Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-16 00:00:00

У грудні\~2023\~року позивач\~ [PERSON] \~звернулася до\~суду з\~позовом до\~ [PERSON] \~про розірвання\~шлюбу,\~стягнення аліментів,\~в якому\~вказала,\~що з\~відповідачем перебувають\~у шлюбі,\~зареєстрованому 27.04.2013\~року Виконавчим\~комітетом Пологівської\~сільської ради\~Пологівського району\~Запорізької області,\~актовий запис\~№ 17.\~Від шлюбу\~сторони мають\~малолітню дитину\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~який знаходиться\~на її\~утриманні.\~Позивач просить\~розірвати шлюб\~з відповідачем,\~так як\~сім`я розпалась\~остаточно,\~фактично шлюбні\~відносини припинені,\~спільне господарство\~не ведеться,\~подальше спільне\~життя з\~відповідачем та\~збереження шлюбу\~суперечить її\~інтересам.\~Крім того,\~посилаючись на\~те,\~що відповідач\~добровільно не\~надає допомоги\~на утримання\~дитини,\~просила стягнути\~з відповідача\~на її\~користь аліменти\~на утримання\~сина в розмірі 1/4 частини заробітку з усіх його видів доходів, щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати подачі позову до суду, і до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання позивач не з`явилася, в позовній заяві просить справу розглядати за її відсутністю. В судове засідання відповідач не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, та не заперечує проти задоволення позовних вимог позивача. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] заявлено позов про розірвання шлюбу у зв`язку з несумісністю характерів подружжя, їхніх поглядів на спільне життя та сімейні відносини, а також інших обставин, що роблять неможливим їхнє подальше спільне проживання і суперечить інтересам позивача. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ст. 24 СК України ( 2947-14 )). Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній (ст. 55 СК України ( 2947-14 )). Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку, а допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України (2947-14 )). Ураховуючи особливий характер сімейних відносин та їх об`єктивну недоступність для оточуючих, суд вважає, що позовні вимоги позивача в частині розірвання шлюбу підлягають задоволенню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї є неможливим і суперечить інтересам позивача, так як фактично шлюбні відносини між подружжям припинені. Також, судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Пологівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . У відповідності до ст. 8 Закону України „Про охорону дитинства кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Ураховуючи \~положення \~ч. 1 \~ст. 3 \~Конвенції \~про \~права \~дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Як встановлено судом батько проживає окремо від дитини, а тому відповідно до вимог ст.ст. 180, 181 Сімейного Кодексу України має обов`язок брати участь у її утриманні. Законодавцем положенням ч. 2 ст. 51 Конституції України\~закріплений конституційний обов`язок батьків утримувати своїх дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України\~батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно зі статтею 180 Сімейного кодексу України (далі СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що між сторонами відсутня домовленість відносно утримання неповнолітньої дитини, зокрема, стосовно першочергових витрат на неї, відповідач є працездатною особою, а тому має можливість надавати допомогу на утримання дитини, однак добровільно таку допомогу не надає. За таких обставин, суд доходить висновку, що з відповідача підлягають стягненню аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Вирішуючи питання про визначення розміру аліментів суд враховує таке. Відповідно до ч. 1 ст. 182\~\~СУ України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інше. Як роз`яснено у пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Як встановлено судом, відповідач є працездатною особою, дані про його скрутне матеріальне становище, наявність інших утриманців, матеріали справи не містять, та відповідачем не надані. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Також, у пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» наголошується, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Отже, з урахуванням встановлених судом обставин, та на підставі положень діючого законодавства України, суд вважає можливим встановити відповідачу розмір належних до сплати аліментів у розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що відповідає заявленим позовним вимогам. Враховуючи викладене, суд задовольняє позов [PERSON] у повному обсязі. На підставі ч. 1 ст. 191 СК України стягнення аліментів необхідно присудити із дня пред`явлення до суду позову, тобто з 13.12.2023 року. Відповідно до ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць. Оскільки позивач\~звільнена від\~сплати судового\~збору при\~зверненні до\~суду з\~позовом про\~стягнення аліментів,\~відповідно до\~вимог ст.\~5\~Закону України\~«Про судовий\~збір»,\~тому в\~порядку ст.\~141\~ЦПК України\~з відповідача\~в дохід\~держави належить\~стягнути \~судовий збір,\~що підлягав\~сплаті за\~даними позовними\~вимогами,\~а саме\~1073,60 грн.

Outcome: approved