Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до відповідача АТ «Мегабанк» про визнання недійсним положень кредитного договору. В обґрунтування заявленого позову зазначає, що 26.02.2018 року між позивачем та відповідачем було укладено Кредитний договір № 20-902-850-2-18-Г, згідно з яким відповідач надає кредитні кошти в сумі та на умовах, визначених Договором, які позивач (позичальник) зобов`язується повернути відповідачу, сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі згідно з додатками. Відповідно до положень п. 4.4 Кредитного договору у разі порушення строків сплати ануїтетних платежів та комісійної винагороди понад 90 календарних днів відповідач обліковує заборгованість за кредитом в повному обсязі на відповідному рахунку простроченої заборгованості. З цього моменту відповідач припиняє нарахування щомісячної комісійної винагороди, процентна ставка за кредитом встановлюється в розмірі, визначеному в п. 2.11 цього Договору, а саме 0,1% річних, а за невиконання прийнятих на себе зобов`язань щодо сплати ануїтетних платежів та комісійних винагород позивач сплачує штраф у розмірі, передбаченому п. 6.3 цього Договору. Пунктом 6.3 Кредитного договору встановлено, що у разі порушення строків сплати ануїтетних платежів та/або комісійної винагороди понад 90 календарних днів позивач сплачує відповідачу штраф у розмірі 45 процентів від суми кредиту. Крім того, п. 6.1 Кредитного договору також передбачено, що за несвоєчасне погашення ануїтетних платежів кредитодавець має право нарахувати та стягнути з позичальника пеню у розмірі потрійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочки платежу від несвоєчасно сплаченої суми, при цьому, розмір пені не може перевищувати 15 процентів суми простроченого платежу. Таким чином, за прострочення виконання зобов`язання з повернення кредитних коштів або сплати процентів за користування кредитом, відповідно до п.6.1 та 6.3 Кредитного договору, передбачена подвійна цивільно-правова відповідальність за одне і те саме порушення, що, на переконання позивача, створює істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду позивача, з чого останній робить висновок про необхідність визнати пункти 4.4 та 6.3 Кредитного договору недійсними. Згідно із положеннями частин 1, 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. А тому, за містом прохальної частини позовної заяви, позивач просить визнати недійсними пункти 6.3, 4.4. (в частині сплати штрафу у розмірі, передбаченому пунктом 6.3) кредитного договору від 26.02.2018 року №20-902-850-2-18-Г, укладеного між [PERSON] та АТ "Мегабанк". Ухвалою судді Франківського районного суду м. Львова Дзеньдзюри С.М. від 17.09.2020 року відкрито провадження у справі. Представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву. Зазначає, що чинне законодавство не встановлює для учасників цивільних відносин обмежень передбачати в договорі стягнення альтернативних пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. При цьому, звертає увагу на те, що рішенням Залізничного районного суду м. Львова по справі №462/8006/18 від 21.02.2019 року фактично перевірено правильність нарахування неустойки та задоволено позов АТ «МЕГАБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Вказане рішення залишено без змін постановою Львівського апеляційного суду від 27.01.2020 року у справі № 462/8006/18. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07.04.2020 р. у справі № 462/8006/18 (провадження № 61-5786ск20) відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою [PERSON] на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 21.02.2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 27.01.2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Мегабанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Наголошує, що позивачу у відповідності до вимог чинного законодавства до безпосереднього укладання кредитного договору в повному обсязі було надано відповідачем інформацію, яка є необхідною для прийняття відповідного, зваженого рішення, у тому числі щодо розміру реальної річної процентної ставки, інших супутніх витрат та умов кредитування, попередження про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі щодо розміру неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором, про що свідчить підпис позивача на паспорті споживчого кредиту «Споживчий кредит готівкою", копія якого долучена позивачем до позовної заяви. Також у відповідності до умов укладеного Кредитного договору банком були видані позивачу відповідні грошові кошти та виконані усі зобов`язання по договору на відміну від позивача, який допустив виникнення заборгованості. А тому, представник відповідача вважає, що заявлені [PERSON] позовні вимоги є незаконними й необгрунтованими та просить в задоволенні таких відмовити. Ухвалою судді Франківського районного суду м. Львова Дзеньдзюри С.М. від 05.03.2021 року закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.02.2023 року вказану цивільну справу передано для розгляду судді Величку О.В. Ухвалою судді Франківського районного суду м. Львова Величка О.В. від 12.05.2023 року прийнято справу до провадження та призначено справу до розгляду у підготовчому судовому засіданні. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 08.08.2023 року закінчено підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача наполягав на задоволенні позовних вимог, надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні заперечила щодо задоволення позовних вимог із підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та письмових поясненнях. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, доходить переконання про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог. Судом встановлено, що 26.02.2018 року між ПАТ «Мегабанк» та [PERSON] укладено Кредитний договір № 20-902-850-2-18-Г, згідно з яким відповідач надає кредитні кошти в сумі та на умовах, визначених договором, які позивач (позичальник) зобов`язується повернути відповідачу, сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі згідно з додатками. Позивачем також підписано паспорт споживчого кредиту, в якому визначено вид кредиту, процентну ставку та штрафи за невиконання зобов`язання. Частиною першою\~статті 627 ЦК України\~визначено, що відповідно до\~статті 6 цього Кодексу\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1\~ст. 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно\~ст.629\~ЦК\~України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 527 ЦК України\~передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно\~із ст.1054 ЦК України\~за кредитним договором Банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. З досліджених матеріалів справи слідує, що сторони при укладанні Кредитного договору № 20-902-850-2-18-Г досягли згоди з усіх істотних умов, в тому числі щодо строку кредитування (з 26.02.2018 року до 25.02.2021 року), загального розміру кредиту - 19058,30 грн., процентної ставки (фіксована - 39% річних), загальної вартості кредиту (32917,57 грн.), розміру штрафних санкцій, в тому числі й визначених у пунктах 6.3, 4.4, які є невід`ємною частиною договору,\~волевиявлення на їх укладення було вільним й відповідало внутрішній волі сторін. У зв`язку з неналежним виконанням позичальником [PERSON] своїх зобов`язань за кредитним договором перед банком останній звертався до суду для стягнення заборгованості та штрафу. Рішенням Залізничного районного суду м. Львова у справі № 462/8006/18 від 21.02.2019 року фактично перевірено правильність нарахування неустойки та задоволено позов АТ «МЕГАБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості за Кредитним договором № 20-902-850-2-18-Г від 26.02.2018 року у сумі 28547 грн., яка включає, в тому числі, 8576,24 грн. штрафу. При цьому, підставою для нарахування і стягнення із [PERSON] штрафу послужили положення п.6.3 кредитного договору, тобто того самого пункту, якого в даній справі позивач просить визнати недійсним. Вказане рішення залишено без змін постановою Львівського апеляційного суду від 27.01.2020 року у справі № 462/8006/18, а тому, набрало законної сили та підлягає виконанню. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07.04.2020р. у справі № 462/8006/18 (провадження № 61-5786ск20) відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою [PERSON] на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 21.02.2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 27.01.2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Мегабанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Суд звертає увагу на висновки, викладені у\~постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.01.2021 року в справі № 522/1528/15-ц (провадження № 14-67цс20), згідно з якими,\~якщо суд розглядає справу про стягнення з боржника коштів, то останній має захищати свої права саме в цьому провадженні, заперечуючи проти позову та доводячи відсутність боргу, зокрема відсутність підстав для його нарахування, бо вирішення цього спору призведе до правової визначеності у правовідносинах сторін зобов`язання. Наявність відповідного боргу чи його відсутність, як і відсутність підстав для нарахування боргу, є предметом доказування у спорі про стягнення з відповідача коштів незалежно від того, чи подав останній зустрічний позов про визнання відсутності права кредитора.\~У разі, якщо кредитор уже ініціював судовий процес, спрямований на захист порушеного, на його думку, права, або такий спір суд уже вирішив, звернення боржника з позовом про визнання відсутності права вимоги у кредитора та кореспондуючого обов`язку боржника не є належним способом захисту. Таким чином, пред`явлення [PERSON] позову про визнання недійсними окремих положень договору\~кредиту фактично спрямоване на створення підґрунтя для ревізування судових рішень в справі № 462/8006/18, які набрали законної сили. Якщо [PERSON] вважав, що підстави для стягнення із нього заборгованості, яка включає також штраф, за кредитним договором відсутні, у тому числі внаслідок недійсності окремих положень цього договору, він мав доводити свої заперечення проти вимог банку в справі № 462/8006/18. Незважаючи на це, [PERSON] в межах розгляду справи № 462/8006/18 із зустрічним позовом до банку про визнання недійсними положень кредитного договору не звертався, а нарахування неустойки та включення її до складу заборгованості не оспорював ні в суді першої інстанції, ні в апеляційному суді. За наведених обставин намагання позивача поставити під сумнів положення кредитного договору, за якими з нього уже стягнуто неустойку за рішенням суду, що набрало законної сили, суперечить принципу res judicata, згідно з яким жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. На необхідності врахування цього принципу, який сприяє правовій визначеності, вказав Європейський суд з прав людини у рішеннях в справі "Брумареску проти Румунії" від 28.11.1999 року (п.61), "Христов проти України" від 19.02.2009 року (п.33, 34). Зважаючи на викладене, в задоволенні позову [PERSON] до Акціонерного товариства «Мегабанк» про визнання недійсними положень кредитного договору слід відмовити. Враховуючи наведене та на підставі ст.ст.\~12,\~81,\~141,\~258,\~259,\~263-265,\~352,\~354 ЦПК України, суд

Outcome: dismissed