Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-17 00:00:00

ТОВ «Фінансова компанія «Прайм Альянс» (далі ТОВ «ФК «Прайм Альянс») звернулось до суду із вказаною позовною заявою, в обґрунтування якої зазначило, що 28.04.2015 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» (далі ПАТ «ОТП «Банк») та [PERSON] був укладений кредитний договір № 2010664798, відповідно до якого відповідач отримав кошти у розмірі 74639 грн. 41 коп. із нарахуванням процентів за користування кредитними коштами у розмірі 0,01% річних, зі строком повернення до 28.04.2020 року. 13.06.2016 року між ПАТ «ОТП «Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (далі ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія») був укладений договір факторингу № 29/01/19-2, відповідно до якого до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» перейшло право грошової вимоги до [PERSON] в сумі 92709 грн. 53 коп. за кредитним договором № 2010664798 від 28.04.2015 року. 29.01.2019 року між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та ТОВ «ФК «Прайм Альянс» був укладений договір факторингу № 13/06/16, відповідно до якого ТОВ «ФК «Прайм Альянс» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за вищевказаним кредитним договором. Разом з тим, відповідач не виконав свої зобов`язання, передбачені вищевказаним кредитним договором. У зв`язку з чим [PERSON] має непогашену заборгованості перед ТОВ «ФК «Прайм Альянс» за кредитним договором № 2010664798 від 28.04.2015 року в розмірі 65535 рн. 97 коп., яка складається в межах 3-х річного терміну з 28.03.2017 року по 28.04.2020 року із заборгованості за основною сумою боргу в розмірі 49759 грн. 41 коп., заборгованості за відсотками в розмірі 8 грн. 07 коп., 3 \~% річних за користування кредитом у розмірі 4584 грн. 68 коп. та інфляційних втрат у розмірі 11183 грн. 81 коп., яку ТОВ «ФК\~«Прайм Альянс» просило стягнути з [PERSON] , а також судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 2684 грн. 00 коп. та витрати на професійну правничу (правову) допомогу у розмірі 10736 грн. 00 коп. Ухвалою суду від 17.10.2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Представник позивача в судові засідання не з`явився, неодноразово повідомлявся про час та місце судового розгляду завчасно та належним чином, надав суду заяву про підтримання позовних вимог у повному обсязі та розгляд справи за його відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судові засідання не з`явився, неодноразово повідомлявся про час та місце судового розгляду завчасно та належним чином, про поважність причин неявки суд не повідомив, відзив на позов у встановлений судом строк не надав. Відповідно до ч. 2 ст.\~191\~ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 року Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (AlimentariaSandersS.A. v. Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»). Враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлявся про місце і час судового розгляду, суд розглядає справу у відсутності відповідача та згідно ч. 4 ст.\~223\~ЦПК України зі згоди представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до вимог ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини. Згідно ст. ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Як встановлено під час судового розгляду, 28.04.2015 року між ПАТ «ОТП «Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 2010664798, відповідно до\~якого відповідач\~отримав кредит\~в сумі\~74639\~грн.\~41\~коп.\~ зі\~строком повернення\~кредитних коштів\~до 28.04.2020\~року,\~із нарахуванням\~процентів за\~користування кредитними\~коштами у\~розмірі 0,01%\~річних(а.с. 5-8). 13.06.2016 року між ПАТ «ОТП «Банк» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», був укладений договір факторингу № 13/06/16, відповідно до умов якого ПАТ «ОТП «Банк» передало ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» належне йому право грошової вимоги, а ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» прийняло належне ПАТ «ОТП «Банк» право грошової вимоги до боржника і стало кредитором за вищевказаним договором (а.с. 13-16). Згідно витягу з реєстру прав вимоги № 2 до договору факторингу № 13/06/16 від 13.06.2016 року, ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набуло права грошової вимоги до [PERSON] в сумі 92709 грн. 53 коп., яка складається із заборгованості за основною сумою боргу в розмірі 61545 грн. 18 коп., заборгованості строкових нарахованих відсотків в розмірі 965 грн. 35 коп., заборгованості простроченого тіла кредиту в розмірі 13094 грн. 23 коп. та заборгованості нарахованих прострочених відсотків по кредиту в розмірі 17104 грн. 77 коп. (а.с. 17). 29.01.2019 року між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та ТОВ «ФК «Прайм Альянс», був укладений договір факторингу № 29/01/19-2, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Прайм Альянс» набуло права грошової вимоги до [PERSON] (а.с. 19-22) Згідно витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 29/01/19-2 від 29.01.2019 року, ТОВ «ФК «Прайм Альянс» набуло права грошової вимоги до [PERSON] в сумі 92709 грн. 53 коп. (а.с. 23). Як убачається із розрахунку, [PERSON] має непогашену заборгованості перед ТОВ «ФК «Прайм Альянс» за кредитним договором № 2010664798 від 28.04.2015 року в розмірі 65535 грн. 97 коп., яка складається в межах 3-х річного терміну з 28.03.2017 року по 28.04.2020 року із заборгованості за основною сумою боргу в розмірі 49759 грн. 41 коп., заборгованості за відсотками в розмірі 08 грн. 07 коп., 3 \~% річних за користування кредитом у розмірі 4584 грн. 68 коп. та інфляційних втрат у розмірі 11183 грн. 81 коп. (а.с.7). За правилами ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст.\~207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. ст. 626, 628\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У відповідності до вимог ст. 6, ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною 1 ст.\~638\~ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст.\~1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За правилами ст. 526, ст. 527, ст. 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином та в установлений термін. Згідно зі ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Як зазначено у ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позику у строк та в порядок, що встановлені договором. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишається, та сплати проценти (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, неустойки (штраф, пеня) у разі порушення боржником зобов`язання. У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі) (ст. ст. 549, 625, 1048, 1050 ЦК України). Згідно з вимогами ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). У відповідності до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Виходячи з вищевказаного, до ТОВ «ФК «Прайм Альянс» перейшло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № № 2010664798 від 28.04.2015 року в розмірі 65535 рн. 97 коп. Правилами ст. 514 ЦК України унормовано, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові (ч. 1 ст. 1084 ЦК України). Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 25.09.2015 року по справі № 6-979цс15, неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Згідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, які передбачають рівність прав сторін щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як зазначено у ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року). Таким чином, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та їх задоволення у повному обсязі в частині стягнення заборгованості за кредитним договором. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А також позивачем у позові заявлено вимогу про стягнення витрат понесених з отримання професійної правничої допомоги, які у відповідності до орієнтованого розрахунку понесених витрат складають в сумі 10736 грн. 00 коп. Згідно ст. 133 ЦПК України \~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до\~ст.\~1\~Закону України\~«Про адвокатуру\~та адвокатську\~діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону). Згідно з положеннями ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Судом встановлено, що позивачем були понесені судові витрати на професійну правничу допомогу, що підтверджується укладеним між ТОВ «ФК\~«Прайм Альянс» та адвокатом Дорошенко М.А. договором про надання правової допомоги від 06.06.2023 року, відповідно до якого вартість 1 години її роботи при наданні відповідної правничої допомоги складає 50% вартості прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на день оплати (а.с. 25-26), додатком до вказаного договору (а.с. 27), копією свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС № 10289/10 від 11.10.2021 року (а.с. 30). Як убачається із розрахунку щодо надання професійної правничої (правової) допомоги у розмірі 10736 грн. 00 коп., а саме первинної консультації та ознайомлення з матеріалами кредитної справи 2 години, підготовка позовної заяви 4 години, підготовка відповіді на відзив 2 години, що в загальній кількості витраченого часу адвокатом складає 8 годин. Згідно з визначеної сумою одного часу роботи адвоката у розмірі 50% вартості прожиткового мінімуму для працездатних осіб, складає 1342 грн. 00 коп. (а.с. 9). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. \~ \~ \~ \~ \~ Відповідно\~до п.\~1,\~п.\~2\~ч.\~3\~ст.\~141\~ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною восьмою статті \~141\~ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою або тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 та ч. 8 ст. 141 ЦПК України). Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у постанові від 28.06.2023 року у справі №463/2001/19 де зазначено, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України). Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. При цьому неспівмірність витрат на правничу допомогу й передбачених законом критеріїв є підставою для подання стороною-опонентом клопотання про зменшення розміру витрат, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка подає таке клопотання. Кодексом не передбачено можливості суду ініціювати питання про зменшення витрат на правничу допомогу. З огляду на умови договору про надання правової допомоги, враховуючи складання і підписання адвокатом всіх процесуальних документів від імені і в інтересах позивача, суд дійшов висновку, що в даній конкретній справі витрати на правову допомогу в сумі 10736 грн. 00 коп., що складає вартість 8 годин роботи адвоката, є реальними, підтвердженими матеріалами справи. Відповідачем до суду не надано заяви про зменшення розміру витрат на правову допомогу, як і заперечень щодо неспівмірності витрат, за наслідком чого у суду відсутні підстави для вирішення питання про зменшення витрат на правничу допомогу. Таким чином, аналізуючи докази, надані стороною позивача на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, об`єм та складність справи, виходячи з критерію реальності адвокатських послуг та розумності їхньої вартості, суд дійшов висновку, що відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10736 грн. 00 коп. буде розумним, а також у зв`язку із задоволенням позовних вимог, стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2684 грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved