безпідставність. Заперечуючи проти позову, ДКС України першочергово звернуло увагу на те, що у даній категорії справ належним відповідачем фактично виступає держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади (дії якого призвели до завдання позивачу шкоди), у даному випадку через - Департамент патрульної поліції. Тому, зважаючи на сталу судову практику та окремі положення спеціального законодавства Казначейство, як окрема юридична особа публічного права не повинна відповідальність за шкоду, завдану позивачу внаслідок незаконних дій інших посадових осіб, так як Казначейство жодних прав та інтересів останнього не порушувало, не вступало у правовідносини з ним і жодної шкоди позивачеві не завдало. Окрім того, заперечуючи проти позовних вимог [PERSON] , Казначейство у своєму відзиві посилалося на те, що у даному випадку спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, що визначені статтею 1176 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) не поширюються на спірні правовідносини, оскільки у позові відсутні докази сплати позивачем накладеного штрафу. Отже, за відсутності підстав для застосування частини першої статі 1176 ЦК України, може мати місце застосування частини шостої цієї статті, яка передбачає відшкодування шкоди на загальних підставах. Тому, оскільки доказів як фізичного чи психічного впливу, що за твердженнями позивача, призвело до негативних наслідків морального характеру, так доказів на підтвердження порушення звичайного режиму життя, емоційної пригніченості позивачем до суду надано не було, то відповідно відсутні підстави для задоволення його вимог про відшкодування моральної шкоди у заявленому грошовому розмірі. 10.11.2023 року на адресу суду через систему «Електронний суд» від відповідача - Департаменту патрульної поліції (далі - Департамент) надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого Департамент уважає позовні вимоги [PERSON] необґрунтованими та просить відмовити в задоволенні позову з тих підстав, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження доводів, якими він обґрунтовує свої моральні страждання, не надано розрахунків, з яких він виходив щодо визначення розміру моральної шкоди та якими доказами це підтверджується. Заперечуючи проти позову, Департамент у своєму відзиві вказав на те, що позивач, як на доказ спричинення йому моральних страждань, послався на рішення судів, якими було скасовано винесені відносно нього постанови про накладення адміністративного стягнення. Однак, цими судовими рішеннями неправомірність чи незаконність дій працівників поліції визнано не було, а самі постанови були скасовані через незастосування інспекторами патрульної поліції габаритно-вагового контролю, тобто не застосовувалось вимірювальне обладнання для встановлення ваги, яку перевозив позивач. І лише це було підставою для скасування постанов, винесених інспекторами патрульної поліції. Разом з тим, посилаючись на те, що під час незаконної зі слів позивача зупинки транспортного засобу, у зв`язку з начебто незаконною поведінкою працівників поліції, [PERSON] перебував у стані сильного душевного хвилювання, внаслідок чого у нього суттєво погіршився стан фізичного здоров`я, на підтвердження чого надав до суду відповідну виписку від лікаря. Проте, на такі твердження позивача Департамент зазначив, що жоден із перелічених у виписному листі лікаря діагнозів, не настає унаслідок сильного душевного хвилювання та втрати душевного спокою. При цьому, з наданих документів убачалося, що [PERSON] звернувся до лікаря лише 20.04.2023, тобто майже через півроку після спілкування з поліцейськими та винесення постанов. На переконання відповідача, у поданій до суду позовній заяві [PERSON] загалом не наводиться підтверджуючих фактів заподіяння йому моральної шкоди, та з яких саме міркувань він виходив, визначаючи розмір заподіяної шкоди. Будь-яких доказів, підтверджуючих спричинення останньому моральної шкоди до позовної заяви надано не було, а посилання позивача на Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» загалом є безпідставними, оскільки дія цього закону не поширюється на співробітників Департаменту патрульної поліції, працівниками якого є інспектори, що виносили адмінпостанови. 16.11.2023 року на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив ДКС України, подана представником [PERSON], у якій останні проти доводів Казначейства заперечували у повному обсязі. Додатково вказували, що залучення останнього до участі у справі не може слугувати окремою підставою для відмови у задоволення позову в цій справі, оскільки відповідно до численної судової практики вирішення подібних спорів відбувається із залученням органу Державного казначейства України поруч із органом, що завдав шкоди. Крім того, 20.11.2023 року на адресу суду від позивача також надійшла відповідь на відзив Департаменту, подана представником [PERSON] , у якій останні заперечували проти доводів останнього, з огляду на їх безпідставність та необґрунтованість. Зокрема, щодо посилань відповідача про неустановленість судовими рішеннями незаконності чи неправомірності дій працівників поліції, зазначили, що скасування винесених відносно позивача постанов відбулось у зв`язку із порушенням співробітниками Управління патрульної поліції в Полтавській області ДПП вимог законодавства України під час винесення таких постанов. При цьому, відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 16 лютого 2022 року по справі №522/10241/19, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складення протоколу, отримання пояснень та інше). Водночас, надаючи оцінку діагнозу позивача та вказуючи на його непов`язаність із подіями, що мали місце за обставин винесення посадовими особами відповідача незаконних постанов, представник Департаменту не надала до відзиву будь-яких документів, підтверджуючих її фах та кваліфікацію для надання оцінки медичним діагнозам позивача або будь-яких інших осіб. Згідно вимог частини тринадцятої статті 7 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. За правилами частини восьмої статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши наявні у матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що пред`явлені [PERSON] позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з огляду на таке. Як убачається з матеріалів справи, 14.11.2022 інспектором взводу №2 роти №3 БУПП в Полтавській області ДПП Вовк І.П. було винесено постанову серії БАВ №208101 про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, за те, що він 14.11.2022 близько 14:52 год. на а/д М-03 Київ-Харків-Довжанський, 395 км, керуючи транспортним засобом КАМАЗ 5410, д.н.з. [NUMBER] , із напівпричепом ОДАЗ 9370, д.н.з. [NUMBER] , перевозив вантаж «Кукурудза» згідно ТТН №09/11 від 14.11.2022 вагою 20 т 98 кг, при дозволених 12 т 680 кг, в результаті чого перевищив величини, визначені технічною характеристикою т/з ОДАЗ 9370, чим порушив п.22.1. ПДР України. В цей же день 14.11.2022 інспектором взводу №2 роти №3 БУПП в Полтавській області ДПП Дорошенко С.В. винесено постанову серії БАВ №208103 про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, за те, що він 14.11.2022 близько 15:00 год. по вул. Полтавський Шлях, 238, смт. Чутове Полтавського району Полтавської області, керуючи транспортним засобом КАМАЗ 5410, д.н.з. [NUMBER] , із напівпричепом ОДАЗ 9370, д.н.з. [NUMBER] , перевозив вантаж «Кукурудза» згідно ТТН №09/11 від 14.11.2022 вагою 20 т 98 кг, при дозволених 12 т 680 кг, внаслідок чого перевищив величини, визначені технічною характеристикою т/з ОДАЗ 9370, чим порушив п.22.1. ПДР України. 15.11.2022 інспектором взводу №2 роти №3 БУПП в Полтавській області ДПП Дорошенко С.В. винесено постанову серії БАВ №208102 про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, за те, що він 15.11.2022 близько 08:00 год. на 395 км на а/д М-03 Київ-Харків-Довжанський, керуючи транспортним засобом КАМАЗ5410, д.н.з. [NUMBER] , із напівпричепом ОДАЗ 9370, д.н.з. [NUMBER] , перевозив вантаж «Кукурудза» згідно ТТН №11/11 від 15.11.2022 вагою 19 т 720 кг, при дозволених 12 т 680 кг, внаслідок чого перевищив величини, визначені технічною характеристикою т/з ОДАЗ 9370, чим порушив п.22.1. ПДР України. В цей же день 15.11.2022 інспектором взводу №2 роти №3 БУПП в Полтавській області ДПП Нетребко Є.М. винесено постанову серії БАВ №208067 про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, за те, що він 15.11.2022 близько 15:46 год. по вул. Полтавський Шлях, 206, смт. Чутове Полтавського району Полтавської області, керуючи транспортним засобом КАМАЗ 5410, д.н.з. [NUMBER] , із напівпричепом ОДАЗ 9370, д.н.з. [NUMBER] , перевозив вантаж «Кукурудза» згідно ТТН №12/11 від 15.11.2022 вагою 21 т 80 кг, при дозволених 12 т 680 кг, внаслідок чого перевищив величини, визначені технічною характеристикою т/з ОДАЗ 9370, чим порушив п.22.1. ПДР України. Окрім того, 15.11.2022 інспектором взводу №2 роти №3 БУПП в Полтавській області ДПП Вовк І.П. винесено постанову серії БАВ №207197 про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, за те, що він 15.11.2022 близько 15:55 год. на а/д М-03 Київ-Харків-Довжанський, 395 км, керуючи транспортним засобом КАМАЗ5410, д.н.з. [NUMBER] , із напівпричепом ОДАЗ 9370, д.н.з. [NUMBER] , перевозив вантаж «Кукурудза» згідно ТТН №12/11від 15.11.2022вагою 21 т 80 кг, при дозволених 12 т 680 кг, внаслідок чого перевищив величини, визначені технічною характеристикою т/з ОДАЗ 9370, чим порушив п.22.1. ПДР України. Рішенням Валківського районного суду Харківської області від 02 лютого 2023 року, ухваленим у справі №615/1533/22, задоволено позовної вимоги [PERSON] до Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови у справі про притягнення до адміністративної відповідальності. Скасовано вказані вище постанови серії БАВ №208101 від 14.11.2022, серії БАВ №208102 від 15.11.2022, серії БАВ 208103 від 14.11.2022, серії БАВ №208067 від 15.11.2022 та серії БАВ №207197 від 15.11.2022, а також закрито провадження у цих справах про адміністративне правопорушення. З матеріалів справи також убачається, що 10.02.2023 інспектором взводу №2 роти №3 БУПП в Полтавській області ДПП Нетребко Є.М. винесено постанову серії БАД №355181 про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, за те, що він 10.02.2023 о 09:10 год. на а/д М-03 Київ-Харків-Довжанський, 395 км, керуючи т/з КАМАЗ 5410, д.н.з. [NUMBER] , із напівпричепом ОДАЗ 9370, д.н.з. [NUMBER] , перевозив вантаж «Кукурудза» згідно ТТН №19/02 від 10.02.2023 вагою 20,40 т, при дозволених 12 т 680 кг, в результаті чого перевищив величини, визначені технічною характеристикою т/з ОДАЗ 9370, чим порушив п.22.1. ПДР України. Крім того, 11.02.2023 інспектором взводу №2 роти №3 БУПП в Полтавській області ДПП Дорошенко С.В. винесено постанову серії БАД №355067 про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, за те, що він 11.02.2023 о 08:45 год. на а/д М-03 Київ-Харків-Довжанський, 395 км, керуючи т/з КАМАЗ 5410, д.н.з. [NUMBER] , із напівпричепом ОДАЗ 9370, д.н.з. [NUMBER] , перевозив вантаж «Кукурудза» згідно ТТН №21/02 від 11.02.2023 вагою 20,40 т, при дозволених 12 т 680 кг, в результаті чого перевищив величини, визначені технічною характеристикою т/з ОДАЗ 9370, чим порушив п.22.1. ПДР України. Рішенням Валківського районного суду Харківської області від 07 червня 2023 року, ухваленим у справі №615/280/23, задоволено позовної вимоги [PERSON] до Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови у справі про притягнення до адміністративної відповідальності. Скасовано вказані вище постанови серії БАД №355181 від 10.02.2023 та серії БАД №355067 від 11.02.2023, та відповідно закрито провадження у цих справах про адміністративне правопорушення. За змістом мотивувальних частин рішень Валківського районного суду Харківської області від 02 лютого 2023 року та від 07 червня 2023 року, скасовуючи вказані вище постанови поліцейських, суди виходили з того, що в судовому засіданні не було доведено факту вчинення [PERSON] адміністративних правопорушень, передбачених частиною першою статті 122 КУпАП належними та допустимими доказами, а суб`єкт владних повноважень не довів правомірності вчинення дій поліцейськими при винесенні оскаржуваних постанов. Звертаючись до суду із позовом у цій справі, позивач посилався на те, що унаслідок незаконних дій, які полягають у винесенні незаконних постанов про притягнення до адміністративної відповідальності, йому була завдана моральна шкода, яку він оцінює в 165 043 грн. та яка полягає у тому, що через незаконні дії поліцейських позивач зазнав негативних емоцій, моральних страждань та душевних переживань. Крім того позивач зазначає, що через порушення його законних прав на правомірну, добросовісну і кваліфіковану діяльність працівників органів державної влади, він відчував себе приниженим і морально подавленим та вимушений був витрачати свій час та докладати додаткові зусилля для відновлення свого порушеного права шляхом звернення до суду. Окрім того, перенесені переживання та хвилювання відобразилися на його фізичному здоров`ї, у зв`язку із чим він змушений був пройти відповідне лікування. Так, згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України. Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу. Встановлено, що спірні правовідносини між сторонами виникли з підстав неправомірних дій посадових осіб відповідача, під час винесення вказаних вище постанов про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 122 КУпАП та накладення адміністративних стягнень у вигляді штрафів. Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу. Пунктом 4 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення. Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, затримання особи, отримання пояснень та інше). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Відповідний правовий висновок щодо застосування статей 1166, 1167, 1176, 1173, 1174 ЦК України викладено у постанові Верховного Суду України від 22 червня 2017 року у справі №6-501цс17 та у постановах Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі №638/6944/16-ц (провадження №61-2986св18), від 06 лютого 2019 року у справі №199/6713/14-ц (провадження №61-18697св18), від 22 травня 2019 року у справі №686/20012/18 (провадження №61-3491св19). У постанові Верховного Суду від 26 січня 2022 року у справі №953/6561/20 (провадження №61-922св21) зазначено, що: «у справі, яка переглядається, підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Разом із тим, це не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом». Так, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Вирішуючи спір у цій справі, суд враховує, що порушення відносно позивача проваджень у справах про його притягнення до адміністративної відповідальності, які в подальшому були закриті судом за відсутністю складу адміністративних правопорушень, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказані провадження. При цьому, відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу. Суд критично відноситься до заперечень відповідачів відносно того, що вина працівників патрульної поліції під час винесення постанов про адміністративне правопорушення рішеннями адміністративних судів не встановлена та це позбавляє [PERSON] права на відшкодування моральної шкоди, оскільки це не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справ про адміністративні правопорушення через відсутність його складу, скасування винесених посадовими особами відповідача - Департаменту патрульної поліції, постанов серії БАВ №208101 від 14.11.2022, серії БАВ №208103 від 14.11.2022, серії БАВ №208067 від 15.11.2022, серії БАВ №207197 від 15.11.2022, серії БАВ №208102 від 15.11.2022, серії БАД №355181 від 10.02.2023 та серії БАД №355067 від 11.02.2023 свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Зазначена правова позиція була підтримана Верховним Судом у постанові від 10 січня 2019 року по справі № 532/1243/16-ц, постанові від 10 жовтня 2019 року по справі №569/1799/16-ц, в якій зокрема зазначено, що колегія суддів Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду не вбачає підстав для відступлення від правового висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду про те, що закриття справи про адміністративне правопорушення відшкодування дає підстави для відшкодування моральної шкоди відповідно до частини першої статті 1176 ЦК України та статті 1 Закону № 266/94-ВР і не є у залежності від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу та, чи понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Суд вважає доведеним, що моральні страждання позивача виявились у душевних переживаннях та у хвилюванні через ухвалення незаконних рішень працівниками поліції, а також позивач був змушений докладати додаткових зусиль для поновлення своїх прав, оскільки, з матеріалів справи встановлено, що дійсно позивачу довелось прикладати зусиль для відновлення своїх порушених прав, шляхом звернення до адміністративного суду із позовами про скасування неправомірних рішень, а також доведено, що позивач відчував себе морально подавленим через відкриття виконавчого провадження на виконання неправомірного рішення, тобто всі ці фактори тягнуть за собою моральні страждання. У зв`язку із чим, суд уважає необґрунтованими є посилання відповідачів щодо недоведеності заподіяння моральної шкоди позивачу незаконними рішеннями поліцейських при винесенні вказаних вище постанов. Так, обґрунтовуючи розмір заподіяної йому моральної шкоди у розмірі 165 043 грн., позивач посилався на положення частини другої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, заподіяної громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Проте, суд не може погодитися з таким способом обрахунку моральної шкоди, виходячи з наступного. Відповідно до частини другої статті 13 «Про порядок відшкодування шкоди, заподіяної громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. У постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 року в справі №754/204/21 викладено правовий висновок, що Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що розрахунковою величиною для визначення розміру відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством та судом є мінімальний розмір заробітної плати, і що у випадку закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення строк перебування особи під судом (строк, протягом якого особа була піддана до адміністративної відповідальності) вважається час зі складання протоколу про адміністративне правопорушення до прийняття судом рішення про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення. Разом із тим, в даній справі адміністративне стягнення до [PERSON] у вигляді штрафів було застосовано поліцейськими безпосередньо в постановах про притягнення до адміністративної відповідальності, а відтак доводи позивача, що він перебував під слідством (під судом), не ґрунтуються на доказах, наявних у матеріалах справи, та фактичних обставинах. Враховуючи наведене, розмір моральної шкоди необхідно визначати, виходячи з загальних положень статті 23 ЦК України, відповідно до якої розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та, з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому, виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, від 12 липня 2007 року). При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях Європейського Суду, який при цьому виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях «Тома проти Люксембургу», «Калок проти Франції» (2000) та «Недбала проти Польщі», Європейський Суд дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції. Суд звертає увагу що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її збагачення. Вирішуючи питання щодо розміру моральної шкоди, апеляційним судом оцінено доводи позивача, що йому завдано моральні страждання, які полягають в тому, що він був вимушений поновлювати свої права, звертаючись до адвоката за правничою допомогою та до суду, оскаржуючи незаконні постанови, витрачати кошти на правничу допомогу та сплату судового збору, що призвело до порушення його нормальних життєвих зв`язків та погіршення матеріального становища. Таким чином, вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди є мотивованими, проте розмір грошового відшкодування моральної шкоди 165 043 грн., що просить стягнути [PERSON] , не відповідає характеру правопорушення, тривалості душевних страждань та вимогам співмірності, розумності і справедливості. З огляду на встановлені обставини справи достатньо справедливою сатисфакцією за спричинену моральну шкоду є стягнення на користь позивача 5000 грн., яка підлягає стягненню на його користь з Державного бюджету України. Згідно вимог статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат. Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. За пунктом 1 частиною 2 та частиною 3 статті141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові на позивача, у разі задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Згідно з частиною 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Разом з цим, договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. У своїй постанові від 27 червня 2018 у справі № 826/1216/16 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 14000 грн. позивачем [PERSON] було надано суду копію договору №15Л2022-ФО про надання правової допомоги та професійної правничої допомоги від 15.11.2022, укладеного між адвокатом АО «Парадігм» та позивачем [PERSON] ; копію додатку №1 до вказаного договору із визначенням вартості оплати за надання професійної правничої допомоги клієнту адвокатами об`єднання; копію доручення від 15.08.2023; копію звіту про надану правову та професійну правничу допомогу від 15.11.2023, копії ордеру серії ВА №1060738. У поданих до суду письмових запереченнях щодо наданого позивачем розрахунку витрат на понесену правничу допомогу представник Департаменту патрульної поліції - Грешнова А. посилалась на те, що у наданих стороною позивача документах не обґрунтовано заявлену адвокатом вартість послуг у сфері права із посиланням на первинні документи, розмір витрат, які клієнт сплатив своєму адвокату не підтверджується належними та допустимими доказами, заявлений розмір цих витрат не є спів мірним із предметом позову. Заперечуючи проти заявленого позивачем розміру витрат на професійну правничу допомогу, представник відповідача також зауважила на тому, що надання деяких видів правничої допомоги, що у вказані у звіті про надану правову та професійну правничу допомогу є складовими єдиного процесу щодо підготовки та складання позову, до якого і так входить вивчення, аналіз, складання документів та дії технічного характеру. Так, розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Пунктом 48 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах № 10 від 17.10.2014 визначено, що витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16.11.2000 року №13-рп/2000, від 30.09.2009 року №23-рп/2009. Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду від 30.09.2009 №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Отже, з викладеного випливає, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04). У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10 січня 2010 року, №33210/07 і 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, №37246/04). Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою. Убачається, що розмір витрат заявника на правову допомогу є обґрунтованим та співмірним із критеріями, визначеними частиною четвертою статті 137 ЦПК України. Тому, оскільки за результатами розгляду суд ухвалює рішення про часткове задоволення позову [PERSON] , то понесені ним витрати на професійну правничу допомогу підлягають стягненню із Департаменту патрульної поліції на його користь пропорційно до задоволеної частки позовних вимог, а саме у розмірі 424,20 грн. (3,03% від частки заявлених них вимог на загальну суму 165 043 грн.). Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір у розмірі 50,01 грн.

Outcome: partial