Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-14 00:00:00

Позивачка звернулася з позовом до Київської міської ради про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності. Свої вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] помер її батько [PERSON] , після смерті якого залишилось спадкове майно, а саме квартира [ADDRESS] . Після смерті батька позивачка звернулася до державного нотаріуса Смілянської державної нотаріальної контори Олександри Зайцевої з заявою про прийняття спадщини. 08.08.2023 року постановою нотаріуса, позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] , що залишилося після батька [PERSON] , оскільки в якості правовстановлюючого документу на квартиру [PERSON] надала договір купівлі - продажу 19.06.1996 року посвідчений Київською універсальною біржею, реєстровий № В4977/6498, що не посвідчений нотаріально. Зазначає, що 19.06.1996 між [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] , [PERSON] з другої сторони був укладений Договір купівлі- продажу нерухомого майна, який був зареєстрований в Київській універсальній біржі у журналі реєстрації за реєстраційним номером В4977/6498. Згідно умов цього договору Продавці продали, а Покупець купив квартиру за [ADDRESS] , загальною площею 34.54 кв.м. за 225 000 000,00 карбованців, які Покупець передав Продавцям повністю до підписання цього Договору (п. 5 Договору). Тобто, сторони досягли та повністю виконали всі істотні умови Договору. Враховуючи викладене, позивач просить визнати Договір купівлі-продажу нерухомого майна квартири [ADDRESS] від 19.06.1996, який укладений між [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] , [PERSON] з другої сторони, який був зареєстрований в Київській універсальній біржі у журналі реєстрації, реєстраційний номер В4977/6498 - дійсним та визнати за [PERSON] право власності на квартиру за [ADDRESS] . У відзиві на позов Київська міська рада просить суд на підставі поданих стороною доказів прийняти рішення згідно чинного законодавства, та слухати справу у відсутності представника. Позивач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності позивача. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового засідання повідомлявся судом належним чином. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового засідання повідомлявся судом належним чином, причини неявки суду не відомі. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності осіб, що не з`явилися. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що позивачка є дочкою [PERSON] , який помер [INFO] . Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, яким є квартира [ADDRESS] . Вказана квартира належала спадкодавцю на підставі договору купівлі-продажу нерухомості, зареєстрованого на Київській Універсальній Біржі 19.06.1996 за реєстровим номером В4977/6498. 08.08.2023 року [PERSON] звернулася до Смілянської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на квартиру [ADDRESS] , що залишилася після батька [PERSON] , який помер [INFO] . 08.08.2023 року постановою державного нотаріуса Смілянської державної нотаріальної контори Олександри Зайцевої позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку з тим що наданий позивачкою договір купівлі-продажу не може бути прийнятий нотаріусом в якості документа, що посвідчує право власності, оскільки сторонами договору не додержано вимог ст. 227 ЦК УРСР, чинного на час укладення договору, в частині його нотаріального посвідчення. Інша спадкоємці, передбачені статями 1261-1266 ЦК України, в тому числі малолітні, неповнолітні, недієздатні, цивільна дієздатність яких обмежена, інший з подружжя, який пережив спадкодавця, відсутні. Наведена обставина стала підставою для звернення позивача до суду із даним позовом. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.ст. 1216-1218 цього ж Кодексу спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом ч.5 ст. 1268 цього ж кодексу незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Частинами першою та третьою статті 1296 цього Кодексу визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно з п.п. 4.15 п. 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. Як встановлено судом, договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] був зареєстрований 19.06.1996 року на Київській універсальній біржі у журналі реєстрації, реєстраційний номер В4977/6498. Таким чином, до правовідносин щодо належності вказаного нерухомого майна спадкодавцю підлягають застосуванню положення ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до ст. 47 ЦК УРСР (тут і далі - в редакції, чинній на момент укладення договору 19.06.1996) нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу. Якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Згідно зі ст. 153 ЦК УРСР договір є укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» (в редакції, що діяла на час укладення договору купівлі-продажу 19.06.1996) біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Зміст біржової угоди (за винятком найменування товару, кількості, ціни, місця і строку виконання) не підлягає розголошенню. Цю інформацію може бути надано тільки на письмову вимогу судам, органам прокуратури, служби безпеки, внутрішніх справ, арбітражному суду та аудиторським організаціям у випадках, передбачених законодавством України. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Біржові операції дозволяється здійснювати тільки членам біржі або брокерам. Отже, судом встановлено, що при вчиненні договору купівлі-продажу квартири дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, перехід права власності відбувся, сторони договору мали необхідний обсяг цивільної дієздатності та вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі-продажу квартири. Отже, правочин був реальним і вчинений у формі, дозволенній чинним законодавством України на момент його вчинення, а тому є дійсним в силу вимог закону чинного на той час і визнання таким додатково в судовому порядку не потребує, що свідчить про необґрунтованість позовних вимог в цій частині. За приписами ст. 317 ЦК України зміст права власності полягає у праві власника володіти, користуватись та розпоряджатись майном. Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Разом з тим, відповідно до висновків, викладених у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019 у справі №522/1029/18, передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності у судовому порядку в порядку ст. 392 ЦК України є наявність підтвердженого належними доказами як права власності на майно, яке оспорюється або не визнається іншою особою, так і порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно. Аналогічна правова позиція викладена у висновках Верховного Суду у постановах від 02.05.2018 р. у справі № 914/904/17, від 27.06.2018 р. у справі № 904/8186/17, від 11.04.2019 р. у справі № 910/8880/18, постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 р. у справі № 916/1608/18. Із урахуванням вищенаведених положень закону, а також виходячи із встановлених судом обставин набуття за [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS] , суд приходить до висновку, що таке нерухоме майно було набуто останнім правомірно, у відповідності до норм діючого на той час законодавства, а тому така квартира увійшла до складу спадщини [PERSON] після його смерті. Жодних доказів на спростування вищевказаних обставин матеріали справи не містять. Враховуючи вищевикладене, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного наданого доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності,

Outcome: partial