Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-17 00:00:00

Позивач у квітні 2023 року звернувся до Оболонського районного суду міста Києва з вищевказаним позовом до відповідача. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 10.02.2014 року [PERSON] звернувся до АТ КБ «Приват банк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н, між публічним акціонерним товариством комерційний банк "ПриватБанк" правонаступником якого є АТ КБ "ПриватБанк", та відповідачем укладено кредитний договір, відповідно до умов якого позивачем емітовано та видано відповідачеві кредитну картку, відкрито картковий рахунок та надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, з подальшою зміною кредитного ліміту. Сторони визначили, що договір складається з анкети-заяви позичальника, Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку та Тарифів. Проте позичальник не дотримується умов кредитного договору, не сплачує кредит, проценти за користування ним у розмірі та порядку, визначеному договором. Станом на 20.03.2023 року загальна сума заборгованості відповідача з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості становила 41 743 грн. 12 коп. з яких: 30390 грн. 08 коп. - заборгованість за тілом кредита, 11353 грн. 04 коп. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит, проте законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь яку частину суми заборгованості за кредитом, таким чином заборгованість до стягнення становить 30390 грн. 08 коп. З цих підстав АТ КБ "ПриватБанк" просило суд стягнути з відповідача на свою користь 30390 грн. 08 коп. заборгованості за кредитним договором б\\н від 10.02.2014 року та судові витрати. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи головуючим у справі визначено суддю Яценко Н.О. Ухвалою від 10.05.2023 року по справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. 07.08.2023 року відповідач через канцелярію суду подав відзив на позовну заяву в якому зазначив, що не погоджується з позовними вимогами позивача на суму 30390 грн. 52 коп., яка зазначена банком як тіло кредиту, та не погоджується з загальною вказаною сумою боргу 41 743 грн. 12 коп., оскільки дійсна сума боргу перед банком становить 17927 грн 52 коп., що є фактично використаними грошима, тобто є тілом кредиту. В обґрунтування зазначає, що в позові в пункті 5 «Порядок розрахунків» (помилково вказаний як 3) в абзаці 5 Позивач посилається при нарахуванні боргу на редакцію договору від 01.03.2019 року, але при цьому зазначає в позовній заяві (перший абзац вступу) про підписання відповідачем Анкети-заяви від 10.02.2014 року, та надає в якості доказу саме цю версію - в редакції на момент підписання. Посилається на те що позивач безпідставно вимагає оплату штрафів, відсотків, пені та комісій посилаючись саме на нову редакцію договору від 2019 року, яку відповідач не підписував, не був з нею ознайомлений, та не був повідомлений про зміни умов договору та не погоджував з ними. Отже, вимагати будь які борги, посилаючись на нову редакцію договору від 2019 року, з новими умовами кредитування, що суперечить ч. 3, 4 ст. 1056-1 ЦК України. Крім того, зазначає, нова редакція договору відсутня у наданих додатках до позовної заяви, позивач не має права посилатися на відсутні докази. Також, вказав що банком в позовній заяві в пункті 5 «Порядок розрахунків» (помилково вказаний як 3) абзац 7 вказано, що заборгованостей за нарахованими відсотками, за простроченими відсотками, за пеню та за комісії немає, але виписка банка, надана в доказах позивачем та наданий відповідачем підрахунок свідчать що саме штрафи у вигляді відсотків, пені та комісії зараховано до тіла кредиту. Дані з виписки банку та вказана інформація в позові суперечить одна одній і не можуть бути використані як належний доказ. В додатках до відзиву, відповідач, надав розрахунок усіх операцій по кредитній картці «Універсальна GOLD» з моменту настання першої простроченої заборгованості. У зв`язку з чим заперечував та просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, просив визнати договір приєднаний нікчемним, прийняти рішення, врахувавши усі докази, про скасування нарахувань процентів, штрафів, пені, відсотків та комісії в повному обсязі, судові витрати залишити за позивачем. Представник позивача в судове засідання не з`явився, позивач про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у позовній заяві АТ КБ "ПриватБанк" просило суд розглянути справу за відсутності його представника. Відповідач у судовому засіданні визнав частково позовні вимоги, а саме суму 17927 грн 52 коп. посилаючись на відзив на позовну заяву. Вислухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до такого висновку. Судом встановлено, що 10.02.2014 року між ПАТ КБ "ПриватБанк", правонаступником якого є АТ КБ "ПриватБанк" та відповідачем укладено кредитний договір б/н, згідно з умовами якого позивачем емітовано та видано відповідачеві кредитну картку, відкрито картковий рахунок та надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Згідно розрахунку наданого позивачем (а.с.6-21) заборгованість відповідача станом на 20.03.2023 року становить 41 743 грн. 12 коп. з яких: 30390 грн. 08 коп. - заборгованість за тілом кредита, 11353 грн. 04 коп. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит. В своєму позові позивач просить суд стягнути лише заборгованість за тілом кредиту 30390 грн.08 коп. Разом з тим відповідач з наданих розрахунком не погоджується та надає свій контррозрахунок. (а.с.124-126) і зазначає що за його розрахунком заборгованість за тілом кредита становить 17927 грн 52 коп., які він використав і готовий повернути банку. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Ч. 1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст.1048 ЦК України) Ч. 2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст.634 цього Кодексу договором приєднанням є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (в цьому випадку - АТ КБ "ПриватБанк"). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до ч. 1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст.1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді процентів за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, а також не погоджено сторонами і розмір штрафних санкцій. Обґрунтовуючи право на нарахування процентів, банк, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 10.02.2014 року б/н, посилався на Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (ресурс: Архів Умов та Правил надання банківських послуг розміщені на сайті Банкуwww.privatbank.ua) та Тарифи як невід`ємні частини спірного договору. Витягом з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (ресурс: Архів Умов та Правил надання банківських послуг розміщені на сайті www.privatbank.ua) та Тарифами, наданими позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, та інші умови. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку та Тарифи розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка з сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (справа №6-16цс15). Також у цій справі неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч.1 ст.634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією з сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду з вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Тарифи та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачеві Умови та Правила банківських послуг в ПриватБанку, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку та Тарифи не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Суд також вказує, що з урахуванням приписів ч. 6 ст.8 ЦПК України обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної з сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору (такий висновок суду відповідає правовій позиції, висловленій Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17). Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у вигляді процентів за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Суд вважає, що грошові кошти , що були сплачені відповідачем в рахунок процентів , неустойки не могли зараховуватися банком в рахунок процентів та неустойки, оскільки останні не передбачені підписаним між сторонами договором , а відтак доводи позивача про наявний у відповідача борг за тілом кредиту саме в сумі 30290 грн. 08 коп. не підтверджено належними доказами та спростовано відповідачем наданим суду контрозрахунком. При цьому суд приймає розрахунок відповідача про наявний борг в сумі 17927 грн. 52 коп. та вважає за доцільне стягнути його з відповідача на користь позивача. З огляду на викладене, суд доходить до висновку про часткове задоволення позову. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати по сплаті судового збору в сумі 1583 грн. 37 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial