Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-16 00:00:00

У травні 2023 року позивач звернулася до суду з даним позовом, в якому просить суд позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Стягнути з [PERSON] на користь позивачки витрати на правничу допомогу в розмірі 19450,00 грн. та судовий збір в розмірі 1073,60 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 13 липня 2007 року по 11 червня 2010 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, у якому в них [INFO] народилася донька [PERSON] . Рішенням суду від 11 червня 2010 року шлюб розірвано, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) щомісяця до повноліття дитини. Після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати разом із матір`ю. З приводу невиплати аліментів, державним виконавцем відкрито виконавче провадження. Починаючи з 2011 року відповідач [PERSON] свої батьківські обов`язки щодо доньки не виконує, ухиляється від їх виконання, майже не надає ніякої матеріальної допомоги, не піклується про стан її здоров`я, фізичний, моральний і духовний розвиток, не цікавиться її життям та не спілкується з нею. Відповідач фактично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків. При цьому позивач не перешкоджала відповідачеві виконувати свої батьківські обов`язки, навпаки, просила про це, однак всі її прохання залишалися без відповіді. Наразі існує заборгованість зі сплати аліментів, зі сплати додаткових витрат на лікування дитини. Про наведені обставини можуть надати свідчення свідки, а також сама донька [PERSON] , яка може висловити свою думку та позицію щодо позбавлення батьківських прав відповідача. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 23 травня 2023 року провадження у справі відкрито в загальному позовному провадженні, призначено підготовчий розгляд справи за участю сторін (т.1, а.с. 39-41). Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 18 липня 2023 року клопотання представника позивача адвоката Бойкініча Р.С. про витребування доказів задоволено. Витребувано від Органу опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації висновок щодо розв`язання спору про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої [PERSON] (т.1, а.с.65-66). 30 червня 2023 року до суду надійшов відзив на позовну заяву з додатками від відповідача [PERSON] з доказами направлення його копій іншим учасникам справи (т.1, а.с.81-113). 03 липня 2023 року до суду надійшла відповідь на відзив від позивача [PERSON] з доказами направлення її копій іншим учасникам справи (т.1, а.с.114-120). 11 липня 2023 року до суду надійшли заперечення щодо відповіді на відзив від відповідача [PERSON] з доказами направлення їх копій іншим учасникам справи (т.1, а.с.121-132). У відзиві на позовну заяву та у запереченнях на відповідь на відзив відповідач [PERSON] просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі з тих підстав, що позов не містить зазначення обставин та доказів того, які саме права позивача та/або дитини порушені та які можуть бути усунені саме у визначений нею спосіб, тобто шляхом позбавлення відповідача батьківських прав. Позивачем заявлено безпідставний позов, який не спрямований на захист порушених прав, а має на меті досягнення іншого результату. З огляду на відсутність порушених прав позивача та/або дитини визначений позивачем спосіб захисту не може бути ефективним. Не відповідає дійсності і твердження позивача про ненадання відповідачем ніякої матеріальної допомоги на утримання доньки та наявність у відповідача заборгованості зі сплати аліментів у зазначеному позивачем розмірі, оскільки наданий позивачем розрахунок оскаржений в судовому порядку. Окрім цього, як вбачається із вказаного розрахунку відповідачем сплачувалися аліменти на доньку, в деякий час навіть була переплата. Відповідач після спілкування з державним виконавцем та роз`ясненням останньою порядку та підстав розрахунку, поступово гасить заборгованість, яка виникла внаслідок недоліків в роботі державного виконавця з боржником. Не відповідає дійсності і твердження позивача про те, що відповідач не цікавиться життям, здоров`ям та розвитком доньки та не спілкується з нею, хоча позивач не чинила йому перешкод у спілкуванні. Після народження доньки батько приділяв їй багато уваги, донька була прив`язана до нього. Розлучення батьків вона прийняла болісно. Після розлучення сторони визначили, що батько спілкуватиметься з донькою у будь-який час за попередньою домовленістю. Так і відбувалося, однак після таких зустрічей дитина перебувала у тяжкому емоційному стані, влаштовувала істерики вдома, що негативно відображувалося на її здоров`ї. Після чого позивачка попросила відповідача не приходити, щоб не зашкодити нормальному психічному розвитку доньки. Коли він хотів домовитися про зустріч з донькою позивач або не відповідала на його дзвінки, або посилалася на зайнятість, хворобу. Дозволяла лише сестрі відповідача бачитися з племінницею, але не згадувати в присутності дитини про батька. Під тиском позивача та сестри відповідач погодився не турбувати доньку. Але все одно спостерігав за донькою здалеку, знав про усі її проблеми зі здоров`ям, радів її успіхам у навчанні. На прохання позивача відповідач возив доньку до лікарні та організовував переїзд до лікарні. Відповідач отримував інформацію про доньку від своєї сестри, через сестру передавав кошти на лікування. На початку війни відповідач, отримавши від сестри номер телефону доньки зателефонував їй та запропонував свою допомогу, на що остання тільки засміялася та сказала що жодна допомога їй не потрібна. Таким чином, відсутність спілкування відповідача з донькою свідчить про відсутність емоційного зв`язку між членами родини. Відсутність такого зв`язку була зумовлена турботою батька про фізичний та емоційний стан доньки, яка дуже болісно прийняла розлучення батьків. Вважає, що при вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення батька до дитини, бажання спілкуватися і приймати участь у її вихованні. Відповідач є особою, яка може справити на доньку позитивний вплив, за місцем роботи та проживання він характеризується позитивно, вихована людина, яка готова допомогти, поганих звичок не має. В запереченнях на відповідь на відзив відповідач спростовує твердження позивачки про те, що відповідачем вчасно не оскаржено поданий позивачем по справі розрахунок заборгованості по аліментам. Крім цього, у відзиві на позовну заяву відповідач просив відмовити у стягненні судових витрат на правничу допомогу через недоведеність надання переліку послуг, та надання послуг адвокатом в позасудовому порядку. Крім цього в матеріалах справи відсутній детальний розрахунок витрат на правничу допомогу. Вражає, що «гонорар успіху» не може бути прийнятий судом до уваги при вирішенні питання про розподіл судових витрат, оскільки стосується спору немайнового характеру (т.1, а.с. 81-89, 121-123). У відповіді на відзив позивач підтримує позовні вимоги та просить їх задовольнити. Зазначила, що на даний час заборгованість відповідача існує та в судовому порядку не оскаржена. Скарга на дії державного виконавця подана відповідачем після звернення до суду позивача з позовом про позбавлення [PERSON] батьківських прав. Квитанції, долучені відповідачем, не містять його прізвища та РНОКПП та не можуть бути беззаперечним доказом виконання ним свого обов`язку щодо сплати аліментів на дитину. Також квитанції не містять номеру судової справи та номеру виконавчого провадження, тому ідентифікувати ці платежі як аліменти сплачені відповідачем неможливо. Обставина неспілкування відповідача з донькою протягом тривалого часу не підлягає доказуванню, оскільки визнається особисто відповідачем. [PERSON] не надано суду жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували викладені у відзиві обставини. Натомість, матеріали справи містять докази, які підтверджують факт ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню доньки. Отже, факт неспілкування відповідача з донькою протягом останніх 10 років не заперечується ним, про що зазначається у відзиві, а відтак, доказуванню не підлягає, натомість надані позивачем докази спростовують твердження відповідача про існування об`єктивних перешкод у спілкуванні з донькою. Відповідач взагалі не спілкується з дитиною, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, навчання, не здійснює підготовку до самостійного життя, не надає дитині доступ до культурних та інших цінностей. Надані позивачем докази необхідно оцінювати виключно в їх сукупності, наявність заборгованості зі сплати аліментів на утримання доньки не є безумовною підставою для позбавлення відповідача батьківських прав щодо дитини, проте сукупність встановлених під час розгляду справи обставин буде підтверджувати ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків (т.1, а. с. 114-118). 05 вересня 2023 року, на виконання ухвали суду від 18 липня 2023 року, зі служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації надійшов висновок №103/6430/41/3 від 04 вересня 2023 року (т.1, а.с.138-139). В підготовчому судовому засіданні 12 вересня 2023 року клопотання сторін про виклик та допит в судовому засіданні свідків як зі сторони позивача, так і зі сторони відповідача, задоволено (т.1, а.с.151-153). Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 12 вересня 2023 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Встановлено загальний порядок дослідження доказів у справі. В судове засідання викликано сторони, свідків та неповнолітню [PERSON] , вислуховування думки якої по суті спору постановлено проводити за участю представника служби у справах дітей та сім`ї, та за відсутності в залі судових засідань позивача та відповідача, які є заінтересованими у справі (т.1, а.с.155-156). Від третьої особи - служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, надійшла заява про розгляд справи за відсутності їх представника та прийняти рішення в найкращих інтересах дитини (т.1, а.с.136,137). За викладених обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі в судовому засіданні нез`явившихся осіб. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив на позовну заяву. Пояснила, що відповідач з 2011 року не спілкується з донькою, хоча і проживає недалеко. Донька говорила, що часто бачила батька в парку, він вживає спиртні напої та не проявляє до неї ніякої уваги. Позивач також додала, що не настроювала доньку проти батька, а самого батька не просила зникати на дванадцять років, вона просила лише деякий час не спілкуватися з дитиною, поки дитина не заспокоїться. [PERSON] бачила батька на відстані, в дитячому садочку на святах плакала, через те, що батько не приходив на її свято. Останній раз спілкувалися на день народження, коли дитині було три роки, дарував подарунок. Після розірвання шлюбу на протязі року ще спілкувалися, перешкод вона не чинила, однак відповідач ніколи не виявляв бажання забрати дитину до себе. Доньці мати говорила, що батьки тепер не живуть разом. З тіткою - сестрою відповідача, дитина спілкувалася до того моменту, як позивачка не подала на зміну способу стягнення аліментів з відповідача, після чого спілкування припинилося. У доньки в 3-4 роки були проблеми зі здоров`ям, вона потребувала операцій, які їй було зроблено. На лікування та операції кошти давала як сестра відповідача так і сам відповідач, але значно пізніше. Після розірвання шлюбу позивачку з дитиною вигнали з квартири, так як вони проживали в квартирі матері відповідача. Позивачка з донькою вимушені були повернутися до батьків позивачки, дитині було приблизно два роки. Донька погано спала, весь час просилася додому, траплялися випадки дитячого енурезу. Тітка забирала дитину, говорила, що тітка бажала запросити батька, але дитина відмовлялася. Спілкування проходило в присутності матері, так як без неї донька не хотіла знаходитися. Представник позивача адвокат Бойкініч Р.С. в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та пояснення своєї позивачки. Додав, що після розірвання сторонами шлюбу, донька [PERSON] залишилася проживати разом із матір`ю. Батько дитини, відповідач у справі, не виконує свої батьківські обов`язки понад дванадцять років. Ухиляється від виконання обов`язків, матеріальної допомоги майже не надає. Аліменти почав виплачувати коли відкрили виконавче провадження з примусового стягнення аліментів, наразі існує заборгованість в розмірі 60000,00 грн., та борг зі сплати додаткових витрат 7000,00 грн. Батьківські збори в навчальних закладах, як дошкільних та шкільних, відвідує мати, про що є відповідні довідки. З медичної установи також є довідка про те, що на огляд дитину приводить мати. Є висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої доньки [PERSON] у зв`язку з тим, що він ухиляється від виховання та утримання дитини. Крім того, сам відповідач зазначає, що з донькою не спілкується з 2011 року. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, пояснив, що коли проживали разом із мамою відповідача, то з боку позивачки були претензії з цього приводу. Переїхали до іншої квартири, народилася донька, однак сварки не припинялися через те, що мати дружини втручалася у життя пари. В подальшому сторони розлучилися, донька залишилася з матір`ю. До трирічного віку дитини, позивачка дзвонила відповідачу та говорила підходити на дитячий майданчик щоб поспілкуватися з дитиною, донька завжди плакала, коли треба було йти з майданчика. Колишня дружина запропонувала заради психічного стану дитини не приходити, на що відповідач погодився. На трирічний день народження відповідач приїздив, однак йому заборонили бачитися з дитиною, бачилася сестра, через неї і передавалися кошти. Відповідач пояснив, що спілкувався з психологом, однак доказів не має. Хотів би бачитися з донькою, любить її, хотів би брати участь у її житті. Наразі не знає коло її спілкування. У 2012 році возив до лікарні, більше не бачив доньку. Після подання позову про позбавлення батьківських прав відповідач до доньки не підходив, та не звертався. До відповідних служб з приводу вчинення йому перешкод у спілкуванні з дитиною не звертався. У 2016 році подав до суд на зменшення аліментів. Коли почалася війна, то він дзвонив дочці та пропонував свою допомогу, на що дитина розсміялася, а колишня дружина сказала, що їм нічого не потрібно. Доньку позивач бачить на вулиці, вона сміється з нього, спілкуватися не хоче. Представник відповідача адвокат Євдоченко Н.Д. в судовому засіданні підтримала пояснення відповідача, просила відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та запереченнях на відповідь на відзив. Пояснила, що наразі в судовому порядку оскаржують дії державного виконавця щодо примусового стягнення аліментів з відповідача, їх розмір. Допитана в судовому засіданні в якості свідка зі сторони позивача [PERSON] суду показала, що з позивачкою знайома одинадцять років, вони сусіди. Позивачку завжди бачила з дитиною на прогулянці одну. Відповідача ніколи не бачила. У свідка є син, за віком молодший за доньку позивачки. Їй відомо, що доньку позивачка виховує сама, водила до садочка, школи та по магазинам. Про батька дитини ніколи не розказувала. З донькою позивачки спілкується, однак ніколи не питала про батька. В квартирі, де проживає позивачка з донькою, була, ніякого чоловіка там не бачила. Допитана в судовому засіданні в якості свідка зі сторони позивача [PERSON] суду показала, що вона сестра позивачки, спілкуються через день, зустрічаються майже кожної суботи. До дитини на день народження приїздить майже кожен рік. Відповідача знає, це колишній чоловік позивачки. Донька сторін не спілкується із батьком і не хоче цього робити. Батько покинув сім`ю багато років тому, вона не вбачає майбутнього у спілкуванні батька з дитиною. Відповідач навіть не намагався спілкуватися з дитиною, не телефонував, не брав на свята, на відпочинок. Не водив до садочка, школи. Коли вона приїздила на дні народження до племінниці, то батька дитини там не бувало. Взагалі вона не бачила відповідача в спілкуванні з дитиною, їй відомо, що він приїздив на трирічний день народження дитини. Позивачка не чинила перешкод у спілкуванні дитини з батьком. Коли племінниця ходила ще в садочок, то запитувала чому батько не приходить до неї, пояснювали що не виявляв бажання хоч і проживав поруч. Негативних висловлювань позивачка на адресу відповідача не говорила, при дитині завжди добре відзивалася про батька. Коли в магазині з племінницею побачили її батька, він відвернувся від них, дитина це зрозуміла. З дитиною спілкувалася сестра відповідача, на свята, інколи забирала її до себе, але згодом і це спілкування припинилося. Допитана в судовому засіданні в якості свідка зі сторони позивача [PERSON] суду показала, що позивачка у справі її донька, а відповідач колишній зять. ЇЇ онука не хоче, щоб відповідач офіційно був батьком. Відповідач не приймає участі у вихованні доньки приблизно з 2010-2011 років. З онукою вона його не бачила, проживає в квартирі з донькою і онукою. Не чула, щоб позивачка перешкоджала у спілкуванні дитини з батьком, їй не відомо чи звертався він з приводу перешкод у спілкуванні з дитиною. Онука тяжко переживала після того, як їх вигнали з мамою з квартири, де вони проживали в шлюбі. Онука просилася у ту квартиру, де вона жила, плакала, не відпускала від себе маму. Вона чула від дочки, що відповідач приходив, онука дуже за батьком плакала. З цього приводу відвідували психолога. Онука називала батька «дід». Було прийнято спільне рішення не називати його татом, через моральну травму. Їй також відомо, що онука спілкувалася із сестрою відповідача, тіткою, однак особисто цього вона не бачила. Коли відповідач вигнав їх із дому, дочка просила не спілкуватися з онукою батька, так як та болісно реагувала. Допитана в судовому засіданні в якості свідка на стороні позивача [PERSON] суду показала, що вона сусідка позивачки, відповідача останній раз бачила років п`ятнадцять тому один раз. Позивачку знає зі шкільних років, відповідача бачила один раз, коли вони одружувалися. Дитину вона бачила ще у візочку, коли їй було півтора-два роки. Відповідача ніколи не бачила. Дівчинку вона бачить у дворі з друзями, інколи спілкується з нею, так як є тварини, з приводу батька нічого не казала. Як дитина переживала розлучення батьків їй невідомо, як і не відомо чи чинили відповідачу перешкоди у спілкуванні з донькою. Допитана в судовому засіданні в якості свідка на стороні відповідача [PERSON] суду показала, що відповідач у справі це її син, а позивачка - колишня невістка. Вона дуже здивована цій справі. [PERSON] завжди телефонувала їй та вони вирішували всі питання. За проханням позивачки дитина не спілкувалася з батьком, вони чекали на повноліття [PERSON] . Позивачка давала дитину під умовою, щоб при ній не згадували про батька. Позивач завжди висувала свої умови спілкування з дитиною, на вулиці це також відбувалося в її присутності. Сторони під час шлюбу жили в однокімнатній квартирі свідка. Були сварки, вона приходила коли її кликали. Коли сторони розлучилися, син дуже часто ходив на дитячий майданчик, дитина дуже плакала за татом. Свідок зі своєю донькою не допускали відповідача до дитини через що, наразі, свідок вважає своєю великою помилкою. Позивачка не бажала щоб донька бачила другу дитину від шлюбу батька з іншою жінкою, забороняла це робити. Позивач не виявляла також бажання щоб донька спілкувалася з батьком. Спілкування з онукою відбувалося на вулиці, оскільки додому забороняла брати. Коли онуці було десять років, син попросив організувати зустріч із ним, однак в останній момент передумали, так як пішли на умови позивачки. Батько завжди з теплотою говорив про доньку. Кошти на доньку відповідач завжди передавав сестрою. Свідок також давала кошти з ініціативи батька. З 2011 року бачив доньку на стадіоні. Приблизно через два роки після розлучення позивачка попросила не бачитися з дитиною через її вразливий емоційний стан. Позивачка не чинила свідку та її доньці перешкоди у спілкуванні з дитиною, а щодо батька то їй невідомо. Коли почалася війна син дзвонив доньці, але вона не брала слухавку. До органу опіки не зверталися з приводу вчинення перешкод у спілкуванні з дитиною, не хотіли травмувати психіку дитини. Відповідач вчиняв дії, спрямовані на спілкування з донькою, спілкував за нею, її життям, на дні народження перераховував кошти. Онука їздила з нею на дачу в с. Глеваха. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка на стороні відповідача [PERSON] суду показав, що відповідач по справі рідний брат його дружини. Поки сторони не розлучилися, то вони спілкувалися. Дитину давали під умовою, що вона не спілкуватиметься з батьком. Донька позивачки була в них удома, та у бабусі на дачі. Відповідач хотів спілкуватися з донькою, однак через те, що вона потім перебувала у поганому емоційному стані не робив цього. Він чув, як позивач просила його дружину не спілкуватися з дитиною. Відповідачу давали номер телефону доньки, коли тій було приблизно 7-8 років. Допитана в судовому засіданні в якості свідка на стороні відповідача [PERSON] суду показала, що відповідач по справі це її брат, позивачка - бувша невістка. З братом вона у дуже близьких відносинах. Після народження дитини в їх родині, вона часто сиділа з племінницею, допомагала з дитиною, так як позивачка навчалася. Жили поряд. Після розлучення, поки відповідач спілкувався з дитиною, то вона не втручалася. Але у дитини траплялися нервові зриви через те, що після спілкування з батьком він не залишався з нею. Через що позивач просила його не спілкуватися з донькою. Свідок мала бажання спілкуватися з племінницею, тому позивач приводила її до будинку та вони гуляли. Свідок перераховувала кошти, дарувала подарунки племінниці, водила на ковзанку, возили на дачу. Була одна умова, не говорити в присутності дитини про батька. Спілкування з племінницею припинилося приблизно три роки тому через стан здоров`я свідка. Один раз позивачка попросила перевести кошти на операцію дитині, передати відповідачу, кошти перерахувала свідок. Відповідач не раз просив організувати зустріч із донькою, але свідок разом із мамою відмовляли його, так як дитина емоційно сприймала ці зустрічі. Відповідач давав кошти на лікування дитини, які вона перераховувала позивачці. Одного разу він навіть возив дитину в лікарню, також просив кума відвезти в лікарню доньку, бо сам працював в цей час. Щодо сплати аліментів спілкувалися через неї. Батько дзвонив доньці на мобільний телефон, який свідок дала, однак донька не виявляла бажання спілкуватися з батьком, кидала слухавку. Позивачка з цього приводу висловлювала незадоволення, що свідок дала телефон дитини відповідачу. Вони давали строк, що коли Настя підросте, почати спілкуватися, але не обговорювали який саме строк. До органів опіки з цього приводу відповідач не звертався, свідок забороняла йому це робити. Вважає це її провиною наразі. Сторони проживають майже по сусідству, в радіусі ста метрів. Батько влітку бачить дитину у парку, на стадіоні. Під час судового розгляду, відповідно до статті 12 Конвенції про права дитини, на виконання права дитини бути заслуханою з питань, що її торкаються, реалізуючи приписи статті 171 СК, судом в присутності представника служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, була заслухана думка неповнолітньої дитини [PERSON] стосовно її відносин з батьками та встановлено, що дівчинка бажає, щоб її батька позбавили батьківських прав. Пояснювала, що батько зовсім не цікавиться її життям, не приходить до неї, не дзвонить, не вітає зі святами: зараз дівчинці 15 років, вона вчиться у 10 класі, та батько останній раз приходив до неї, коли їй було 3 роки, що вона погано пам`ятає. Батько живе поряд, вони часто бачать одне одного, він може гуляти з іншою дитиною, проте батько ніколи не підходив до доньки, не вітався, інколи, коли бачив дівчинку, міг відвернутись від неї. Коли була маленька, питала у мами чому батько не приходить до неї у садочок на свята, мама пояснювала, що так буває у житті, про батька говорила лише добре, слово «тато» під забороною не було у сім`ї, спілкуватись із батьком мама також не забороняла. На початку війни (у лютому 2022 року) батько подзвонив їй, пропонував зустрітись, однак це було небезпечно, та вона відмовилась. Розказувала, що дуже давно спілкувалась з бабусею (матір`ю відповідача), з тіткою бачилась частіше, однак зараз вже також не спілкується з нею. Раніше у [PERSON] була образа на батька, оскільки вважала, що батько її покинув, але зараз вже образи нема, проте наразі спілкуватись не хоче, оскільки вже майже доросла. Пояснювала, що після того, як мати подала позов до суду про позбавлення батьківських прав, батько жодного разу не подзвонив їй, не намагався поспілкуватись особисто з дівчинкою. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, дитини [PERSON] , покази свідків, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] з 13 липня 2007 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 11 червня 2010 року між сторонами розірвано. З [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] аліменти у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з 07 травня 2010 року і до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, справа № 2-2289/1/2010 (т.1, а. с. 14). Під час перебування у шлюбних відносинах у сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження Серії [NUMBER] , актовий запис № 479 від 14 лютого 2008 року, внесений Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві (т.1, а.с.13). 02 листопада 2015 року головним державним виконавцем ВДВС Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві Мироненко Н.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження [NUMBER] з виконання виконавчого листа №2-2289, виданого 14 липня 2020 року про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] (т. 1 а.с.15). Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 04 серпня 2022 року (справа № 755/1548/22) позов [PERSON] до [PERSON] , про зміну способу стягнення аліментів, що визначені рішенням суду та стягнення додаткових витрат на дитину задоволено частково. Змінено розмір аліментів, шляхом зміни способу їх стягнення, який було встановлено рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 12 вересня 2016 року про стягнення з [PERSON] в розмірі 800 грн. щомісяця на користь [PERSON] , на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , визначивши розмір аліментів на дитину в розмірі 1/5 частини заробітку (доходу) [PERSON] , але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (т.1, а.с.19-21). Згідно відповіді на адвокатський запит Закладу дошкільної освіти №337 Управління освіти Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 16 березня 2023 року №10 вбачається. що [PERSON] відвідувала ДНЗ №337 з 2012 по 2014 роки. З пояснювальних записок вихователів [PERSON] та [PERSON] вбачається, що дитина відвідувала дитячий заклад із задоволенням, психічний та фізичний розвиток протягом всього часу був у задовільному стані. Весь час до садочку приводили та забирали дитину мати та бабуся. Зі сторони мами та бабусі психологічного та фізичного насилля не спостерігалося. З батьком дитини вихователі не знайомі, батьківські збори відвідувала мама (т.1 а.с.22). Відповідно до характеристики НВК №176 ім. Мігеля де Сервантеса Сааверди Дніпровського району міста Києва від 15 березня 2023 року №01-17/48 на ученицю 9-В класу [PERSON] вбачається, що остання навчається у НВК із першого класу. Контроль за вихованням та навчальними досягненнями [PERSON] здійснює мати учениці [PERSON] . Мама учениці завжди відвідує батьківські збори і бере активну участь у обговоренні та вирішенні питань класу (т.1 а.с.24-25). Згідно відповіді на адвокатський запит КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2 Дніпровського району м. Києва» від 13 березня 2023 року №232 вбачається, що про стан здоров`я дитини [PERSON] піклується мама [PERSON] . На огляд до лікаря дитина приходить в супроводі мами. Дитина перебуває на диспансерному обліку з ряду хронічних захворювань, має часті загострення до 2-4 рази на рік та 3-4 рази на рік хворіє на респіраторні захворювання (т. 1 а.с.26). Згідно висновку органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав №103/6430/41/3 від 04 вересня 2023 року вбачається, що на час розгляду зазначеного питання Комісією встановлено, що батьки дитини [PERSON] та [PERSON] проживали в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано в червні 2010 року. З того часу неповнолітня [PERSON] постійно проживає з матір`ю [PERSON] , яка займається її вихованням та утриманням. На даний час мати та донька мешкають за адресою: [ADDRESS] , де створено умови для розвитку дитини. Неповнолітня [PERSON] навчається в НВК №176 імені ім. Мігеля де Сервантеса Сааверди Дніпровського району міста Києва. Відповідно до характеристики зі школи, контроль за вихованням та навчальними досягненнями [PERSON] здійснює мати учениці [PERSON] . Батько дитини [PERSON] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з донькою не проживає, з 2011 року вихованням та утриманням дитини не займається, не цікавиться її життям та здоров`ям, інтересами, не бере участі у фізичному, духовному та моральному розвитку дитини. На засіданні комісії була присутня неповнолітня [PERSON] , яка підтримала заяву матері про позбавлення батьківських прав батька, та повідомила, що він тривалий час не спілкується з нею, хоча проживає поряд, не займається її вихованням та утриманням, не цікавиться її життям та здоров`ям, навчанням. Батько дитини [PERSON] жодного разу не звертався до органу опіки та піклування чи до суду про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини, був присутній на засіданні комісії, заперечував проти позбавлення його батьківських прав, але будь-яких підтверджень щодо участі у вихованні дитини не надав. Приймаючи до уваги зазначене вище, враховуючи думку дитини, рекомендації комісії з питань захисту прав дитини Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у зв`язку із тим, що він ухилився від виховання та утримання дитини (т. 1 а.с.138-139). На підтвердження позиції відповідача щодо відсутності підстав для позбавлення його батьківських прав стороною відповідача подано наступні документи. Відповідно до характеристики на [PERSON] з місця роботи (документ не датований) вбачається, що [PERSON] працював на посаді пакувальника у ФОП [PERSON] освіта середня, одружений, має двох дітей, відносини в сім`ї дружні, турботливо ставиться до доньки, дбає про фінансове забезпечення старшої доньки, яка проживає окремо. За час роботи зарекомендував себе як відповідальний і дисциплінований працівник, який може проявити ініціативу і прийняти правильне рішення в питаннях, що стосуються його професійної діяльності і знаходяться в межах його компетенції. До своїх службових обов`язків ставиться відповідально, чітко та своєчасно виконував поставлені завдання та вказівки. Не порушував умов трудового договору. Взаємовідносини з колективом склалися хороші, дотримувався загальновизнаних правил і норм спілкування, допомагав колегам по роботі. Неодноразово залишався на усне прохання керівництва на роботі після завершення робочого дня для вирішення проблем під час кризових ситуацій. Був звільнений за згодою сторін. Процедура звільнення пройшла згідно з прийнятими нормами (т. 1 а.с.104). Згідно характеристики на [PERSON] за місцем проживання, підписаний начальником ЖЕД-201, (документ не датований) вбачається, що за роки проживання за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] проявив себе з виключно позитивного боку. За період проживання конфліктних ситуацій не створював, по можливості надає допомогу сусідам. Працьовитий, товариський і ввічливий. В побуті доброзичливий, чуйний. Хибних звичок не має. [PERSON] проживає з сім`єю: дружиною [PERSON] і донькою [PERSON] . У нього міцна сім`я, ставиться з повагою до дружини, усі питання вирішує з нею спільно. Займається вихованням доньки, часто гуляє з нею на дитячому майданчику, проводить до навчального закладу або забирає з нього. Має доньку від іншого шлюбу, яка проживає окремо, недалеко від місця проживання [PERSON] , і часто відвідує дитячий майданчик. [PERSON] часто розпитує про неї, оскільки остання не виявляє бажання для спілкування та ставиться до батька зверхньо. За весь цей час проживання зарекомендував себе як зразковий громадянин, що підтримує добрі стосунки як у сім`ї, так і в спілкуванні з сусідами (т. 1 а.с.105). [PERSON] на утримання доньки [PERSON] сплачувалися аліменти, що підтверджується платіжним інструкціями за липень 2022 року - травень 2023 року (т. 1 а.с.92-102). Згідно копії ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2023 року (справа № 755/9584/23) задоволено скаргу [PERSON] на дії Дніпровського РВДВС у місті Києві ЦМУ Міністерства юстиції, визнано неправомірним розрахунок заборгованості від 17 лютого 2023 року у ВП [NUMBER]. Зобов`язано головного державного виконавця Дніпровського ВДВС у місті Києві ЦМУ Міністерства юстиції Очеретян І.О. провести розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, які стягуються відповідно до рішення Дніпровського районного суду міста Києва по справі №2-2289/1 від 11 червня 2010 року, виконавчий документ 2-2289 від 14 липня 2010 року, з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , за період з червня 2018 року по січень 2023 року (включно) відповідно до змісту судових рішень та з врахуванням принципу дії закону в часі (т. 1, а.с.225-234) . Як вбачається з розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 21 грудня 2023 року у ВП [NUMBER], розмір заборгованості зі сплати аліментів у відповідача [PERSON] складає 32 237,51 грн. (т.1, а.с.240). Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IVсуди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свободта практику Європейського Суду як джерело права. В силу статті 9 Конституції України Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов`язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України «Про міжнародні договори» від 29 червня 2004 року № 1906-ІV, стаття 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів). Згідно зі статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява №2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним (параграф 76). ЄСПЛ зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Інтерес дитини складається з двох аспектів. З одного боку цей інтерес вимагає, що зв`язки дитини з її сім`єю мають бути збережені, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною. Звідси випливає, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, та що необхідно зробити все, щоб зберегти особисті відносини та, якщо і коли це можливо, «відновити» сім`ю. З іншого боку очевидно також, що в інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у здоровому середовищі, та батькам не може бути надано право за статтею 8 Конвенції на вжиття таких заходів, що можуть завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини (Мамчур проти України, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що у справах стосовно дітей у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, виходячи із об`єктивних обставин спору, а потім осіб, які висувають відповідні вимоги. У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно частин 1-4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. За приписами ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами СК України(статті 164-167). За правилами, визначеними статтею 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ч.1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються своїх обов`язків по вихованню дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Згідно позовної заяви, позивач просить позбавити відповідача батьківських прав з підстав, визначених п.2 ч.1 ст. 164 СК України, а саме, - ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно із ст. 166 СК Українипозбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батьків, так і для дитини. Згідно роз`яснень, які містяться в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року (далі - Постанова), позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Системний аналіз зазначених вище норм сімейного права дає підстави вважати, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не дають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. При цьому, врахування обставин, які підпадають під визначення дій особи, як «ухилення від виконання батьківських обов`язків» не вичерпуються наведеним вище переліком і підлягають розширеному тлумаченню залежно від особливостей кожної конкретної ситуації. У рішенні Європейського суду від 18 грудня 2008р. по справі «Савіни проти України» зазначається: «хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зав`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини.» У даній ситуації судом враховано, що держава має позитивний обов`язок вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз`єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та якщо це можливо, не допускаючи розлучення братів і сестер (пункт 52 рішення Європейського Суду у справі «Савіни проти України»). Частинами другою та четвертою статті 155 СК Українивизначено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Згідно положень ст. 89 ЦПК Українисуд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Заперечуючи проти позбавлення батьківських прав, відповідач посилався на те, що приймати безпосередню участь у житті дитини йому завадили прохання зі сторони колишньої дружини та його родичів не спілкуватися з донькою, оскільки дитина після спілкування з батьком перебувала у тяжкому емоційному стані, бо болісно переживала розлучення батьків. В подальшому відповідач намагався налагодити спілкування з дитиною, але дочка вже не бажала цього робити. Відповідач частково забезпечував дочку, сплачуючи аліменти, розмір заборгованості по яким було оскаржено в судовому порядку та згодом значно зменшено. Вирішуючи питання, чи може вважатись прохання зі сторони колишньої дружини та рідні [PERSON] не спілкуватися з донькою [PERSON] обставиною, що свідчить про ухилення від виконання батьківських обов`язків, слід враховувати, що відповідачем, свідомо обрано такі життєві умови, за якими його участь у вихованні дитини є мінімальною та недостатньою. Зокрема, як встановлено судом під час судового розгляду, після розірвання шлюбу сторони дійшли спільної згоди, що відповідач [PERSON] не буде деякий час спілкуватись із донькою через важкий психологічний стан дитини після розлучення подружжя. При цьому, такі життєві обставини були обрані відповідачем самостійно, відповідач мав усвідомлювати, що не зможе піклуватись про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя. Тобто батько, без будь-якого примусу, свідомо самоусунувся від виховання дитини, за допомогою до фахівців у галузі дитячої психології не звертався, що призвело до втрати контакту з донькою. На момент звернення позивача [PERSON] до суду з даним позовом, батько не спілкувався з дитиною більше 12 років, що не може бути виправданим турботою про емоційний стан дитини. Суд критично ставиться, до посилань відповідача на невідвідування дитини після розлучення сторін з причини створення перешкод з боку матері дитини, оскільки жодним належним, достовірним та допустимим доказом не підтверджено чинення йому перешкод у спілкуванні з донькою. За стверджуваних відповідачем обставин про чинення перешкод у спілкуванні з донькою, відповідач не вчинив жодних юридично значимих дій, задля встановлення порядку побачень з дитиною, усунення перешкод в спілкуванні з боку матері, хоча не був позбавлений такого права. Більш того, як сам відповідач [PERSON] так і неповнолітня [PERSON] у судовому засіданні повідомили, що батько часто бачить дитину на вулиці, оскільки живе поряд із донькою, проте не вчиняв будь-яких дій щоб поспілкуватись з донькою, поцікавитись її життям. Факт заперечення відповідачем проти позову про позбавлення його батьківських прав під час судового розгляду, не свідчить про його інтерес до дитини та реальне бажання змінити поведінку. Зміна поведінки відповідача за час розгляду справи не відбулась, судовий розгляд тривав 8 місяців, проте спроб налагодити контакт з дитиною відповідач не вчиняв. Разом з тим, слід вказати, що не може свідчити про свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків по утриманню дитини факт стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини, оскільки таке стягнення є одним із способів захисту прав дитини на належне матеріальне забезпечення та свідчить про спонукання батька до надання дитині належного утримання. Наявність заборгованості по аліментам сама по собі не є підставою для позбавлення батька дитини батьківських прав. Частиною другою статті 155 СК України встановлено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Разом з тим, у даній справі виконання батьківських прав, на думку суду, стороною відповідача здійснюються саме не в інтересах неповнолітньої дитини. Позбавлення відповідача батьківських прав здійснене згідно із законом (пункт 2 частини першої статті 164 СК України), спрямоване на захист прав та інтересів дитини, отже, має законну мету і втручання в права відповідача є пропорційним меті позбавлення його батьківських прав. На підставі викладеного суд вважає, що зазначені фактори, свідчать саме про свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, що є винною поведінкою, в контексті ст. 164 СК України. З врахуванням наведеного, оскільки [PERSON] самоусунувся від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини без поважних причин, не виявляє щодо своєї доньки батьківського піклування, не займається її вихованням та не піклується про неї, не проявляє інтересу до стану її здоров`я, не цікавиться її фізичним, моральним і духовним розвитком, суд дійшов до висновку про наявність підстав для позбавлення останнього батьківських прав стосовно дитини [PERSON] . Крім того, необхідно зазначити, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Тобто, відповідач не позбавлений можливості все ж таки змінити своє ставлення до дитини та її виховання і у подальшому поставити питання про поновлення у батьківських правах (стаття 169 СК України), а також не позбавлений можливості звернутись до суду із заявою про надання йому права на побачення з дитиною (ст. 168 СК України). Так, відповідно до ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Представник позивача до заяви додав договір про надання правничої допомоги №03/03/2023 від 03 березня 2023 року, укладений між адвокатом Бойкініч Р.С. та Гончаровою Є.В., акту №1 Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За правилами ч. 2-4 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Таким чином, сторона позивача не надала суду детальних та конкретизованих розрахунків витрат, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги, а також не надано документи на підтвердження оплати позивачем професійних послуг адвоката, тому слід дійти висновку про відсутність підстав для стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України у порядку розподілу між сторонами судових витрат, з відповідача підлягає стягненню на користь [PERSON] сплачений позивачем судовий збір в сумі 1073,60 грн.

Outcome: partial