Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-08 00:00:00

Процедура (рух справи): У серпні 2023 року позивач ТОВ "Світловодськпобут" звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з [PERSON] заборгованості за спожиту теплову енергію за період з 01 листопада 2020 року по 01 липня 2023 року в сумі 12 071,82 грн., за період з 01 листопада 2020 року по 01 лютого 2022 року втрати від інфляції 857,42 грн. та три відсотки річних 403,44 грн., та витрат, які поніс позивач у зв`язку з розглядом справи. Відповідно до ч.4 ст.274 ЦПК України ухвалою суду від 12 вересня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача надав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув, відзив на позов не надав. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до вимог частини першої статті 280 ЦПК України, зі згоди позивача, суд ухвалив про проведення заочного розгляду справи на підставі доказів, які є у справі. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України в зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу судом не здійснюється. Аргументи позивача, Товариства з обмеженою відповідальністю «Світловодськпобут»: Позовні вимоги позивач мотивує тим, що [PERSON] є споживачем послуги за постачання теплової енергії у квартиру за адресою: [ADDRESS] , що постачається ТОВ "Світловодськпобут", на яку відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . Виконавцем комунальної послуги з постачання теплової енергії у місті Світловодськ ТОВ «Світловодськпобут», що підтверджується рішеннями виконавчого комітету Світловодськ міської ради про початок та закінчення опалювальних періодів, а також про встановлені тарифів на теплову енергію. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги від 09.11.2017 № 2189-VIII (далі - Закон № 2189-VIII) виконавцем комунальної послуги постачання теплової енергії є теплопостачальна організація. Позивачем надано відповідачу послуги з централізованого опалення квартири [ADDRESS] . Позивач проводив та проводить нарахування відповідно до постанов Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг про встановлення тарифів та рішень виконавчого комітету Світловодської міської ради про встановлення тарифів. За отриману послугу з постачання теплової енергії відповідач кошти не сплачував, у зв'язку із чим виникла заборгованість за опалення квартири, яка за період з 01 листопада 2020 року по 01 липня 2023 року становить 12 071,82 грн., за період з 01 листопада 2020 року по 01 лютого 2022 року індекс інфляції - 857,42 грн., та три відсотка річних 403,44 грн. Крім того, представник позивача подав заяву про відшкодування витрат на правничу (професійну допомогу адвоката) у розмірі 1000 грн. На підставі викладеного, просить задовольнити позов про стягнення з відповідача, [PERSON] , нарахованої заборгованості. В обґрунтування позовних вимог позивач, ТОВ «Світловодськпобут», надав суду копії таких доказів: - рішення виконавчого комітету Світловодськ міської ради про початок та закінчення опалювальних періодів, а також про встановлені тарифів на теплову енергію; - довідка про розмір платежів за послуги ТОВ «Світловодськпобут»; - розрахунок суми, на яку збільшився розмір внаслідок інфляційних процесів, розрахунок трьох відсотків річних; - копії інших письмових доказів. Аргументи відповідача, [PERSON] : Відповідач про дату, час та місце судового засідання повідомлявся за місцем реєстрації та шляхом оприлюднення оголошення про виклик на офіційному веб-порталі судової влади України, без поважних причин в судове засідання повторно не з`явився, причини своєї неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву до суду не надав, заяв про відкладення розгляду справи не надсилав. Отже, про можливі заперечення проти позовних вимог відповідач суд не повідомив. Розглянувши справу в порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши матеріали справи та оцінивши у єдності та в сукупності надані позивачем докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, проаналізувавши норми права, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в судовому засіданні доведені належними та допустимими доказами, тому позов слід задовольнити з таких підстав. Встановлені судом обставини справи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Світловодськпобут» є виконавцем послуг з централізованого опалення в м. Світловодську та проводить забезпечення тепловою енергією багатоквартирні будинки. Згідно рішень виконавчого комітету Світловодської міської ради та наказів СП ТОВ «Світловодськпобут», у м. Світловодську у період з 20120 по 2023 роки було проведено опалювальні сезони. Статтями 7, 8 Закону № 2189-VIII визначені обов`язки споживача та виконавця житлові комунальних послуг. Зокрема, обов`язком індивідуального споживача є укладення договору пр надання житлово-комунальних послуг, а також оплачувати надані житлово-комунальні послуг за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідним договором, а обов`язком виконавця - надання послуг вчасно, безперервно т відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору. Надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах, щ передбачено ч. 1 ст. 12 Закону № 2189-VIII та п. 13 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою КМУ від 21.08.2019 № 830. Обов`язок індивідуального споживача укласти договір на постачання теплової енергії також передбачений абзацом першим частини 3 статті 24 Закону України «Пре теплопостачання». Користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією, крім підприємств що виробляють та використовують теплову енергію для цілей власного виробництва (п. 4 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою КМУ від 03.10.2007 № 1198). 01.05.2021 року набрав чинності Закон України від 03.12.2020 № 1060 «Про внесення змін до деяких законів України щодо врегулювання окремих питань у сфері надання житлово-комунальних послуг» (далі - Закон № 1060). Законом № 1060 внесені зміни до Закону України «Про житлово-комунальні послуги», зокрема, до статті 13, якими передбачено запровадження публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг. Пунктом 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції Закону № 1060 визначено, що договори про надання комунальних послуг, у тому числі із співвласниками багатоквартирних будинків, які не прийняли рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг, мають бути укладені виконавцями відповідних комунальних послуг протягом двох місяців з дня набрання чинності рішення Кабінету Міністрів України про затвердження типових публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг. Постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2021 № 1022 внесені зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 р. № 830 «Про затвердження Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії». Постанова опублікована в офіційному виданні «Урядовий кур`єр» 2021, №190 від 01.10.2021. Текст такого договору розміщено на офіційному сайті Товариства з обмеженою відповідальністю «Світловодськпобут» http://svpobut.kr.ua 01 листопада 2021 року. У відповідності з вимогами пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції Закону № 1060, якими визначено, що публічні договори приєднання вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. У розумінні статті 1 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» співвласники багатоквартирного будинку - власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку. Згідно пункту 6 частини 1 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Станом на 01 грудня 2021 року співвласниками багатоквартирного будинку [ADDRESS] , у тому числі Відповідачем, яка є споживачем теплової енергії у квартиру [ADDRESS] у цьому будинку не прийнято рішення про модель організації договірних відносин з виконавцем комунальної послуги з постачання теплової енергії, а отже Позивач вважає укладеним публічний договір приєднання за формою, встановленою Правилами затвердженими постановою КМУ від 21.08.2019 № 830, з урахуванням змін, внесених КМУ від 08.09.2021 № 1022. Фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору), є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунку за надану послугу, факт отримання послуги. Факт отримання послуги з теплопостачання Відповідачем підтверджується сплатою рахунку відповідно до довідки про розмір платежів за послуги ТОВ «Світловодськпобут». Щодо підстав стягнення боргу за поставлену теплову енергію відповідачу до 01 грудня 2021 року, то суд у відповідності до норм, викладених в ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України, ст. 7 Закону № 2189-VIII, ст. 24 Закону України «Про теплопостачання» встановив, що сторони не уклали договір на постачання теплової енергії для опалення зазначеної в позові квартири, однак між сторонами виникли правовідносини, з яких виникає зобов`язання відповідача сплатити позивачу вартість отриманої теплової енергії. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Тобто, за змістом норм Цивільного кодексу України, Закону України «Про житлово- комунальні послуги», укладання договору на надання житлово-комунальних послуг є обов`язком споживача. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам ч. З ст. 6, ст.ст. 627, 630 Цивільного кодексу України, п. 1, 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Таким чином, згідно з зазначеними нормами Закону відповідач зобов`язаний оплатити житлово-комунальну послугу з постачання теплової енергії, якщо вона фактично користувалася нею. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону № 2189-VIII споживач здійснює оплату за спожиті житлово- комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Внаслідок несплати відповідачем платежів за отримані послуги з централізованого опалення за період з 01 листопада 2020 року по 01 липня 2023 року утворилася заборгованість. Згідно довідки про розмір платежів за послуги ТОВ «Світловодськпобут», за період з 01 листопада 2020 року по 01 серпня2023 року заборгованість становить 12 071,82 грн., за період з 01 листопада 2020 року по 01 лютого 2022 року індекс інфляції - 857,42 грн., та три відсотка річних 403,44 грн. У серпні 2023 року позивач ТОВ "Світловодськпобут" звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з [PERSON] заборгованості за спожиту теплову енергію за період з 01 листопада 2020 року по 01 липня 2023 року в сумі 12 071,82 грн., за період з 01 листопада 2020 року по 01 лютого 2022 року втрати від інфляції 857,42 грн. та три відсотки річних 403,44 грн. Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Відповідно до частини першої статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Згідно із частиною першою статті 27 Закону договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права (частина третя статті 27 Закону). За своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, що регулюється Главою 63 ЦК України та загальними положенням про договір, передбаченими Главою 52 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до статті 903 ЦК України визначено, що у разі, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору (частина п`ята статті 626 ЦК України). Отже, договір про надання правової допомоги, як і будь-який договір про надання послуг, може бути оплатним або безоплатним. Згідно з статтею 30 Закону, статтею 28 Правил адвокатської етики ( у редакції 2012 року) гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. У постанові від 18 грудня 2019 року у справі № 522/17845/15-ц Верховний Суд зауважує, що адвокатський гонорар є однією із умов, яка визначається сторонами договору про надання правової допомоги, тому відсутність у договорі розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає підстав вважати, що сторони при укладенні договору про надання правової допомоги погодили розмір адвокатського гонорару. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач про можливі заперечення проти позовних вимог суд не повідомив. Вказані обставини справи підтверджуються належними та допустимими доказами. Оцінка суду (джерела права): Правовідносини, що існують між сторонами, регулюються нормами Цивільного кодексу України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про теплопостачання», Правилами користування тепловою енергією, які затверджено Постановою КМУ від 03 жовтня 2007 року №1198, Правилами надання послуг з постачання теплової енергії, затверджених постановою КМУ від 21.08.2019 року № 830. Згідно зі статтею 13 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Частина перша статті 626 ЦК України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до умов якого теплопостачальне підприємство зобов`язалося надавати споживачеві послуги з централізованого опалення квартири [ADDRESS] , а споживач зобов`язався сплачувати за використану теплову енергію. Споживач зобов`язався щомісячно протягом опалювального періоду сплачувати підприємством за опалення та гаряче водопостачання (в разі наявності) згідно затверджених у встановленому діючим законодавством порядку тарифів. Розрахунки по даному договору проводяться на підставі рахунків, які надаються споживачеві підприємством або безпосередньо вручаються підприємством по місту знаходження споживача. Термін перерахування і внесення платежів не пізніше, ніж 20 число наступного за розрахунковим місяцем. Згідно пункту 6 частини 1 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Станом на 01 грудня 2021 року співвласниками багатоквартирного будинку [ADDRESS] , у тому числі Відповідачем, яка є споживачем теплової енергії у квартиру [ADDRESS] у цьому будинку не прийнято рішення про модель організації договірних відносин з виконавцем комунальної послуги з постачання теплової енергії, а отже Позивач вважає укладеним публічний договір приєднання за формою, встановленою Правилами затвердженими постановою КМУ від 21.08.2019 № 830, з урахуванням змін, внесених КМУ від 08.09.2021 № 1022. Згідно ч.1 ст.10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. З огляду на зміст правовідносин, що існують між сторонами, вони по своїй суті є грошовим зобов`язанням, в якому серед інших прав та обов`язків сторін, на боржника як споживача послуг покладено цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право кредитора, як виконавця комунальної послуги, вимагати сплату коштів за фактично надані послуги. Частиною 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ч.1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1, 2 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч.2 ст.625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язань. При цьому передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Висновок суду: Суд зазначає, що позивач, ТОВ «Світловодськпобут» надавав послуги з централізованого теплопостачання до квартири відповідача [PERSON] , квартира [ADDRESS] . Внаслідок прострочення виконання зобов`язання по сплаті послуг з централізованого опалення відповідачу, згідно розрахунку позивача, нарахована сума заборгованості 12 071,82 грн. Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідач, як сторона договору, яка прострочила виконання зобов`язання, має обов`язок сплатити борг за отримані послуги з централізованого опалення з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних. Встановлені у судовому розгляді фактичні обставини справи, переконують суд у тому, що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними на підставі належних та допустимих доказів, а тому їх слід задовольнити, та з відповідача на користь ТОВ «Світловодськпобут» слід стягнути заборгованість за послугу централізованого опалення квартири відповідача в розмірі 12 071,82 грн., індекс інфляції - 857,42 грн., та три відсотка річних 403,44 грн. За змістом ст.141 ЦПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Згідно ч.6 ст.137 ЦПК України, обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Представником позивача - адвокатом Гармаш А.В., на підтвердження понесених позивачем витрат на оплату правничої допомоги адвоката додано: - Договір № SP-131/2022 про надання правової (правничої) допомоги від 03 лютого 2022 року, укладений між Адвокатським бюро "Гармаш і Партнери" та ТОВ "Світловодськпобут"; - додаткова угода до Договору; - Акт прийому-передачі наданих послуг за вказаним договором; платіжне доручення № 06/06/2023 від 06 червня 2023 року. Враховуючи відсутність заперечень відповідача щодо вартості понесених позивачем витрат на оплату правничої допомоги адвоката, подання суду належних доказів щодо вартості вказаних послуг та наявність підстав для задоволення позовних вимог, суд приходить висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 1000 грн. на відшкодування понесених ним витрат на оплату правничої допомоги адвоката. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути судовий збір на користь позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved