Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-10 00:00:00

12.10.2023 [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до [PERSON] про зміну розміру аліментів. В позовній заяві, позивач посилався на те, що рішенням Петриківського районного суду м. Дніпропетровська від 21.05.2012 з нього стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки з усіх видів доходів відповідача щомісячно, починаючи стягнення з 22.02.2012. На сьогоднішній день у позивача змінився сімейний стан від повторного шлюбу, народилась донька [PERSON] , [INFO] . 15 серпня 2023 року дружина позивача отримала наказ про стягнення з позивача аліментів на тримання доньки у розмірі частки з усіх видів доходів відповідача щомісячно. Просив зменшити розмір аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] до 1/8 частини від усіх його доходів щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою судді Батманової В.В. від 13 жовтня 2023 року було відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в спрощеному провадженні з повідомленням сторін (а.с. № 17). Представник відповідача скористалась правом на подання відзиву в якому заперечувала проти позову, зазначила, що відсутні докази зміни майнового стану позивача, а відтак в задоволенні позову слід відмовити. У наданій відповіді на відзив представник позивача заперечувала доводи викладені у відзиві, просила задовольнити позов з підстав у ньому викладених. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі просила позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, підтримала заперечення викладені у відзиві, просила відмовити в задоволенні позову. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази за принципами ст. 89 ЦПК України, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Судом встановлено, що рішенням Петриківського районного суду м. Дніпропетровська від 21.05.2012 з нього стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки з усіх видів доходів відповідача щомісячно, починаючи стягнення з 22.02.2012. [INFO] у позивача народилась донька - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва серії [NUMBER] (а.с. № 5). Судовим наказом Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15.08.2023 стягнуто з\~\~ [PERSON] , на користь [PERSON] , аліменти на утримання неповнолітньої дитини: [PERSON] , у розмірі однієї чверті усіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, та не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття тобто до [INFO] , починаючи стягнення з 09.06.2023. Вказаний судовий наказ не подавався до виконавчою служби з метою виконання за домовленістю між позивачем та його дружиною [PERSON] , як було наголошено в судовому засіданні представником позивача. Крім того, слід зазначити, що визначений розмір аліментів за двома судовому рішення у сукупності не перевищує 50% від заробітку (доходу) позивача, а відтак не порушує норм встановлених Сімейним Кодексом України. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно статі 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до частини 2 статті 51 Конституції України, статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Таким чином, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. У зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Аналогічний висновок зробив і Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13. Отже, розмір аліментів може бути зменшений за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника чи одержувача аліментів та в інших випадках, передбачених СК України. Частиною 2\~ст. 182 Сімейного кодексу України\~визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і він може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. \~Відтак, стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), не може бути безумовною підставою для зменшення розміру аліментів за рішенням суду у заявленому позивачем розмірі, оскільки у разі їх зменшення розмір аліментів на утримання [PERSON] буде значно зменшено у порівнянні з правами іншої дітини відповідача. Позивач не довів належними та допустимими доказами погіршення його майнового стану. Крім того, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. З урахуванням викладених обставин суд приходить до висновку про недоведеність і необґрунтованість позовних вимог, у зв`язку з чим вважає за необхідне відмовити у їх задоволенні у повному обсязі. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно ч. 1\~ст.\~141\~ЦПК України судові витрати понесені позивачем стягненню з відповідача не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed