Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-17 00:00:00

Адвокат Мандзюк І.В., діючи в інтересах [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до відповідача держави російська федерація в особі Посольства російської федерації в Україні про стягнення матеріальної та моральної шкоди. Позовні вимоги мотивує тим, що позивач [PERSON] була зареєстрована та проживала в [ADDRESS] . Вищевказана квартира належить позивачу на праві приватної власності, що підтверджується договором купівлі-продажу від 30.12.2003 року, зареєстрований в реєстрі за №1988, витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 20.01.2004 року №4192420. В червні 2014 року [PERSON] була змушена покинути місце проживання в результаті збройної агресії російської федерації та 02.02.2015 року отримала довідку №7102001355 про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України. Відповідно до постанови ВРУ «Про визнання окремих районів, міст, селищі сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» м. Луганськ входить до переліку населених пунктів, які визначені цією постановою окупованими. Внаслідок збройної агресії російської федерації та окупації російською федерацією частини території Луганської області, позивачка фактично втратила можливість проживати у своїй квартирі, користуватись рухомим майном, що залишилось в ній, у зв`язку з чим їй було завдано матеріальної шкоди у вигляді неотриманих доходів, які б вона могла реально одержати. Крім того, позивачка була позбавлена звичайного ритму життя, спілкування з близькими та рідними, а також можливості повернення додому. Ці обставини відобразились на матеріальному та моральному стані позивачки. Таким чином, враховуючи характер та обсяг завданих позивачці моральних страждань, істотних порушень її конституційних прав, умисних дій російської федерації, а також почуття безпорадності та розчарування, які вона відчуває роками через неможливість проживати на рідній землі та користуватись належним їй житлом, спілкуватись з близькими, представник позивача просить стягнути з відповідача моральну шкоду у сумі 35\~000 євро, що на день подання позову еквівалентно 1\~400\~000 гривень, а також суму вартості кварти, що становить 1\~190\~579,14 гривень. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Мандзюк І.В. про дату, час та місце проведення судового засідання з розгляду даної цивільної справи повідомлені належним чином шляхом отримання повістки про виклик до суду. Представник відповідача - держави російської федерації в особі Посольства російської федерації в Україні про дату, місце та час розгляду справи повідомлявся як шляхом надсилання судового виклику на адресу, вказану у позовній заяві так і шляхом оголошення про виклик особи, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме. У судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив. З огляду на викладене, суд вважає за можливе ухвалити рішення на підставі наявних у справі документів та доказів. Суд, дослідивши матеріали позовної заяви та надані докази, встановив наступні обставини справи. Відповідно до договору купівлі-продажу від 30.12.2003 року, зареєстрований в реєстрі за №1988, [PERSON] продала, а [PERSON] купила квартиру [ADDRESS] . Згідно копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 20.01.2004 року, реєстраційний номер 4192420, квартира, що розташована в [ADDRESS] , належить на праві власності [PERSON] . Як вбачається з технічного паспорту за реєстраційним №542/55528 на квартиру [ADDRESS] , власником є [PERSON] , загальна площа квартири 53,3 кв. м. Згідно висновку про вартість майна від 15.05.2023 року, виконаного ТОВ «КОНВЕСТ ДЕВЕЛОПМЕНТ», ринкова вартість 2-х кімнатної квартири загальною площею 53,3 кв. м., розташованої в [ADDRESS] , становить 1\~190\~579,14 гривень. Вирішуючи заявлені позовні вимоги, суд керується наступним. В лютому 2014 року розпочалася військова агресія Російської Федерації проти України, внаслідок якої була анексована територія Автономної Республіки Крим, частково окуповані території Донецької та Луганської областей України. 24 лютого 2022 розпочалось повномасштабне вторгнення російської федерації на території України, у зв`язку із чим Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 р «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України», в Україні введено військовий стан. Зазначені обставини є загальновідомими та ніким не оспорюються, а тому не підлягають доказуванню згідно з приписами ч. 3 ст. 82 ЦПК України. Окрім того, відповідно до статті 12 Конвенції ООН про юрисдикційні імунітети держав та їх власності (2004), що відображає звичаєве міжнародне право, держава не має права посилатися на судовий імунітет у справах, пов`язаних із завданням шкоди здоров`ю, життю та майну, якщо така шкода повністю або частково завдана на території держави суду та якщо особа, яка завдала шкоду, у цей час перебувала на території держави суду. Отже, судовий імунітет російської федерації не підлягає застосуванню з огляду на порушення російською федерацією державного суверенітету України, а отже, не є здійсненням російською федерацією своїх суверенних прав, що охороняються судовим імунітетом, а тому держава російська федерація є належним відповідачем у даній справі. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 18.05.2022 року по справі № 760/17232/20-ц. У зв`язку з повномасштабним вторгненням російської федерації на територію України 24 лютого 2022 року Україна розірвала дипломатичні відносини з росією, що у свою чергу з цієї дати унеможливлює направлення різних запитів та листів до посольства російської федерації в Україні у зв`язку із припиненням його роботи на території України. Отже, починаючи з 2014 року відсутня необхідність у направленні до посольства російської федерації в Україні запитів щодо згоди російської федерації бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди у зв`язку з вчиненням російською федерацією збройної агресії проти України та ігноруванням нею суверенітету та територіальної цілісності Української держави. А починаючи з 24 лютого 2022 року таке надсилання неможливе ще й у зв`язку із розірванням дипломатичних зносин України з російською федерацією. З огляду на те, що в Україні введено воєнний стан у зв`язку з триваючою повномасштабною збройною агресією російської федерації проти України, чим порушено її суверенітет, отримання згоди російської федерації бути відповідачем у цій справі наразі є недоречним. До таких висновків щодо розірвання дипломатичних відносин між Україною і російською федерацією, на основі аналізу наведених вище норм права та фактичних обставин, дійшов Верховний Суд у постанові від 14 квітня 2022 року у справі № 308/9708/19 (провадження № 61-18782 св 21), у постанові від 08 червня 2022 року у справі №490/9551/19, а також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2022 року у справі № 635/6172/17, провадження № 14-167 цс 20, (пункт 58). 02 березня 2022 року збройну агресію рф проти України у резолюції ES-11/1 «Агресія проти України» визнала Генеральна Асамблея ООН. Вона вимагає від російської федерації негайного припинення застосування сили проти України, утримання від погроз чи застосування сили проти будь-якої держави ООН, повного та безумовного виведення збройних сил з території України у межах її міжнародно-визнаних кордонів, а також забезпечення повного захисту цивільних осіб, включаючи гуманітарний персонал, журналістів та осіб, які перебувають у вразливому становищі, у тому числі жінок і дітей. 14 квітня 2022 року Верховна Рада України визнала дії, вчинені збройними силами російської федерації та її політичним і військовим керівництвом під час останньої фази збройної агресії проти України, яка розпочалася 24 лютого 2022 року, геноцидом Українського народу (пункт 1 Заяви Верховної Ради України «Про вчинення російською федерацією геноциду в Україні», схваленої згідно з\~Постановою Верховної Ради України № 2188-IX). 27 квітня 2022 року Парламентська Асамблея Ради Європи ухвалила резолюцію «Наслідки продовження агресії російської федерації проти України: роль і відповідь Ради Європи» № 2433. Визнала, що агресія рф проти України є безпрецедентним актом як сама по собі, так і за її далекосяжними наслідками, бо провокує найважчу гуманітарну кризу в Європі з найбільшою кількістю жертв, най масштабнішим внутрішнім і зовнішнім переміщенням населення з часів Другої світової війни. Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 22 грудня 2022 року №309 вся територія Луганського району з 07.04.2014 року є тимчасово окупованою територією. Згідно\~Указу Президента\~України «Про межі та перелік районів, міст, селищ і сіл, частин їх територій, тимчасово окупованих у Донецькій Луганській областях» № 32/2019 від 07 лютого 2019 року\~м. Луганськ відноситься до тимчасово окупованої території. Постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2022 року № 326\~затверджено порядок визначення шкоди та збитків, завданих внаслідок збройної агресії. Верховний Суд у постанові від 18 травня 2022 року у справі № 428/11673/19 дійшов висновку, що звернення позивача до українського суду із позовом до російської федерації про відшкодування шкоди, завданої збройною агресією росії проти України, є можливим засобом захисту права. Згідно зі ст.\~9\~Закону України\~«Про забезпечення\~прав і\~свобод громадян\~та правовий\~режим на\~тимчасово окупованій\~території України» відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на російську федерацію як на державу, що здійснює окупацію. Держава Україна всіма можливими засобами сприятиме відшкодуванню матеріальної та моральної шкоди російською федерацією. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається на спричинення їй матеріальної шкоди, оскільки вона фактично втратила можливість проживати в своїй квартирі, користуватись нею та розпоряджається своїм майном. Судом встановлено, що позивачка є власником квартири [ADDRESS] загальною площею 53,3 кв. м. Відповідно до ст.\~41\~Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з ч. 1 ст.\~317\~ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1, 3 ст.\~319\~ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України). Згідно ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина. Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, тож якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України з відшкодування шкоди, то саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди. Аналогічна правова\~позиція викладена\~в постанові\~Верховного Суду\~від 23 жовтня 2019 року(справа № 761/6144/15-ц,провадження № 61-18064св18). Судом встановлено та вказана обставина не спростована відповідачем, що в результаті збройної агресії російської федерації та окупації російською федерацією частини території Луганської області, позивачка фактично втратила можливість проживати у своїй квартирі, користуватись своїм майном, що залишилось в ній. Визначаючи розмір майнової шкоди, суд бере до уваги висновок про вартість майна, відповідно до якого вартість вищезазначеної квартири становить 1\~190\~579,14 гривень. З урахуванням наведеного, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню майнова шкода у розмірі 1\~190\~579,14 гривень. Щодо вимог позову про відшкодування моральної шкоди, суд виходить з такого. Згідно з вимогами\~ст. 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ч. 1\~ст. 1167 ЦК України\~моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішення, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Пунктом 3\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди"\~під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Отже, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини душевних страждань, ступеня вини відповідача, який завдав моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року в п. 5 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», обов`язковому з`ясуванню при вирішені спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою. При цьому, обов`язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування, що відповідає змісту ч. 3 ст.\~12\~та\~81 ЦПК України. Водночас, відповідно до положень п. 9 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України «Про\~судову практику\~в справах\~про відшкодування\~моральної (немайнової)\~шкоди» №\~4\~від 31.03.1995\~року передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач внаслідок протиправних дій відповідача, час і зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суд встановлює наявність факту заподіяння позивачу моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею). Вказаний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 19.03.2020 року у справі № 686/13212/19. Так, матеріалами справи доведено, що позивачка внаслідок збройної агресії російської федерації проти України була вимушена покинути житло, яке належить їй на праві приватної власності та яке знаходиться на тимчасово окупованій території, та виїхати до іншого регіону України, як внутрішньо переміщена особа. Внаслідок чого, вона відчуває безперервний невгамовний душевний біль та страждання, відчуває почуття безпорадності та розчарування через неможливість проживати на рідній землі, спілкуватися з близькими, вільно користуватися та розпоряджатися своєю вищезазначеною квартирою. За таких підстав, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приймаючи до уваги характер страждань позивачки, обсяг заподіяної їй шкоди та обставини, за яких така шкода була заподіяна, суд доходить висновку, що з відповідача держави рф в особі Посольства російської федерації на користь [PERSON] слід стягнути компенсацію за завдану моральну шкоду у сумі 400\~000 гривень. Указаний розмір відшкодування суд вважає таким, що відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості і у повній мірі відшкодує завдану позивачеві моральну шкоду. За нормою ч. 6ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на російську федерацію як на державу, що здійснює окупацію. У постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 18 травня 2022 року № 760/17232/20-ц (61-15925 св 21) зазначено наступне: «Визначаючи, чи поширюється на Російську Федерацію судовий імунітет у справі, яка переглядається», Верховний Суд врахував таке: предметом позову є відшкодування моральної шкоди, завданої збройною агресією РФ проти України; місцем завдання шкоди є територія суверенної держави Україна; передбачається, що шкода завдана агентами РФ, які порушили принципи та цілі, закріплені у Статуті ООН, щодо заборони військової агресії, вчиненої стосовно іншої держави - України; вчинення актів збройної агресії іноземною державою не є реалізацією її суверенних прав, а свідчить про порушення зобов`язання поважати суверенітет та територіальну цілісність іншої держави - України, що закріплено у Статуті ООН; національне законодавство України виходить із того, що за загальним правилом шкода, завдана в Україні фізичній особі в результаті протиправних дій будь-якої іншої особи (суб`єкта), може бути відшкодована за рішенням суду України (за принципом генерального делікту). Таким чином, російська федерація є суб`єктом, внаслідок збройної агресії якого проти України та окупації частини території України порушено низку прав та свобод громадян України, зокрема, особистих прав позивача, та, відповідно, саме російська федерація є суб`єктом, на якого покладено обов`язок з відшкодування завданих цими діями збитків. Таким чином, аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги\~\~ [PERSON] підлягають задоволенню частково, а тому слід стягнути з держави російська федерація в особі Посольства російської федерації в Україні на користь позивача матеріальну шкода у розмірі 1\~190\~579,14 гривень та моральну шкоду у розмірі \~400\~000 гривень, а разом 1\~590\~579,14 гривень. Оскільки позивач при поданні позову був звільнений від сплати судового збору, то відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~він підлягає стягненню з відповідача держави російська федерація в особі Посольства російської федерації в Україні на користь держави. Загальна сума, яка підлягає стягненню 1\~590\~579,14 гривень. Відповідно до ст.\~4,\~6 Закону України «Про судовий збір»\~станом на час подання позову (24.07.2023 року) позивач повинен був сплатити з урахуванням ціни позову судовий збір у розмірі 1% від ціни позову але не\~менше 0,4\~розміру прожиткового\~мінімуму для\~працездатних осіб\~та не\~більше 5\~розмірів прожиткового\~мінімуму для\~працездатних осіб Прожитковий мінімум для працездатних осіб у 2023 складав 2684 гривні. Максимальний розмір судового збору станом на 24.07.2023 складав 13\~420 гривень (5*2684), що не перевищує 1% від ціни позову 1\~590\~579,14 гривень. Тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 13\~420 гривень. Згідно із ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Outcome: partial