Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-07 00:00:00

02.11.2023 року [PERSON] звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою на обгрунтування якої зазначила, що 07.05.2022 року між нею та відповідачем [PERSON] було зареєстровано шлюб, за час якого у них [INFO] народилася спільна дитина син [PERSON] . Протягом останнього часу подружні відносини з відповідачем значно погіршилися, що стало причиною подання нею позову про розірванню шлюбу, який перебуває в провадженні суду. Поряд з тим, [PERSON] припинив цікавитися життям їх спільної дитини, не належним чином виконує свої батьківські обов`язки по утриманню сина. На даний час вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку і отримує соціальну допомогу в розмірі 860 грн. на місяць, що є не достатнім для забезпечення власних потреб та потреб малолітнього [PERSON] . Натомість, відповідач офіційно працевлаштований, отримує стабільний дохід, він є цілком здоровим, проте фінансової допомоги їм з дитиною не надає. Зазначені обставини стали підставою для звернення до суду з даним позовом. Враховуючи наведене, просить суд постановити рішення яким стягувати з [PERSON] на свою користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки усіх його видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно та до досягнення дитиною повноліття, а також стягнувати з [PERSON] аліменти на своє утримання в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. щомісячно, починаючи з 02.11.2023 року та до досягнення сином трирічного віку. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09.01.2024 року у прийнятті зустрічної позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про виключення з актового запису про народження дитини відомостей про батька до спільного розгляду з позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів було відмовлено. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09.01.2024 року було відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача адвоката Біцулової А.А. про призначення судово-медичної експертизи. В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримала із викладених у позові підстав, просила задовольнити їх у повному обсязі. Додатково суду пояснила, що відповідач добровільно не надає коштів на утримання спільної дитини. Як їй відомо, останній офіційно працевлаштований у ТзОВ «Модерн-Експо» де отримує середньомісячну заробітну плату близько 20000 грн. на місяць. Інших дітей [PERSON] на своєму утриманні немає, а також на обліку у лікарів не перебуває. Представник позивача в судовому засіданні надала пояснення аналогічні до викладеного у позовній заяві, вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими, просить позов задовольнити. Відповідач у судовому засіданні заперечував щодо задоволення позову, суду пояснив, що у нього існують сумніви з приводу свого батьківства по відносно до [PERSON] , [INFO] , оскільки за час перебування з позивачкою у шлюбі, з боку останньої були факти подружньої зради. Також відповідач зазначив, що він працює на посаді оператора в ТзОВ «Модерн Експо», розмір його заробітку становить 18000 грн. на місяць. Представник відповідача просила у задоволенні позову відмовити, на обгрунтування своїх заперечень зазначила, що попри народження спільної дитини сторін за час їх перебування в зареєстрованому шлюбі, [PERSON] у липні 2023 року особисто повідомила її довірителя, що біологічним батьком [PERSON] є інша особа. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 07.05.2022 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб. Зазначене підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 11). [INFO] у сторін народилася спільна дитина син [PERSON] , про що свідчить відповідне свідоцтво про народження серії [NUMBER] (а.с. 6). При цьому, суд не приймає до уваги доводи відповідача з приводу того, що він не є біологічним батьком [PERSON] , [INFO] , оскільки жодних доказів на підтвердження даної обставини суду не надано. Відтак, наявність у відповідача [PERSON] сумнівів з приводу свого батьківства по відношенню до спільної з позивачкою дитини, в силу приписів ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, не заслуговує на увагу. Судом також встановлено, що малолітній [PERSON] , [INFO] проживає разом з матір`ю позивачкою [PERSON] , в свою чергу, відповідач проживає окремо (а.с. 8, 9). Зазначене стороною відповідача не оспорюється. Зі змісту позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів слідує, що між сторонами не досягнуто згоди щодо участі відповідача в утриманні як малолітнього сина, так і її, як дружини останнього, яка потребує такої допомоги, у зв`язку з чим в останніх існує спір з даного приводу. Статтею 8 ЗУ «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до положень Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними та чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховуються судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, що відповідає приписам ч. 3 ст. 181 СК України. Згідно ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є здоровим, працездатним, на обліку у лікарів не перебуває, будь-яких інших осіб на утриманні не має. Відповідач працевлаштований офіційно у ТзОВ «Модерн-Експо» де отримує заробітну середньомісячну заробітну плату в розмірі 18000 грн. Доказів іншого стороною позивача не надано. Малолітній [PERSON] , [INFO] , є здоровим, на обліку в лікарів не перебуває, самостійних доходів не має. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд враховує матеріальне становище сторін та малолітніх дітей, реальну спроможність відповідача сплачувати аліменти на їх утримання. Частиною 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 7 ЗУ «Про державний бюджет України на 2024 рік» визначено, що прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років становить 2563 гривні. Згідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Виходячи з вищенаведеного, засад розумності та справедливості, суд вважає, що [PERSON] довела обґрунтованість своїх вимог щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно та до досягнення дитиною повноліття. Суд вважає визначений розмір аліментів достатнім та справедливим. Статтею 75 СК України передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Один з подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання. Частинами 2, 4 ст. 84 СК України передбачено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Принципове положення законодавця полягає у тому, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, і в разі розірвання шлюбу. Не перешкоджатиме виникненню цього права і застування інституту недійсності шлюбу у випадках, коли дружина не знала і не могла знати про перешкоди до реєстрації шлюбу. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Як встановлено судом, [PERSON] перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку та у зв`язку з цим отримує державну соціальну допомогу в розмірі 860 грн. на місяць (а.с. 7). Суд також вважає доведеним, що вищевказана обставина позбавляє позивачку працювати та отримувати заробіток з метою забезпечення належного рівня життя. Поряд з тим, на переконання суду, [PERSON] має можливість та зобов`язаний надавати матеріальну допомогу на утримання своєї дружини. Враховуючи наведене, суд вважає за необхідне стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її утримання в розмірі 2000 грн. на місяць та до досягнення [PERSON] ,\~ [INFO] , трирічного віку. В ході розгляду справи стороною відповідача не надано жодних доказів, які б свідчили про неможливість сплати [PERSON] аліментів у заявленому позивачкою розмірі, як на її утримання, так і на утримання їх спільного малолітнього сина. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. З даною позовною заявою позивач [PERSON] звернулася до суду 02.11.2032 року (а.с. 1), отже саме з зазначеної дати аліменти мають стягуватися з відповідача на її користь. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити дане рішення суду до негайного виконання у межах сплати платежу аліментів за один місяць. Згідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Відповідно до положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», тому з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в сумі 2147,20 грн., тобто за кожну із заявлених позовних вимог про стягнення аліментів по 1073,60 грн. На підставі ст.ст. 84, 180-184, 191 СК України,

Outcome: approved