Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-14 00:00:00

12.12.2023 позивач звернувся до суду з зазначеним позовом у якому просить стягнути з відповідача на його користь нараховану, але не виплачену заробітну плату в сумі 95695,07 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 17.04.1995 по 08.04.2020 позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем. Позивач звільнився у зв`язку з переведенням в АТ «СМНВО-ІНЖИНІРИНГ». На день звільнення відповідач нарахував позивачу заборгованість з заробітної плати у сумі 95695,07 грн, але виплатити її відмовився. Позивач вважає такі дії відповідача незаконними та такими що порушують його права. У зв`язку з зазначеним змушений звернутися до суду з вимогою про стягнення на користь позивача з відповідача заборгованості з виплати заробітної плати. Ухвалою суду від 13.12.2023 позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, слухання справи призначено на 10:15 15.01.2024, відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. Станом на 15.01.2024 клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін до суду не надходило. Відповідач повідомлений про час та місце розгляду справи, копію ухвали про відкриття провадження отримав 13.12.2023, відзив на позов не надав, клопотань про продовження процесуальних строків для подання відзиву від нього не надходило. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, що позивач перебував у трудових відносинах з АТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» з 17.04.1995 по 08.04.2020, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.5-6). Між сторонами склалися трудові правовідносини, що регулюються КЗпП України та ЗУ «Про оплату праці». Згідно ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Відповідно до ч. 1\~ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У відповідності до ч. 1\~ст. 21 ЗУ «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (ч.1 ст.117 КЗпП України). Судом встановлено, що в день звільнення позивача АТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» не виплатило належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст.116 КЗпП України. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з розрахункового листа за жовтень 2023 року (а.с.7) заборгованість відповідача перед позивачем становить 95695,07 грн за період з січня 2018 року по лютий 2019 року, в тому числі компенсація за невикористану відпустку станом на квітень 2020 року. На час розгляду справи представником відповідача не надано до суду будь-яких доказів, щодо належного виконання зобов`язань з виплати заробітної плати позивачу. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі в розмірі 95965,07 грн. Оскільки позивачі у справах про стягнення заробітної плати відповідно до\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнені від сплати судового збору, на підставі ч. 1 статті 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1073,60 грн. за вимогу про стягнення заробітної плати.

Outcome: approved