Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-18 00:00:00

Позивачка [PERSON] 11.09.2023 звернулась до суду із позовом, в якому відповідно до ст. 1272 ЦК України просить визначити їй додатковий строк для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після померлого [INFO] , а також встановити факт проживання її з [PERSON] однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з 01 січня 2004 року. Позов аргументує тим, що із [PERSON] вона проживала з 1995 року однією сім`єю, як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу, були об`єднані спільним побутом, вели спільне господарство, [PERSON] надавав грошове забезпечення та купував речі для побутових та господарських потреб. [INFO] [PERSON] загинув. Вважаючи, що строк подачі заяви про прийняття спадщини в період дії воєнного стану продовжено до 10 місяців постановою Кабінету Міністрів України і спадщину після смерті [PERSON] необхідно прийняти до жовтня 2023 року, позивачка у серпні 2023 року звернулась до приватного нотаріуса Костриці С.В. із заявою про прийняття спадщини після померлого. Проте нотаріусом відмовлено у відкритті спадкової справи, у зв`язку з пропуском 6-місячного строку прийняття спадщини та роз`яснено, що постанова Кабінету Міністрів України з 19.06.2023 не діє. Крім того, для прийняття спадщини необхідно встановити факт проживання однією сім`єю із спадкодавцем. Ухвалою судді 20.09.2023 провадження у справі відкрито, справу призначено до підготовчого засідання. Ухвалою суду 02.11.2023 підготовче провадження у справі закрито і призначено судовий розгляд по суті. В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали з підстав, зазначених у позові. Представник відповідача - Ніжинської міської ради Чернігівської області подав заяву про розгляд справи за їх відсутності та визнання позову. Від третьої особи приватного нотаріуса Ніжинського районного нотаріального округу Костриці С.В. надійшла заява про розгляд справи без її участі Заслухавши позивачку та її представника, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади від 28.04.2023 (а.с. 12). З відповіді управління ЦНАП від 13.11.2023 № 06-10/2277, вбачається, що станом на [INFO] [PERSON] був зареєстрований в [ADDRESS] . Згідно довідки № 877 від 01.05.2023, виданої виконавчим комітетом Ніжинської міської ради Чернігівської області на підставі акту про фактичне проживання фізичної особи від 28.04.2023, в будинку [ADDRESS] , разом з [PERSON] фактично без реєстрації проживав її цивільний чоловік - [PERSON] ( а.с. 10). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується актовим записом про смерть №137 від 10.02.2023 (а.с. 43). Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , підтвердили, що [PERSON] з позивачкою жили однією сім`єю як чоловік та жінка. У період спільного проживання вони вели спільне господарство, робили ремонт, придбавали продукти, побутові речі, техніку, піклувалися один про одного. Як вбачається з виписки по картці/рахунку, відкритому на ім`я [PERSON] у АТ КБ «ПРИВАТБАНК», протягом періоду з 16.05.2022 по [INFO] [PERSON] та [PERSON] періодично здійснювали переказ грошових коштів один одному (а.с. 14-21). Копією накладної № 7 від 07.12.2022 підтверджується факт придбання [PERSON] у ФОП [PERSON] будівельних матеріалів, при цьому адресою покупця вказано [ADDRESS] . Тлумачення ч. 1 ст. 293 ЦПК України свідчить, що суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, з метою підтвердження наявності або відсутності таких фактів. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та іншої мети - ні. Відповідно до вимог п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Згідно із вимогами ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Статтею 1 СК України визначаються засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів. Якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення чинного законодавства. Статтею 21 СК України встановлено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Згідно ст. 27 СК України державна реєстрація шлюбу встановлена для забезпечення стабільності відносин між жінкою та чоловіком, охорони прав та інтересів подружжя, їхніх дітей, а також в інтересах держави та суспільства. Державна реєстрація шлюбу засвідчується Свідоцтвом про шлюб, зразок якого затверджує Кабінет Міністрів України. Відповідно до ч.1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно. Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всіх ознак, що притаманні наведеному визначенню. Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства. Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Надані позивачкою докази є належними та допустимими, з точки зору закону, її проживання однією сім`єю з [PERSON] , наявності спільного побуту, спільних друзів, спільного відпочинку, придбання ними послуг та ведення спільного господарства. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. За змістом ст.ст.77- 79 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. В пункті 27 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції " роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Як встановлено при розгляді справи, встановлення факту спільного проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу дасть позивачці підстави для реалізації свого права на прийняття спадщини до майна померлого [PERSON] . Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що вказана позовна вимога [PERSON] є обґрунтованою, оскільки факт спільного проживання вказаних осіб знайшов своє підтвердження та був доведений належними доказами, у зв`язку з чим заява підлягає задоволенню в повному обсязі. Встановлення цього факту не суперечить чинному законодавству України і не порушує чиїх-небудь прав або охоронюваних законом інтересів. Наявність інших спадкоємців після померлого [INFO] [PERSON] судом не встановлено. Так, згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру, спадкова справа після [PERSON] не заводилась. З відповіді управління ЦНАП від 13.11.2023 № 06-10/2277, вбачається, що станом на [INFO] [PERSON] був зареєстрований в [ADDRESS] , один. Згідно ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з дня відкриття спадщини і протягом якого відповідно до ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Згідно п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування" особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Законодавство України не містить вичерпного переліку поважних причин пропуску строку на прийняття спадщини, а також чітко не вказує які причини є поважними. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд дослідив поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини, які пов`язані з об`єктивними факторами для спадкоємця щодо неможливості вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Позивачка вказує на те, що вона дійсно пропустила визначений законом строк для прийняття спадщини з поважних причин, а саме, у зв`язку зі змінами у законодавстві в сфері спадкування. 28.02.2022 було прийнято постанову КМ України № 164 від 28.02.2022 «Про деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану». Постановою КМ України № 480 від 19.04.2022, яка набрала чинності 28.04.2022, внесено зміни до вищевказаної постанови № 164 від 28.02.2022, викладено її в редакції, п. 3 якої передбачав, що на час воєнного стану перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється. В подальшому, на підставі постанови КМ України № 719 від 24.06.2022, п.3 постанови КМ України № 164 від 28.02.2022, був викладений у наступній редакції: «Установити, що перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на чотири місяці. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення строку для прийняття спадщини». На підставі постанови КМ України № 469 від 09.05.2023, яка набрала чинності 23.05.2023, внесено зміни до постанови КМ України № 164 від 28.02.2022, а саме виключено п.3 вказаної постанови. В ряді постанов ВС, здійснено тлумачення вказаних норм законодавства, з урахуванням виміру ієрархії актів цивільного законодавства по вертикалі, зроблено висновок, що законодавець як у статті 1270 ЦК України, так і в інших нормах ЦК України, не передбачав допустимості існування такої конструкції як «зупинення перебігу строку на прийняття спадщини» та можливості в постанові Кабінету Міністрів України визначати інші правила щодо строку на прийняття спадщини, а отже пункт 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» суперечив статтям 1270, 1272 ЦК України та не підлягав застосуванню (аналогічні позиції сформовані у постановах ВС 25 січня 2023 року по справі № 676/47/21 та від 21 червня 2023 року по справі № 175/1404/19). Враховуючи викладене, зважаючи, що спадщина після смерті [PERSON] на час розгляду справи ніким не прийнята, відумерлою у встановленому законом порядку не визнана, відповідач позов визнав повністю, крім позивачки на спадщину ніхто не претендує, визначення додаткового строку для прийняття спадщини є єдиним шляхом отримання спадкового майна, інші спадкоємці із заявами про прийняття спадщини не зверталися, позивачка пропустила строк для прийняття спадщини з поважної причини, тому своєчасно не звернулася до нотаріуса, що у встановленому порядку не спростовано, тому суд вважає за можливе позовні вимоги задовольнити.

Outcome: approved