Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-08 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернулося в суд із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики № 0931215915, укладеним 11 січня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інфінанс» (далі ТОВ «Інфінанс») та [PERSON] , у розмірі 103407,50 грн. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 11 січня 2021 року між ТОВ «Інфінанс» та [PERSON] укладено договір позики № 0931215915, за умовами якого відповідач отримав у борг грошові кошти, які зобов`язався повернути та сплатити проценти за користування ними. На підставі договору факторингу № 26/06-22, укладеного 22 червня 2022 року між ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «ФК «ЄАПБ», а також доданого до нього реєстру боржників, право вимоги до [PERSON] за вказаним договором позики перейшло до ТОВ «ФК «ЄАПБ». З огляду на те, що відповідач свої зобов`язання за договором позики № 0931215915 не виконав, право вимоги за яким перейшло до позивача, тому ТОВ «ФК «ЄАПБ» заявлено позов про стягнення з нього заборгованості в розмірі 103407,50 грн., яка складається з тіла позики в розмірі 7000 грн. та процентів у розмірі 96407,50 грн. Представник позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ» в судове засідання не з`явився. До суду від представника позивача Чечельницької А.О. надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника ТОВ «ФК «ЄАПБ». Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, причин неявки не повідомляв, відзиву на позов не подав. Судом ухвалено про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач проти такого вирішення справи не заперечує. Згідно з ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, дійшов таких висновків. Нормою п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК) встановлено, що договори та інші правочини є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі (ч. 1 ст. 205 ЦК). Положеннями ст. 526 ЦК визначено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~1046\~ЦК за\~договором позики\~одна сторона\~(позикодавець)\~передає у\~власність другій\~стороні (позичальникові)\~грошові кошти\~або інші\~речі,\~визначені родовими\~ознаками,\~а позичальник\~зобов`язується\~повернути позикодавцеві\~таку ж\~суму грошових\~коштів (суму\~позики)\~або таку\~ж кількість\~речей того\~ж роду\~та такої\~ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Особливості укладання договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно із п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4, 5 ст. 11 Закону). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. За змістом ч. 2 ст. 639 ЦК договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. З копій заявки-анкети на отримання кредиту № 3429424 від 11 січня 2021 року, пропозиції укласти договір про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 0931215915 від 11 січня 2021 року (оферта), акцепту оферти від 11 січня 2021 року на укладення договору про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 0931215915 вбачається, що 11 січня 2021 року між ТОВ «Інфінанс» і [PERSON] укладено договір позики, за умовами якого товариство зобов`язалося надати відповідачу грошові кошти в розмірі 7000 грн., а [PERSON] зобов`язався повернути таку ж суму коштів та сплатити проценти за користування ними. Строк користування грошовими коштами 30 днів. У випадку належного виконання умов договору та відсутності пролонгації застосовується процентна ставка 1,75% за один день користування грошовими коштами. У випадку неналежного виконання умов договору або скасування програми лояльності застосовується процентна ставка 3,5% за один день користування грошовими коштами. Реквізити вказаних заявки-анкети на отримання кредиту і акцепту оферти на укладення договору про надання позики містять інформацію про їх підписання [PERSON] електронним підписом (одноразовим ідентифікатором: 1q9w0w). Крім того, заявка-анкета [PERSON] на отримання кредиту містить достатні дані щодо особи відповідача, зокрема індивідуальний податковий номер, дату народження, адресу проживання, номер мобільного телефону, реквізити банківської платіжної картки ( [NUMBER] ). Відповідно до копії квитанції за сплату (операція № 77353657 від 11 січня 2021 року) на платіжну картку № [NUMBER] зараховано 7000 грн. З копій договору факторингу № 22/06-22, акту прийому-передачі Реєстру боржників та Реєстру боржників за цим договором, укладених 22 червня 2022 року між ТОВ «Інфінанс» (клієнт) і ТОВ «ФК «ЄАПБ» (фактор), вбачається, що ТОВ «Інфінанс» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» право вимоги до відповідача [PERSON] за договором позики № 0931215915. Згідно з розрахунком позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ», станом на 30 вересня 2023 року існує заборгованість [PERSON] по договору позики від 11 січня 2021 року № 0931215915 в розмірі 103407,50 грн., а саме: 7000 грн. тіла позики і 96407,50 грн. процентів. Отже, враховуючи, що за умовами вказаного договору позики [PERSON] отримав грошові кошти і доказів на підтвердження повернення отриманого тіла позики відповідачем суду не надано, беручи до уваги, що право вимоги за цим договором перейшло до ТОВ «ФК «ЄАПБ» на підставі договору факторингу, то суд дійшов висновку, що позов у частині стягнення з [PERSON] у користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованості за тілом позики підлягає задоволенню. Пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, позивач, крім заборгованості за тілом позики, просив стягнути заборгованість за процентами за користування грошовими коштами. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12 зробила висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом, а також пеню, застосовувати штрафні санкції, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК. З наданого позивачем розрахунку (за електронним підписом директора ТОВ «Інфінас») вбачається, що заборгованість [PERSON] за процентами за користування грошовими коштами по вказаному договору позики, нарахована за період з 11 січня 2021 року по 21 червня 2022 року і становить 96404,25 грн. Відповідно до умов договору позики від 11 січня 2021 року № № 0931215915 грошові кошти надано [PERSON] на строк 30 днів. Матеріали справи не містять доказів про пролонгацію цього договору. Отже, нарахування процентів за користування кредитними коштами поза межами строку кредитування є безпідставним, а тому проценти в даному випадку нараховуються до 11 лютого 2021 року. У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 2 жовтня 2020 року № 911/19/19 значиться про те, що суд має з`ясувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується; у разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання та максимального розміру стягуваних сум нарахувань. Отже,\~беручи до уваги строк кредитування, розмір процентів, визначений у договорі позики, який застосовується у випадку неналежного виконання умов договору, 3,5%, провівши розрахунок розміру процентів за користування тілом позики, суд доходить висновку, що з [PERSON] необхідно стягнути в користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованість за процентами в розмірі 7350 грн. (7000 грн. * 3,5% * 30 днів). Відповідно до ст. 141 ЦПК стягненню із відповідача пропорційно до задоволеної частини позовних вимог також підлягають документально підтверджені судові витрати позивача в справі у розмірі 372,54 грн., оскільки позовні вимоги задоволені судом на 13,88%.

Outcome: partial