Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-22 00:00:00

15 червня 2023 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою у якій просила визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] .. В обґрунтування свого позову вказує, що на підставі рішення правління КСП «Коларове» отримала право на придбання квартири [ADDRESS] з необхідністю внесення розрахунку за указане нерухоме майно. Сплативши грошові кошти в рахунок виплати за житло, за рішенням загальних зборів КСП, отримала вказане нерухоме майно у власність. Питання щодо реєстрації права власності на вказану квартиру [PERSON] протягом тривалого часу не вирішувалося. На даний час, вирішуючи питання з приводу розпорядження належним позивачу майном, позивачу повідомлено про перешкоди у реєстрації її права власності на вказане нерухоме майно, з огляду на те, що надані нею документи містять ряд суперечностей, зокрема помилки у нумерації будинку, а також в цілому не відповідають вимогам законодавства, щодо України. З огляду на те, що на даний час її право власності на житловий будинок не визнається, та з урахуванням того, що в позасудовому порядку вирішити дане питання можливості немає, [PERSON] звернулася до суду з даним позовом та просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок. Ухвалою суду від 14 серпня 2023 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 27 листопада 2023 року підготовче провадження у справі закрито та справу призначено до судового розгляду по суті. В судове засідання 23 січня 2024 року позивач [PERSON] не з`явилася, подавши до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Просила позов задовольнити. Представник відповідача Мішково-Погорілівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області у судове засідання не з`явився, надіславши до суду заяву про визнання позовних вимог [PERSON] та розгляд справи за відсутності представника відповідача. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши докази по справі в їх сукупності встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до частини першої статті 15 ЦПК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Пункт 1 частини другої статті 16 ЦК України, передбачає, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Так, судом встановлено, що [PERSON] на підставі рішення правління КСП «Коларове» від 09 лютого 2000 року №96 отримала право на придбання квартири [ADDRESS] з необхідністю внесення розрахунку за указане нерухоме майно у розмірі 400 грн, що вбачається з виписки із рішення правління КСП «Коларове» від 09 лютого 2000 року (а.с.8). Відповідно до квитанції до прибуткового касового оредеру№95, [PERSON] 06 березня 2000 року здійснено виплату грошових коштів на виконання вказаного вище рішення, шляхом сплати до каси колгоспу ім. Коларова грошових коштів у розмірі 200 грн (а.с.6). Згідно довідки КСП ім. Коларова від 06 березня 2000 року, засвідченої головним бухгалтером та головою КСП ім. Колорова, у зв`язку з повним розрахунком [PERSON] за будинок (квартиру), що знаходиться за адресою [ADDRESS] , у відповідності до рішення загальних зборів №96 від 09 лютого 2000 року, вказане нерухоме майно на праві приватної власності передано покупцю [PERSON] . Як вказує позивач у своєму позові, починаючи з часу придбання квартири, вона постійно проживає у вищевказаній квартирі разом зі своєю родиною Протягом усього часу вживала заходів щодо поліпшення умов проживання, проведення капітального та поточних ремонтів, здійснювала утримання цього майна, укладала цивільно-правові угоди направленні на обслуговування вказаного об`єкту нерухомості, тобто у повному обсязі здійснювала правомочності власника нерухомого майна. За довідкою Мішково-Погорілівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області від 19 червня 2023 року №166/06.34 підтверджуються обставини зазначені позивачем у позові щодо набуття у власність вказаного нерухомого майна та проживання у ньому членів родини [PERSON] (а.с.9). За змістом позову також вбачається, що питання про реєстрацію права власності на вказану квартиру [PERSON] протягом тривалого часу не вирішувалося, так як за наявності вище перелічених документів, остання вважала що її право на спірний будинок (квартиру) підтверджене належним чином та подальших реєстраційних дій з ним вчиняти не потрібно. На даний час, вирішуючи питання з приводу розпорядження належним позивачу майном, органом, уповноваженим на здійснення реєстраційних дій повідомлено [PERSON] про перешкоди у реєстрації її права власності на вказане нерухоме майно, з огляду на те, що надані нею документи містять ряд суперечностей, зокрема помилки у нумерації будинку, а також надані документи в цілому, не відповідають вимогам законодавства, щодо України, що свідчить про невизнання цього права іншими особами та відповідно до частини першої статті 392 ЦК України є підставою для звернення до суду за захистом свого права. Оцінюючи питання належності правовстановлюючого документу, як такого, що підтверджує право [PERSON] на спадкове майно, суд виходить з наступного. Так, згідно статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06 листопада 2009 року встановлено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Згідно пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Отже, в даному випадку на момент переходу права власності правовідносини підлягали регулюванню за нормами ЦК УРСР. Відповідно до статті 225 ЦК УРСР, право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові. Якщо продавець майна не є його власником, покупець набуває права власності лише в тих випадках, коли згідно з статтею 145 цього Кодексу власник не вправі витребувати від нього майно. Як встановлено судом вище, зокрема зі змісту довідки, виданої головою колгоспу ім. Коларова від 06 березня 2000 року, [PERSON] 06 березня 2000 року здійснено виплату грошових коштів на виконання рішення правління КСП «Коларове» від 09 лютого 2000 року №96 за яким вона отримала право на придбання квартири [ADDRESS] у повному обсязі, що свідчить про повне виконання умов договору його сторонами. Тобто [PERSON] , як квартиронаймач виконала свої зобов`язання перед колгоспом «Коларове», сплативши обумовлену сторонами суму на виконання умов договору. За змістом статті 15 Закону України «Про власність», який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин, член житлового, житлово-будівельного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває права власності на це майно. Відповідно до статті 18 Закону України від 01 липня 2004 року №1952 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Закону України від 10 липня 2003 року «Про кооперацію», статті 384 ЦК України у разі повного внесення пайових внесків за квартиру, надану члену житлово-будівельного кооперативу, в осіб, які мають право на пайові внески, виникає право власності на квартиру. Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Таким чином, оскільки [PERSON] на відповідній правовій підставі отримала квартиру [ADDRESS] як член колгоспу «Коларове», для проживання в ньому та сплатила її вартість, що підтверджено відповідною довідкою голови КСП «Коларове», то вказане свідчить про набуття нею права власності на спірне нерухоме майно відповідно до положень статті 15 Закону України «Про власність» Саме вказані факти дають підстави для висновку про отримання позивачем спірного будинку у власність, при цьому, втрата в подальшому чинності нормативних актів, які передбачали можливість реєстрації житлових будинків на підставі описаних вище документів, не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог про визнання за позивачем права власності на будинок, оскільки на час отримання його позивачем вказані норми діяли та наявні в позивача правовстановлюючі документи були достатніми для реєстрації її права власності на житловий будинок. Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Стаття 392 ЦК України передбачає можливість визнання права власника майна і в тому разі, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами або підлягає сумніву. Вказані обставини у комплексі з відсутністю заперечень проти позову у відповідача та визнання ним відповідних фактів щодо передачі будинку позивачу і з врахуванням принципу справедливості вказують на необхідність задоволення позову визнання за позивачем права власності на спірний житловий будинок з допоміжними будівлями та спорудами на підставі відомостей попереднього власника про остаточний розрахунок [PERSON] за одержану будівлю. Крім того, судом також враховується і те, що предметом позову у цій справі є нерухоме майно, яке відповідно до наданих позивачем доказів раніше розташовувалося у будинку [ADDRESS] . Відповідно до Постанови Верховної Ради України від 19 травня 2016 року №1377-VІІІ «Про перейменування окремих населених пунктів та районів» Жовтневий район Миколаївської області перейменовано на Вітовський район. Постановою Верховної Ради України від 17 липня 2020 року № 807-IX «Про утворення та ліквідацію районів» утворено Миколаївський район (з адміністративним центром у місті Миколаїв) у складі територій Березанської селищної, Веснянської сільської, Воскресенської селищної, Галицинівської сільської, Коблівської сільської, Костянтинівської сільської, Куцурубської сільської, Миколаївської міської, Мішково-Погорілівської сільської, Нечаянської сільської, Новоодеської міської, Ольшанської селищної, Очаківської міської, Первомайської селищної, Радсадівської сільської, Степівської сільської, Сухоєланецької сільської, Чорноморської сільської, Шевченківської сільської територіальних громад, затверджених Кабінетом Міністрів України. При цьому за змістом наданих відповідачем довідок \- №166/06.34 від 19 червня 2023 року, №344/06.34 від 13 жовтня 2023 року, а також відповідно до відомостей про технічну інвентаризацію квартири [ADDRESS] (інвентаризаційна справа №268) у будинку квартирного типу, вбачається, що з часу набуття [PERSON] у власність спірної квартири було здійснено зміну нумерації будинків, та назв вулиць, з огляду на що, спірне нерухоме майно на даний час знаходиться в [ADDRESS] . З огляду на встановлені обставини справи, вирішення спору між сторонами в обраний позивачем спосіб захисту визнання права власності на набуте нею нерухоме майно, є ефективним способом захисту невизнаного та оспорюваного права власності позивача, тому позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню в повному обсязі, що відповідає способам судового захисту, передбачених статтею 16 ЦК України. Згідно частини дев`ятої статті 141 ЦПК України судові витрати покласти на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved