Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-22 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] за участю третіх осіб Дніпровської окружної прокуратури міста Києва, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кияшко Аліни Вячеславівни, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Рогача Вадима Вікторовича, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Косенко Оксани Олександрівни, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Падалка Роман Олегович, приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Сенюк Мар`яни Василівни про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, витребування нерухомого майна шляхом вилучення і передачі спадкоємцю померлого власника та скасування запису та рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно. Свої вимоги мотивувала тим, після смерті її тітки [PERSON] , яка померла [INFO] , відкрилася спадщина на квартиру [ADDRESS] . 23 січня 2014 року постановою приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Кухтенко Т.А. позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів та необхідністю звернутися до суду для визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування. 11 серпня 2020 року заочним рішення Дніпровського районного суду м. Києва визнано недійсним договір дарування квартири [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] 12 червня 2008 року, посвідчений від імені приватного нотаріуса КМНО Кияшко А.В. та зареєстрований у реєстрі за № 2561. Спірна квартира неодноразово була відчужена, в останній раз рішенням приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Сенюк М.В. зареєстровано право власності на спірну квартиру за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу. Спадкоємець, який прийняв спадщину, є власником нерухомого майна з моменту відкриття спадщини. У зв`язку з чим позивач просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] ; витребувати шляхом вилучення із чужого незаконного володіння [PERSON] на користь [PERSON] квартиру [ADDRESS] та передати у власність позивача; скасувати записи та рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру, яка знаходиться в [ADDRESS] , державного реєстратора Реєстраційної служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Іченської М.С. від 15 січня 2014 року на підставі Договору дарування квартири від 12.06.2008 за [PERSON] ; приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Рогачем В.В. від 25 квітня 2014 року на підставі договору купівлі-продажу квартири за [PERSON] ; приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Косенко О.О. від 04 листопада 2014 року підставі договору купівлі-продажу квартири за [PERSON] ; приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Падалка Р.О. від 16 січня 2015 року на підставі договору купівлі-продажу за [PERSON] ; приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Сенюк М.В. від 16 березня 2019 року на підставі договору купівлі-продажу за [PERSON] . 06 квітня 2023 року суддею Дніпровського районного суду м. Києва Гавриловою О.В. заявлено самовідвід від розгляду цивільної справи №755/4563/23 та постановлено передати справу для визначення судді у порядку, встановленому статтею 33 Цивільного процесуального кодексу України. Розпорядженням керівника апарату Дніпровського районного суду м. Києва № 54 від 04 вересня 2023 року призначено повторний автоматичний розподіл вказаної справи та справу передано у провадження судді Арапіної Н.Є. 11 квітня 2023 року ухвалою суду у задоволенні клопотання позивача [PERSON] про зменшення розміру судового збору відмовлено повністю. 11 квітня 2023 року ухвалою суду позовну заяву залишено без руху. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 25 квітня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження. 18 травня 2023 року ухвалою суду клопотання представника позивача [PERSON] - [PERSON] про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції повернути заявнику без розгляду. 23 травня 2023 року ухвалою суду у задоволенні представника позивача [PERSON] - [PERSON] про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції відмовлено. 26 липня 2023 року ухвалою суду у задоволенні представника позивача [PERSON] - [PERSON] про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції відмовлено. 01 серпня 2023 року ухвалою суду клопотання представника позивача [PERSON] [PERSON] про залучення третьої особи, яка не задовольняє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача задоволено: залучено Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ) (01001, м. Київ, Печерський район, провулок Музейний, будинок 2-Д) до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача. 01 серпня 2023 року ухвалою суду у задоволенні клопотання [PERSON] про закриття провадження у справі відмовлено. 01 серпня 2023 року ухвалою суду витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кухтенко Тетяни Анатоліївни ( [ADDRESS] ) належним чином завірені матеріали спадкової справи № 12/2013, відкритої після смерті [INFO] [PERSON] ; витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сенюк Мар`яни Василівни (вул. Предславницька, буд. 49, прим. 49, м. Київ, 03150) належним чином завірені матеріали нотаріальної справи про реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] ; витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сенюк Мар`яни Василівни (вул. Предславницька, буд. 49, прим. 49, м. Київ, 03150) належним чином завірені матеріали щодо оформлення договору купівлі-продажу квартири від 16 березня 2019 року, серія та номер 312. 01 серпня 2023 року протокольною ухвалою суду закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. 23 січня 2024 року розгляд справи закінчено ухваленням рішення по суті вимог. Позивач в судове засідання не з`явилася, хоча про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Причини неявки не повідомила. Представництво інтересів здійснював [PERSON] . Представник позивача в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. До суду надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, хоча про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причини неявки не повідомили. Треті особи в судове засідання не з`явилися, хоча про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причини неявки не повідомили. До суду надійшла заява прокурора Дніпровської окружної прокуратури міста Києва та приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Сенюк М.В. про розгляд справи за їх відсутності. За таких обставин суд вважає за можливе справу по суті розглянути за відсутності позивача та відповідача в судовому засіданні на підставі наявних справі доказів без фіксування судового засідання технічними засобами на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні правовідносини. [INFO] померла [PERSON] (а.с. 141-153, 162, 165, том 2). Згідно інформаційної довідки Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 21 серпня 2013 року квартира [ADDRESS] на праві власності зареєстрована за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло (а.с. 161, том 2). 11 серпня 2020 року заочним рішення Дніпровського районного суду м. Києва позов [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кияшко Аліна Вячеславівна, Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві, Київська місцева прокуратура № 4, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про встановлення факту родинних відносин, визнання недійсним договору дарування квартири задоволено: визнано недійсним договір дарування квартири [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] 12 червня 2008 року, посвідчений від імені приватного нотаріуса КМНО Кияшко А.В. та зареєстрований у реєстрі за № 2561; встановлено факт родинних відносин, що [PERSON] є племінницею померлої [INFO] [PERSON] , 1933 року народження (а.с. 40-43, том 1). Позивач просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , відкрилася спадщина на квартиру [ADDRESS] . Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідачі не скористалися процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Треті особи не скористалися своїм правом подачі письмових пояснень щодо позову. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України). Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає у день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Спадкування за правом представлення має місце у випадках, встановлених ст. 1266 ЦК України, за умови якщо спадкоємець першої - третьої черг спадкування за законом помер до відкриття спадщини. Норми ст. 1266 ЦК застосовуються лише щодо відносин при спадкуванні за законом (глава 86 ЦК). 11 серпня 2020 року заочним рішення Дніпровського районного суду м. Києва встановлено факт родинних відносин, що [PERSON] є племінницею померлої [INFO] [PERSON] , 1933 року народження. За встановлених обставин позивач є спадкоємцем за правом представництва. 25 липня 2013 року рішенням Дніпровського районного суду м. Києва позов [PERSON] до Київської міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволено: встановлено [PERSON] як спадкоємцю після [PERSON] , яка померла [INFO] , додатковий тримісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини, який рахувати з дня набрання рішенням суду законної сили (а.с. 151-153, том 2). 06 серпня 2013 року позивач подала до приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Кухтенко Т.А. заяву про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті її тітки [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с.143, том 2). 23 січня 2014 року постановою приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Кухтенко Т.А. відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів та необхідністю звернутися до суду для визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування (а.с.167, том 2) Відповідно до ст. 67 Закону України "Про нотаріат" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Згідно положень пункту 23 постанови Пленуму Верховного суду № 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, в установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Як передбачено п.4.18 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус вимагає, крім правовстановлюючого документа, витяг з Реєстру прав власності. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Згідно ст. 392 цього Кодексу власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Оформити спадкові права в порядку, встановленому ст. 1297 ЦК України позивач не може через відсутність правоустановчих документів на нерухоме майно, що унеможливлює видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Частиною 3 статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року передбачено, що право на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до частини 4 статті 3 цього Закону права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. У теперішній час отримати документи про право власності на спірне майно є неможливим у зв`язку зі смертю [PERSON] . Згідно ч. 4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Виходячи з викладеного, суд приходить висновку про задоволення позовних вимог про визнання права власності в порядку спадкування за законом: визнати за [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] , право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , на квартиру [ADDRESS] . Позивач просить витребувати шляхом вилучення із чужого незаконного володіння [PERSON] на користь [PERSON] квартиру [ADDRESS] та передати у власність позивача. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на набуття відповідачем майна з незаконних підстав. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. 316 ЦК України). Відповідно до статей 317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ст. 321 ЦК України). Відповідно до закріпленого у статті 387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Разом із тим відповідно до положень статті 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо згідно з статтею 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Згідно з положеннями статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Отже, за положеннями зазначених норм права власник майна може витребувати належне йому майно від будь якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними. Згідно роз`яснень, наданих у п. 22 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ „ Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" від 07.02.2014 року № 5, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно з незаконного володіння набувача (статті 387, 388 ЦК). Якщо в такій ситуації (саме так обґрунтовано підставу позову) пред`явлений позов про визнання недійсними договорів про відчуження майна, суду під час розгляду справи слід мати на увазі правила, встановлені статтями 387, 388 ЦК. При цьому норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було в наступному набувачем відчужене третій особі, оскільки надає право повернення майна лише стороні правочину, який визнано недійсним. Захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України. Розглядаючи спори щодо витребування такого майна, суди повинні мати на увазі, що в позові про витребування майна може бути відмовлено лише з підстав, зазначених у статті 388 ЦК України, а також під час розгляду спорів про витребування майна мають встановити всі юридичні факти, які визначені статтями 387 та 388 ЦК України, зокрема: чи набуто майно з відповідних правових підстав, чи є підстави набуття майна законними, чи є набувач майна добросовісним набувачем тощо. У разі встановлення що відповідач є добросовісним набувачем суд повинен установити, чи вибуло майно з володіння власника поза його волею або було продане в порядку виконання судових рішень. Судом оглянуто матеріали оформлення договору купівлі-продажу квартири, нотаріальної справи про реєстрацію права власності на спірну квартиру та встановлено, що 16 березня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] , укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сенюк Мар`яною Василівною, та зареєстровано право власності на спірну квартиру за [PERSON] , який є останнім набувачем спірного майна (а.с.218-233д, том 2). Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Оскільки з матеріалів справи вбачається, що належне позивачу майно вибуло з її володіння поза її волею з порушенням норм чинного законодавства та набуте відповідачем без відповідних на те правових підстав, тому обґрунтованою є вимога про витребування цього майна на користь позивача: витребувати з чужого незаконного володіння [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , на користь [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] , квартиру [ADDRESS] . В решті вимог відмовити. Щодо позовних вимог про скасування запису та рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру, яка знаходиться в [ADDRESS] , державного реєстратора Реєстраційної служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Іченської М.С. від 15 січня 2014 року на підставі Договору дарування квартири від 12.06.2008 за [PERSON] ; приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Рогачем В.В. від 25 квітня 2014 року на підставі договору купівлі-продажу квартири за [PERSON] ; приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Косенко О.О. від 04 листопада 2014 року підставі договору купівлі-продажу квартири за [PERSON] ; приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Падалка Р.О. від 16 січня 2015 року на підставі договору купівлі-продажу за [PERSON] ; приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Сенюк М.В. від 16 березня 2019 року на підставі договору купівлі-продажу за [PERSON] , суд вважає таке. На підтвердження позовних вимог надано інформацію Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] рішенням державного реєстратора Реєстраційної служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Іченської М.С. від 15 січня 2014 року на підставі Договору дарування квартири від 12.06.2008 за [PERSON] ; рішенням приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Рогачем В.В. від 25 квітня 2014 року на підставі договору купівлі-продажу квартири за [PERSON] ; рішенням приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Косенко О.О. від 04 листопада 2014 року підставі договору купівлі-продажу квартири за [PERSON] ; рішенням приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Падалка Р.О. від 16 січня 2015 року на підставі договору купівлі-продажу за [PERSON] ; рішенням приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Сенюк М.В. від 16 березня 2019 року на підставі договору купівлі-продажу за [PERSON] (а.с. 44-47, том 1). Позовна вимога про скасування державної реєстрації права власності відповідачів суперечить позовній вимозі про витребування нерухомого майна. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності підлягає державній реєстрації. Задоволення позовної вимоги про скасування державної реєстрації права власності суперечить зазначеній імперативній вимозі закону, оскільки виконання судового рішення призведе до прогалини в Державному реєстрі прав в частині належності права власності на спірне майно. Отже, замість скасування неналежного запису про державну реєстрацію до Державного реєстру прав має бути внесений належний запис про державну реєстрацію права власності позивача. Такий запис вноситься на підставі судового рішення про задоволення віндикаційного позову. Відповідач [PERSON] заперечувала проти задоволення позовних вимог, оскільки позивачем пропущено строк позовної давності (а.с.88,89-99,100-101,102-107, том 2). В обґрунтування заяви зазначила, що 03 грудня 2015 року рішенням Дніпровського районного суду м. Києва встановлено, що позивач дізналася про порушення її прав 07 травня 2014 року, з цим позовом звернулася у березні 2023 року. На підтвердження надано рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 03 грудня 2015 року про відмову у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кияшко Аліна Вячеславівна, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Рогач Вадим Вікторович, Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві, про визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 02 лютого 2016 року (а.с.57-62, 41-46, том 2); ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 20 жовтня 2016 року, якою рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 03 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 02 лютого 2016 року залишено без змін (а.с. 47-49, том 2). Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, сплив позовної давності є підставою для відмови у позові. Позовна давність відноситься до строків захисту цивільних прав; при цьому поняття «позовна» має на увазі форму захисту - шляхом пред`явлення позову, необхідною умовою реалізації якої є виникнення права на позов, що розглядається у двох аспектах - процесуальному (право на пред`явлення позивачем позову і розгляд його судом) і матеріальному (право на задоволення позову, на отримання судового захисту). Питання про об`єкт дії позовної давності виникає через відмінності в розумінні категорії «право на позов у матеріальному сенсі» (право на захист) у контексті її співвідношення із суб`єктивним матеріальним цивільним правом як одним з елементів змісту цивільних правовідносин. Набуття права на захист, для здійснення якого встановлена позовна давність, завжди пов`язане з порушенням суб`єктивного матеріального цивільного права. Суб`єктивне матеріальне цивільне право і право на позов відносяться до різних видів матеріального права: перше - регулятивне, друге - охоронне. Змістом права на позов є правомочність, що включає одну або декілька передбачених законом можливостей для припинення порушення, відновлення права або захисту права іншими способами, які можуть реалізовуватись тільки за допомогою звернення до суду. Враховуючи, що метою встановлення у законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, слід дійти висновку, що об`єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із суб`єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене. Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного). Перебіг позовної давності обчислюється не з моменту вчинення правочину, а відповідно до частини першої статті 261 ЦК України - від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Судом встановлено, що 11 серпня 2020 року заочним рішення Дніпровського районного суду м. Києва позов [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кияшко Аліна Вячеславівна, Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві, Київська місцева прокуратура № 4, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про встановлення факту родинних відносин, визнання недійсним договору дарування квартири задоволено, а тому до цього часу позивач не мала права на звернення до суду з даним позовом. До суду позивач звернулася у квітні 2023 року. Тому за встановлених обставин суд приходить висновку, що позивачем не пропущено строк позовної давності. При подання позовної заяви позивачем сплачено судовий збір за вимогами майнового характеру у розмір 13 420 грн та судовий збір за вимогами немайнового характеру у розмірі 5 368 грн відповідно до Закону України "Про судовий збір". Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з тим, що позовні вимоги задоволено частково, тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір майнового характеру у розмірі 13 420 грн.

Outcome: partial