Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-14 00:00:00

У грудні 2023 року представник [PERSON] , яка діє в інтересах позивача [PERSON] , через систему «Електронний суд» звернулася до суду з позовом, в якому просила: -розірвати шлюб, укладений 05 жовтня 2012 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] , - малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , залишити проживати з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , - малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , залишити проживати з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Обґрунтовуючи позов представник зазначає, що сімейне життя у сторін не склалось через розбіжність в інтересах та поглядах на життя, неодноразові спроби налагодити сімейні стосунки позитивного результату не дали. Сторони проживають окремо, не пов`язані спільним побутом, шлюб існує лише формально, тому збереження сім`ї є неможливим і суперечить інтересам позивача. Представник наголосила на відсутності між сторонами спору щодо місця проживання малолітніх дітей, просила врахувати умови нотаріально посвідченого договору від 20.11.2023 і у резолютивній частині рішення вказати обумовлене сторонами місце проживання малолітніх дітей. Належним чином повідомлені сторони в судове засідання не з`явилися. Від представника позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у відсутності сторони позивача, позов підтримали повністю. Відповідач [PERSON] у заяві від 18.12.2023 просив справу розглянути у його відсутності, проти задоволення позову не заперечив, зауважив на доцільності наведення у рішенні суду відомостей про місце проживання неповнолітніх дітей. У зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось (частина друга статті 247 ЦПК). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, відповідно до частини четвертої і п`ятої статті 268 ЦПК України є дата складення повного судового рішення. Датою ухвалення рішення у цій справі є 15.01.2024. Вивчивши матеріали справи суд дійшов висновку про задоволення позову з таких мотивів. За матеріалами справи сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 05 жовтня 2012 року (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] видане виконавчим комітетом Поворської сільської ради Ковельського району, актовий запис №12). Від шлюбу сторони мають двох синів [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження дітей (серії [NUMBER] від 12.02.2014, серії [NUMBER] від 22.07.2016). Відповідно до\~ статті 51 Конституції України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. В силу статей 24, 56 Сімейного кодексу України (далі СК України) кожен з подружжя вправі припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбу не допускається. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання, зокрема за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~статті 110 СК України. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей, а також, якщо подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина третя статті 109 СК України, стаття 112 СК України). У пункті 10\~Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" N 11 від 21.12.2007 року\~надано роз`яснення, що проголошена\~Конституцією України\~охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Суд не може примусити позивача зберегти сім`ю, оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. З огляду на позицію позивача щодо неможливості зберегти сім`ю та позицію відповідача, який проти розірвання шлюбу не заперечив, суд вважає недоцільним вживати заходи примирення стрін і ухвалює рішення про розірвання шлюбу. За змістом судове рішення про розірвання шлюбу повинно відповідати вимогам статті 263 ЦПК України, тому суд не вбачає підстав для дублювання у резолютивній частині рішення відомостей про визначене сторонами у нотаріально посвідченому договорі від 20.11.2023 місце проживання їхніх малолітніх дітей. В силу частини першої статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Частиною четвертою статті 157 СК України передбачено, що батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. За матеріалами справи сторони не лише досягли згоди щодо місця проживання малолітніх дітей, але й уклали відповідний Договір та провели реєстрацію їхнього місця проживання відповідно з тим із батьків, з яким дитина за Договором залишається проживати. Визначальним принципом регулювання сімейних відносин за участю дитини є максимально можливе урахування інтересів дитини (частина восьма статті 7 СК України, стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Проте у заявах по суті справи сторони не навели обґрунтованих мотивів існування зв`язку між реалізацією прав дітей та вказівкою у рішенні суду про розірвання шлюбу їхнього місця проживання. На підставі статті 141 ЦПК Ураїни з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за ставкою визначеною статтею 4 Закону України «Про судовий збір» - 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто на час подання позову у грудні 2023 року 1073,60 гривень. Позивач за квитанцією №14381942 від 01.12.2023 сплатив 1717,80 грн судового збору, тобто на 644,20 грн більше ніж вимагалося законом. Статтею 7 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що у разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом, сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду.

Outcome: approved