Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-17 00:00:00

В березні 2023 року [PERSON] звернулася в суд із позовом до СВК «Летава» про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, вказавши, що вона являється власником земельної ділянки сільськогосподарського призначення цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, що посвідчено державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 094105 від 15.09.2009 року кадастровий номер 6825285800:08:002:0058. В березні 2023 року, позивачу стало відомо про те що між нею та СВК «Летава» 12.08.2017 року був укладений договір оренди вказаної земельної ділянки строком на 10 років тобто до 12.08.2027 року, та зареєстровано інше речове право (право оренди) Комунальним підприємством «Чемеровецьке бюро нерухомості» Хмельницької області 24.10.2017 року, номер запису про право 23031157. Позивач вважає, що даний договір оренди є недійсним, оскільки з СВК «Летава» будь-яких договорів оренди землі не укладала та власну земельну ділянку в користування останнього не передавала. Окрім того, 28.11.2023 року представник позивача до суду подала заяву про зміну позовних вимог в якій просить винести рішення про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, шляхом витребування земельної ділянки, скасування реєстрації права оренди, оскільки спірний договір позивачем не підписувався, а отже відсутні підстави вважати, що такий договір є укладеним, тому можливо зробити висновок щодо необхідності усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, шляхом витребування земельної ділянки, відповідно до вимог статті 391 ЦК України та скасування державної реєстрації права оренди для реального відновлення порушеного права позивача. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, однак від неї надійшла заява в якій просить розгляд справи проводити у її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник СВК «Летава» в судове засідання не з`явився, однак про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Дослідивши наявні у справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] являється власником земельної ділянки сільськогосподарського призначення цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 6825285800:08:002:0058, загальною площею 1,0001 га, розташованої на території Чемеровецької селищної ради (колишня Летавська сільська рада) Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 094105 від 15.09.2009 року. Згідно дослідженого судом оспорюваного договору оренди землі №84 від 12.08.2017 року, який укладений між позивачем [PERSON] та СВК «Летава» щодо земельної ділянки кадастровий номер 6825285800:08:002:0058, загальною площею 1,0001 га, строком на 10 років тобто до 12.08.2027 року. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права №101652300 даний договір 24.10.2017 року зареєстровано Комунальним підприємством «Чемеровецьке бюро нерухомості» Хмельницької області, номер запису про інше речове право: 23031157. За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти. Згідно із статтею 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів). У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права. Частиною 3 статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини 1 статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини. Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину. У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли. Згідно із частиною 1 статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони у належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина 1 статті 638 ЦК України). За частиною 1 статті 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається у письмовій формі. Частиною 1 статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону (частина друга цієї ж статті). У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено. За змістом статей 15 і 16 ЦК України, кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 червня 2020 року у справі №145/2047/16-ц (провадження №14-499цс19) відступила від висновку, висловленого в постанові Верховного Суду України від 22 квітня 2015 року у справі № 6-48цс15, зазначаючи, що правочин, який не вчинено (договір, який не підписано) не підлягає визнанню недійсним. У такому випадку власник земельної ділянки вправі захищати своє порушене право на користування земельною ділянкою, спростовуючи факт укладення ним договору оренди земельної ділянки у мотивах негаторного позову та виходячи з дійсного змісту правовідносин, які склалися у зв`язку із фактичним використанням земельної ділянки. Велика Палата Верховного Суду констатує, що у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірного договору. Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду, зокрема, від 23 вересня 2020 року у справі № 396/1857/16, від 11 листопада 2020 року у справі № 598/538/19 (провадження № 61-9846св20) та від 14 грудня 2022 року у справі № 394/85/21-ц (провадження № 61-9582св22). Ухвалою Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 25.05.2023 року за клопотанням позивача було призначено судово-почеркознавчу експертизу. Так, відповідно до висновку експерта від 09.08.2023 року №СЕ-19/123-23/6884-ПЧ вбачається, що підпис від імені орендодавця в договорі оренди №84 від 12.08.2017 року укладеного між [PERSON] та СВК «Летава» і зареєстрованого 24.10.2017 року, виконаний не [PERSON] , а іншою особою. Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду України в справі №145/2047/16-ц від 16 червня 2020 року, яка викладена у постанові: «підписи сторін є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено. Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом. Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація змін, припинення, набуття речового права здійснюється на підставі судового рішення про визнання недійсним чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав. Враховуючи вище викладені обставини, суд вважає, що спірний договір позивачем не підписувався, а отже, відсутні підстави вважати, що такий договір є укладеним, а тому суд приходить до висновку щодо необхідності усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом її витребування, відповідно до вимог статті 391 ЦК України, та скасування державної реєстрації для реального відновлення порушеного права позивача.

Outcome: approved