Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів на утримання повнолітньої дитини дочка [PERSON] , [INFO] , яка продовжує навчання, які стягуються на підставі рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 27.04.2023 , з 1/6 на 1/4 частку з усіх видів заробітку (доходу), починаючи з дня пред`явлення позову і до закінчення навчання до 30.06.2024. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначила, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбу, за час перебування у шлюбі у них народились дочки [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] . Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 27.04.2023, з відповідача стягнуто на її користь аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] на період навчання, починаючи стягувати з дня пред`явлення позову до суду і до закінчення навчання, тобто з 27.01.2023 року до 30.06.2023 р., але не більш ніж до досягнення дитиною двадцяти трьохрічного віку та на утримання [PERSON] , [INFO] на період навчання, починаючи стягувати з дня пред`явлення позову до суду і до закінчення навчання, тобто з 01.09.2020 року до 30.06.2024, у розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не більш ніж до досягнення доньками двадцяти трьохрічного віку. У зв`язку із закінченням навчання [PERSON] , аліменти з відповідача стягуються лише на дочку [PERSON] на період її навчання у розмірі 1/6 частки. Але на теперішній час дочка потребує значно більше матеріальних коштів, позивач самостійно не може забезпечити дочку одягом, харчуванням, засобами гігієни, коштами на проїзд до місця навчання, підручники, у разі потреби оплати її лікування, оплати послуг на другу освіту тощо. Відповідач проходить службу в ЗСУ та отримує грошове забезпечення, але добровільної допомоги дочці не надає, у зв`язку з чим є доцільним змінити розмір аліментів, яки стягуються з відповідача на 1/4 частку, що не вплине на погіршення матеріального стану відповідача, який у нього істотне покращився, оскільки він отримує пристойне грошеве забезпечення та припинив виплату аліментів на утримання дочки [PERSON] . Ухвалою від 13.09.2023 відкрите провадження у справі. 26.10.2023 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву в якому просив в задоволенні позову відмовити. Зазначивши, що позивачем не обґрунтовано та не підтверджено належними доказами позовні вимоги, що [PERSON] потребує на даний час значно більше коштів на потреби навчання, розвитку та іншого. При цьому, при ухвалення рішення від 27.04.2023 судом було враховано обставини, визначені ст. 182 СК України. Позивач на навела обставин які б змінилися з того часу та послугували би підставою для зміни розміру аліментів. Дочка навчається на бюджетній основі на денному відділенні відокремленого структурного підрозділу Миколаївського будівельного фахового коледжу Київського національного університету будівництва та архітектури, та у разі належного навчання має можливість отримувати стипендію у розмірі 1500 грн. Стан здоров`я та умови проживання позивача та дочки не погіршилися. Відповідач сплачує щомісячно аліменти у розмірі більше 3500 грн., що є більше ніж прожитковий мінімум для працездатної особи на 2023 рік, тобто є достатнім для матеріальних потреб на період навчання. Відповідач проходить службу в ЗСУ отримує грошове забезпечення, яке єдиним джерелом доходу, фактів покращення його матеріального стану позивачем не наведено. Аліменти сплачуються у частки від заробітної плати відповідача, тому у разі збільшення розмірі заробітної плати, відповідно буде збільшено розмір аліментів. Обов`язок по забезпеченню дитини належить у рівних частках на обох батьках. 24.01.2024 позивач подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила про їх задоволення. 24.01.2024 відповідач подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, повні вимоги не визнав. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони перебували з 17 вересня 2004 року по 17 травня 2018 року у зареєстрованому шлюбі. За час перебування у шлюбі у сторін народились доньки [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] . Згідно з положенням ст.. 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати текст судового рішення, який був опубліковано офіційно або внесено до Єдиного державного реєстру судових рішень. Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 27.04.2023, внесеного до Єдиного державного реєстру судових рішень, яке набрало законної сили, з відповідача [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] на період навчання, починаючи стягувати з дня пред`явлення позову до суду і до закінчення навчання, тобто з 27.01.2023 року до 30.06.2023 р., але не більш ніж до досягнення дитиною двадцяти трьохрічного віку, [PERSON] , [INFO] на період навчання, починаючи стягувати з дня пред`явлення позову до суду і до закінчення навчання, тобто з 01.09.2020 року до 30.06.2024 р. у розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не більш ніж до досягнення доньками двадцяти трьохрічного віку. У зв`язку із закінченням навчання [PERSON] , аліменти з відповідача стягуються на утримання дочки [PERSON] на період її навчання у розмірі 1/6 частки. На теперішній [PERSON] продовжує навчатися у Відокремленого структурного підрозділу Миколаївського будівельного фахового коледжу Київського національного університету будівництва і архітектури, у групі АР-303, денного відділення, закладу фахової перед вищої освіти, термін навчання до 30.06.2024. Згідно зі ст. 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Відповідно до положень ч.1 ст.199 Сімейного кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу, а згідно положень ч.3 цієї ж статті право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно зі ст.200 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Як зазначено в правовому висновку Верховного Суду в постанові від 21 листопада 2018 року у справі №382/1093/16-ц (провадження №61-12568св18), положеннями статті 201 СК України не передбачено застосування вимог статті 182 для визначення мінімального граничного розміру аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання. Зазначене у статті 200 СК України відсилання до норми статті 182 цього Кодексу стосується лише врахування судом тих обставин, які мають істотне значення та впливають на розмір аліментів (частина перша статті 182 СК України). Відповідно до абз. 2 ч. 3ст. 182 СК України спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. За положеннями ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно з положеннями ч.1 ст.192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено, або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів, у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них. В п.23 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 роз`яснено, що відповідно до ст.192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Суд зазначає, що правовідносини з обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, не є продовженням безумовного обов`язку батьків з утримання неповнолітніх дітей, якими вказаний обов`язок, встановлений щодо обох батьків, більше того, вони регулюються самостійними нормами матеріального права і залежать від можливості надавати матеріальну допомогу. Необхідність збільшення розміру стягуваних аліментів позивач аргументує тим, що збільшились потреби на навчання та утриманні доньки та вважає, що у відповідача істотне покращився матеріальне становище, оскільки проходить службу в ЗСУ та отримує грошове забезпечення, а також припинив виплату аліментів на утримання доньки [PERSON] . Разом з тим вказані обставини лише самі по собі не можуть бути підставою для збільшення розміру аліментів. У постанові Верховного Суду України від 05.02.2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. При цьому стаття 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням зміни матеріального становища платника аліментів є зміна доходів, витрат, активів тощо. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі») (постанова ВСУ від 05.02.2014 року справа №6-143цс13, постанови ВС від 30.06.2020 року у справі №343/945/19 (провадження №61-2057св20); від 12.01.2022 року у справі №545/3115/19 (провадження №61-18145св20), від 23.05.2022 року у справі №752/26176/18 (провадження №61-16697св21). Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я. В постанові Верховного Суду від 20.05.2020 року у справі № 635/1139/17 (провадження № 61- 350св17) щодо стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, суд зазначив, що, не надання будь-яких доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про наявність у повнолітньої дитини потреби в матеріальній допомозі саме у зв`язку з навчанням (понесення витрат на харчування, проїзд, проживання, придбання підручників тощо) може стати підставою для відмови у задоволенні позовної заяви про стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання після досягнення повноліття. Згідно з частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. В постанові Верховного Суду від 28.02.2019 року в справі № 466/532/16 (провадження № 61-42252св18) вказано, що у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України (додаткові витрати на дитину) не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу (утримання дитини, яка продовжує навчання), та наявність правових підстав для застосування даної норми з урахуванням матеріального стану відповідача у цій справі не встановлено. Верховний Суд в постанові від 24.07.2019 року (справа № 521/2016/16-ц, провадження № 61-31783св18) зазначив, що на відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України (додаткові витрати на дитину) не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу (утримання дитини, яка продовжує навчання). Відповідно до частин 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Однак, позивачем не доведено та не надано належних та допустимих доказів, що після постановлення 27.04.2023 судового рішення про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки [PERSON] , що продовжує навчання, змінився матеріальний або сімейний стан платника (покращився) або одержувача аліментів (погіршився) і відповідач може надавати матеріальну допомогу на період навчання повнолітньої доньки у збільшеному розмірі, а також виникли інші обставини, що відіграють суттєве значення в житті сторін чи їхнього повнолітньої доньки і що є підставою для збільшення розміру аліментів. Обставини, що наводить позивач, фактично є суб`єктивним ставленням (за відсутності об`єктивних даних) до матеріального стану відповідача як такого, що міг би стати передумовою для задоволення заявлених вимог, в розумінні вищезазначених норм матеріального закону, а тому на думку суду, не є істотними та достатніми для зміни розміру аліментів, які стягуються на підставі рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 27.04.2023, враховуючи, що доход відповідача як на день ухвалення рішення 27.04.2023 та на теперішній час не змінився, що підтверджується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів головного державного виконавця Заводського ВДВС у м. Миколаєві ПМУ МЮ (м. Одеса) за період з лютого по грудень 2023 року. Крім того, позивачем не надано будь-яких доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про наявність у повнолітньої доньки потреби в матеріальній допомозі саме у зв`язку з навчанням (понесення витрат на харчування, проїзд, проживання, придбання підручників). При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд враховує також обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. У матеріалах справи відсутні докази щодо понесення позивачем витрат на утримання повнолітньої доньки, пов`язаних з її навчанням (в тому числі проживанням, харчуванням). При цьому, слід зазначити, що у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею 23 років, правила ст. 185 СК України (додаткові витрати на дитину) не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються ст.199 СК України (утримання дитини, яка продовжує навчання), чим позивач і скористався, про що свідчить вищевказане рішення суду від 27.04.2023. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 3 ч. 1ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору, судові витрати слід віднести на рахунок держави.

Outcome: dismissed