Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-17 00:00:00

Короткий виклад обставин справи [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить: - розірвати шлюб, укладений між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований 07 квітня 2011 року Сюртівською сільською радою Ужгородського району Закарпатської області, про що зроблено відповідний актовий запис за № 02. - стягнути з [PERSON] на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн. на кожну дитину окремо щомісячно до досягнення повноліття дітей. В обгрунтування позову посилається на те, що між сторонами 07.04.2011 року зареєстровано шлюб, в даному шлюбі у них народилися діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося, останні роки між ними почалися постійні сварки, непорозуміння, конфліктні ситуації. Вказано, що спільне господарство сторонами не ведеться та з серпня 2021 року між ними припинено шлюбні відносини. Позивач переконаний що збереження шлюбу та примирення не можливе. Крім того, позивач зазначає, що відповідач матеріальної допомоги в сім`ю та на виховання дітей не дає, дітьми взагалі не цікавиться, з часу як покинула дім жодного разу не прийшла провідати дітей. Вказує на обов`язок батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття та звертає увагу на ухилення відповідача від такого обов`язку. Згоди з приводу матеріального утримання дітей між ними не досягнуто, а відносно проживання досягнуто згоди, що неповнолітні діти будуть проживати з позивачем, він сам змушений утримувати та виховувати дітей. Також, зазначено що йому відомо, що відповідач не має постійного місця роботи. Процесуальні дії по справі, заяви сторін Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31.10.2023 року вказану позовну заяву залишено без руху. 10.11.2023 позивачем усунуто вказані недоліки. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.11.2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження, про що повідомлено сторін. В судове засідання 18.01.2024 позивач не з`явився, про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином. При цьому, до суду 18.01.2024 від позивача поступило клопотання, в якій просить проводити розгляд даної справу за його відсутності. Також зазначено, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити в повному обсязі, щодо заочного рішення по справі. Враховуючи наведене, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності позивача, що відповідає вимогам ч.3 ст.211 ЦПК України. Відповідач у судове засідання 18.01.2024 повторно не з`явилася, хоча про дату, час і місце судового засідання повідомлялася належним чином, шляхом направлення судової повістки, про причини неявки суд не повідомила, заяв про відкладення судового засідання та відзиву не подавала. За таких обставин, відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України,\~оскільки розгляд\~справи здійснюється\~судом за\~відсутності учасників\~справи,\~фіксування судового\~процесу за\~допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом: Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] зареєстрували шлюб 07.04.2011 року у Сюртівській сільській раді Ужгородського району Закарпатської області, про що зроблено відповідний актовий запис за № 02. Прізвище після реєстрації шлюбу: чоловіка « [PERSON] », дружини - « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] . З копії свідоцтва про народження (виданого повторно) серія [NUMBER] виданого 16 вересня 2011 року вбачається, що [INFO] народилася [PERSON] , а згідно копії свідоцтва про народження серія [NUMBER] виданого [INFO] народився [PERSON] , їх батьками записані батько [PERSON] , мати [PERSON] . Згідно довідки №933/02-28 від 09.11.2023 виданої Сюртівською сільською радою Ужгородського району Закарпатської області, така видана [PERSON] , який зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] , що з ним проживають: син [PERSON] , [INFO] , донька [PERSON] , [INFO] . Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності та кожен окремо, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до наступного висновку. Застосовані норми права, позиція суду та оцінка доводів Щодо вимоги про розірвання шлюбу, слід зазначити наступне. Відповідно до ч.1 ст.\~24\~СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст.\~56\~СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч. 3 ст. 105\~СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст.\~110\~СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ч. 2 ст.\~112\~СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до вимог ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу відновити своє дошлюбне прізвище. У відповідності до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Формальне існування шлюбу обмежує особисту свободу сторін та порушує їх особисті інтереси, що мають істотне значення, що суперечить ч.1 ст.51\~Конституції України про добровільну згоду жінки та чоловіка на перебування в шлюбі. Суд бере до уваги зазначені позивачем у позові обставини, що у сторін є двоє неповнолітніх дітей 2011р.н. та 2013 р.н., сторони проживають окремо, з серпня 2021 року не підтримують шлюбних відносин та не ведуть спільного господарства, позивач наполягає на розірванні шлюбу та вважає, що подальше спільне життя не можливе. З урахуванням викладеного, фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову, категоричної позиції позивача щодо розірвання шлюбу, наведене свідчить про те, що розлад у відносинах сторін носить стійкий характер, що призвело до втрати почуттів та перспектив налагодження стосунків немає. Наведене дає підстави для висновку про те, що подальше проживання та збереження сім`ї сторін неможливе, тому суд приходить до переконання, що їх шлюб слід розірвати. Щодо вимоги про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини слід зазначити наступне. Статтею 8\~ЗУ «Про\~охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ст.\~180\~СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до положень\~ст.\~141\~СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до положень Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними та чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховуються судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч. 1\~ст. 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Як зазначено у ч. 2\~ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. При цьому мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік»\~ визначено\~прожитковий мінімум\~для дітей віком до 6 років - 2 563 гривні, для дітей віком від 6 до 18 років - 3196 гривень; гривні. Відповідно до ч.3\~ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до\~ст. 184 Сімейного кодексу України,\~суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Судом встановлено, що неповнолітні діти [PERSON] , 2011 р.н. та [PERSON] , 2013 р.н. проживають разом з батьком [PERSON] , що підтверджується довідкою Сюртівської сільської ради від 09.11.2023. В позові позивачем зазначено, що відповідач постійного місця роботи не має, при цьому має нерегулярний, мінливий дохід. Разом з тим, на підтвердження наведеного в матеріалах справи відсутні будь які докази. Вирішуючи питання про розмір аліментів, які підлягають стягненню, суд враховує вік дітей, те, що вони проживають з батьком, а також те, що відповідач є особою працездатного віку, на утриманні інших неповнолітніх дітей чи непрацездатних батьків немає. Виходячи з наведеного,

Outcome: partial