Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-07 00:00:00

У вересні 2023 року позивач товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" в особі представника Грибанова Д.В. звернулося до суду з цим позовом. В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилався на те, що на підставі договору факторингу ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" (надалі за тестом ТОВ «ФК «ЄАПБ») набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 01825-10/2021 в розмірі 25900 грн., з яких 7000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу та 18900 грн. - сума заборгованості за відсотками, укладеним 03 жовтня 2021 року між ТОВ «ФК» Інвеструм» та [PERSON] на суму 7000 грн. та за кредитним договором № 2418458, на суму 1911 грн., з яких 600 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу та 1311 грн. - сума заборгованості за відсотками, укладеним 29 вересня 2021 року між ТОВ "Лінеура Україна» та [PERSON] . Узяті на себе договірні зобов`язання відповідачем в повному обсязі не виконано, унаслідок чого перед позивачем як клієнтом за договорами факторингу виникла заборгованість за вищевказаними кредитними договорами на загальну суму 27811 грн. 00 коп. Посилаючись на приписи Закону України «Про електронну комерцію», ст. ст. 549, 634, 641, 642, 1048, 1049, 1056-1 ЦК України представник позивача просив суд позов задовольнити та стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованість за кредитними договорами в загальному розмірі 27811 грн. 00 коп., а також понесені витрати зі сплати судового збору у розмірі 2684 грн. Ухвалою судді Носівського районного суду Чернігівської області від 12 вересня 2023 року відкрито позовне провадження в даній цивільній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Одночасно відповідачу було встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення указаної копії ухвали, а позивачу - десятиденний строк на подання відповіді на відзив (а.с. 60). У відзиві на позовну заяву [PERSON] не заперечував факту укладення 09 квітня 2021 року між ним та ТОВ "ФК «Інвеструм» кредитного договору № 01825-10/2021 на суму 7000 грн. строком 30 днів, тобто до 01 листопада 2021 року, зі сплатою 547,5 % річних від суми кредиту в розрахунку 1,50 процентів на добу. Уважав, що відсотки за користування кредитом склали 45% за 30 днів (тобто 30 днів х 1,5 %), що у грошовому виразі становитиь 3150 грн. (тобто 7000 грн. х 45 % : 100), а не 18900 грн., які просить стягнути позивач. Відповідач погоджується, що має сплатити позивачеві 10150 грн., тобто 7000 грн. (тіло кредиту) + 3150 грн. (відсотки). Щодо кредитного договору № 2418458 на суму 600 грн., укладеного 29 вересня 2021 року між ним та ТОВ "Лінеура Україна» відповідач зазначав, що умовами договору (п.1.3) визначалось, що строк кредиту становив 30 днів, а стандартна процентна ставка становила 1,9 % на день. Оскільки тіло кредиту становило 600 грн., відтак відсотки мають становити 342 грн. ( 30 днів х 1,9 % = 57 %; 600 грн. х 57 % : 100 = 342 грн.). Однак позивач просив стягнути 1911 грн., що на 969 грн. більше, ніж визначено умовами договору та чинним законодавством. [PERSON] погоджується, що за цим договором він має сплатити 942 грн, з яких 600 грн. - тіло кредиту, 342 грн. - відсотки (а. с. 71-75). У відповіді на відзив представник позивача уважав доводи відповідача безпідставними, необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, указував, що [PERSON] , підписавши указані кредитні договори, підтвердив, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, які розміщені на сайті Кредитодавця, а також отримав від Кредитодавця до укладення Договору інформацію, зазначену у частині другій статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Матеріалами справи в повній мірі доведено факти укладення кредитних договорів та належним чином обгрунтовано розмір заборгованості відповідача за такими договорами. Надані суду докази є належними, допустимими та достатніми для підтвердження факту укладення кредитних договорів між відповідачем та первісними кредиторами, підтвердження факту перерахування коштів на рахунок відповідачки вказаний при укладенні договору та для обгрунтування розміру заборгованості відповідача. ТОВ «ФК «ЄАПБ» також зазначає, що за весь період перебування права вимоги за вищезазначеними договорами, позивач не здійснив жодних додаткових нарахувань і не застосував жодних штрафних санкцій до боржника. Позивач просить стягнути із відповідача лише ту заборгованість за кредитними договорами, яка була нарахована саме первісними кредиторами (а. с. 77-83). У судове засідання представник позивача ТОВ "ФК "ЄАПБ" не з`явився, проте в прохальній частині відповіді на відзив просив розгляд даної цивільної справи проводити без його участі. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням, про причини неявки до суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у його відсутність від нього не надходило. У судовому засіданні 08 січня 2024 року представник відповідача адвокат Сперкач С.В. з позовом погодився частково на суму 10150 грн., тобто 7000 грн. (тіло кредиту) + 3150 грн. (відсотки) за кредитним договором № 01825-10/2021, та на суму 942 грн, з яких 600 грн. - тіло кредиту та 342 грн. - відсотки за кредитним договором № 2418458. Решту суми позову не визнав, адже вона складається з нарахованих та несплачених відсотків поза межами погодженого позикодавцем ( [PERSON] ) та боржниками (ТОВ "ФК «Інвеструм», ТОВ "Лінеура Україна») строків кредитування, а саме поза межами 30 днів. Указував, що договори факторингу, укладені між ТОВ «ФК «ЄАПБ» та ТОВ "ФК «Інвеструм», між ТОВ «ФК «ЄАПБ» та ТОВ "Лінеура Україна» позивачем [PERSON] у судовому порядку не оскаржувались, недійсними не визнавались. Вислухавши пояснення представника відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, суд встановив наступні обставини справи та робить нижченаведений висновок. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15 ЦК України). На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом установлено, що 03 жовтня 2021 року між ТОВ "Фінансова компанія «Інвеструм» та [PERSON] було укладено договір про надання фінансового кредиту № 01825-10/2021 шляхом його підписання відповідачем електронним підписом з одноразовим ідентифікатом, який був надісланий на номер мобільного телефону останнього, про що свідчить п.7 кредитного договору, адреса, реквізити та підписи сторін. Відповідно до умов указаного вище договору [PERSON] отримав кредит у розмірі 7000 гривень строком на 30 днів зі сплатою 547,5 (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 1,50 % на добу. Кредит надається строком на 30 днів, тобто до 01 листопада 2021 року (пункт 1.2 та 1.3 розділу 1 Договору) (а. с. 7-8). Укладений кредитний договір складається з Індивідуальної частини договору про надання фінансового кредиту № 01825-10/2021 (а. с. 7-8), додатку № 1 до договору, яким передбачено реальну відсоткову ставку на рівні 10640,17% та загальну вартість кредиту в розмірі 10150 грн. 00 коп., з яких. сума кредиту - 70000 грн. та 3150 грн. - сума нарахованих відсотків (а. с. 9, 10). Пунктом 4.3 зазначеного вище договору сторони передбачили, що у разі, якщо клієнт не повернув кредит в строк, зазначений в п. 1.2 цього договору та/або в додатку до цього Договору, проценти передбачені в п.1.3 цього договору продовжують нараховуватись за кожний день користування кредитними коштами, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів, починаючи з першого дня просточення. Даний договір [PERSON] підписаний електронним підписом 03 жовтня 2021 року, при цьому матеріали справи не містять заперечень відповідача про те, що він не підписував договір та не отримував кошти за договором. 31 січня 2023 року між ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» було укладено договір факторингу № 31012023, за яким Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язання за якою настав або виникне у майбутньому до третіх осіб - Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за управління кредитом, плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання ких належить Клієнту (а. с. 11-13). Актом прийому-передачі Реєстру боржників за Договором факторингу № 31012023 від 31 січня 2023 року підтверджується факт передачі позивачу реєстру боржників (а.с.16). Відповідно до витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу № 31012023 від 31 січня 2023 року (а.с.17), розрахунку заборгованості за Кредитним договором № 01825-10/2021 від 03 жовтня 2021 року заборгованість [PERSON] за період з 31 січня 2023 року по 31 липня 2023 року становить 25900 грн. 00 коп. та складається із заборгованості за основною сумою боргу - 7000 грн. 00 коп., заборгованості за відсотками - 18900 грн. 00 коп. Також 29 вересня 2021 року між ТОВ "Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 2418458, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 600 грн на строк 30 днів. Детальні терміни поверненя кредиту та сплати процентів визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживачів та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є Додатком № 1 до даного Договору. Строк кредитування може бути продовжено у порядку та на умовах, визначених у Розділі 4 цього Договору (пункт 1.3 розділу 1) (а. с. 21-27). Пунктом 1.4 розділу 1 Договору визначено тип процентної ставки як фіксована: стандартна процента ставка становить 1,90% в день та застосовується: у межах строку кредиту, вказаного в п.1.3 цього договору, якщо не виконані умови для застосування зниженої процентної ставки; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою клієнта, відповідно до п. 4.1 договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація, відповідно до п. 4.2 договору. Згідно з п.1.4.2 розділу 1 укладеного між сторонами договору знижена процентна ставка становить 0,01% в день та застосовується відповідно до умов, які наведено у зазначеному пункті. Розділом 4 Договору № 2418458 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 29 вересня 2021 року передбачено порядок продовження сторонами строку користування кредитом та автопролонганція. Додаток № 1 до Договору сторонами погоджено Таблицю обчислення загальної вартості кредиту для клієнта (споживача) та реальної вартості процентної ставки за договором про споживчий кредит. Згідно з Паспортом споживчого кредиту (Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит) сума / ліміт кредиту становить 600 грн. 00 коп., стандартна процента ставка, відсотків річних - 693, 50 % річних (або 1,90 % в день); загальні витрати за кредитом, за стандартною процентою ставкою 342 грн. 00 коп.; орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за стандартною процентною ставкою за весь строк користування кредитом - 942 грн.00 коп.; орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за зниженою процентною ставкою за весь строк користування кредитом - 601 грн. 80 коп.; реальна річна процентна ставка 24079,41 %; реальна річна процентна ставка за зниженою ставкою - 3,71 % (а. с. 29-30). Додатковою угодою до Договору № 2418458 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 31 жовтня 2021 року сторонами встановлено, що строк користування кредитом за Договором продовжується на строк 30 днів. Дата повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом 01 грудня 2021 року (п. 3.1). Сторони погодили наступну проценту ставку за користування кредитом протягом строку, встановленого в п.3.1 Додаткового договору: 1,90 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом (п. 3.2); орієнтовна реальна річна процента ставка на дату укладення Додаткового договору складає 24079,41 % річних (п. 3.30); орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладання Додаткового договору складає: 942 грн. (п. 3.4) (а. с. 31). Паспортом споживчого кредиту (Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит) сторонами погоджено: сума / ліміт кредиту становить 600 грн. 00 коп.; строк кредитування: 30 днів з можливістю пролонгації та автопролонгації відповідно до умов договору; стандартна процента ставка, відсотків річних - 693,50 % річних (або 1,90 % в день); загальні витрати за кредитом, за стандартною процентою ставкою 342 грн.00 коп.; орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за стандартною процентною ставкою за весь строк користування кредитом - 942 грн.00 коп.; орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за зниженою процентною ставкою за весь строк користування кредитом - 942 грн. 00 коп.; реальна річна процентна ставка 24079,41 %; реальна річна процентна ставка за зниженою ставкою - 24079,41 %. (а.с. 32-33). Сторонами погоджено Таблицю обчислення загальної вартості кредиту для клієнта (споживача) та реальної вартості процентної ставки за договором про споживчий кредит, про що свідчить Додаток № 1 до Додаткового договору від 31 жовтня 2021 року (а. с. 34). Указаний договір, додатки № 1 до нього та паспорти споживчого кредиту підписано з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». 05 травня 2023 року між ТОВ «ФК «ЄАПБ» та ТОВ «Лінеура Україна» був укладений Договір факторингу № 05052023, за умовами якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» зобов`язане передати ТОВ «Лінеура Україна» грошові кошти в розпорядження за плату, а ТОВ «Лінеура Україна» відступити позивачу права грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне у майбутньому до третіх осіб-боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом та інші платежі, право на одержання яких належить ТОВ «Лінеура Україна» (а.с. 35-37). Актом прийому-передачі Реєстру боржників за Договором факторингу № 05052023 від 05 травня 2023 року підтверджується факт передачі позивачеві реєстру боржників (а.с. 38). Відповідно до Витягу з Реєстру Боржників Договору факторингу № 05052023 від 05 травня 2023 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за Кредитним договором № 2418458 у сумі 1911 грн.,00 коп., з яких 600 грн. борг за основною сумою та 1311 грн. заборгованість за відсотками (а. с. 39). ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» зареєстроване як фінансова установа 27 грудня 2007 року (а. с. 47). Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зважає на таке. Так, частиною 1 статті 205 ЦК України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина другої статті 639 ЦК України). Абзац 2 частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19; від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19. Частиною 1 статті 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України "Про електронну комерцію". Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 3 Законом України "Про електронну комерцію" електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідно до частини 3 статті 11 Законом України "Про електронну комерцію" електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону). Згідно з частиною 6 статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Частиною 8 статті 11 Законом України "Про електронну комерцію" встановлено, що у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до частини 1 статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Установлено, що кредитні договори між сторонами укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. При цьому відповідач через особистий кабінет на веб-сайті позикодавців подав заявки на отримання позик за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання позик, після чого позикодавці надіслали останньому за допомогою засобів зв`язку на указаний ним номер телефону одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який відповідач використав для підтвердження підписання договорів позики. Як встановлено з матеріалів справи, відповідач [PERSON] відповідним чином зареєструвався на інтернет-сторінках вищевказаних Товариств, де заповнив заявки на отримання грошових коштів, тобто прийняв пропозицію, та електронні договори були укладені. Сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору відповідно до ст. 638 ЦК України. Кредитні договори підписані відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірних правочинів. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт кредитодавця за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитні договори не були б укладені. Отже, у суду наявні усі підстави уважати, що при укладенні кредитних договорів з [PERSON] кредитодавці дотримались вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України "Про споживче кредитування" про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, на яких договори було укладено. Доказів протилежного матеріали справи не містять. Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21). Усупереч умов укладених кредитних договорів, зобов`язання щодо повернення кредитних коштів та сплати процентів, а також виконання інших зобов`язань у повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договорами, відповідачем [PERSON] належним чином не виконувалися, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість. За нормами статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною 1 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Положеннями статей 1077, 1078 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти у розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно зі статтею 1081 ЦК України. клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Частинами першою, другою статті 1082 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Неотримання боржником письмового повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові не є перешкодою для реалізації права фактора звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду, а боржник у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог фактора, що відповідає положенням статті 124 Конституції України. Крім того, за змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особи, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первинному кредитору і таке виконання зобов`язання є належним. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто, таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли унаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Договори, укладені між відповідачем [PERSON] та первісними кредиторами, договори факторингу укладені між первісними кредиторами та ТОВ "ФК "ЄАПБ" у встановленому порядку недійсними не визнані, тобто в силу положень статті 204 ЦК України діє презумпція правомірності указаних правочинів. У цій справі позичальник не довів належного повернення кредитних коштів у розмірі та на умовах, визначених спірними договорами, презумпція правомірності яких не спростована. В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 липня 2014 року у справі №6-14194св14 зроблено висновок, що підтвердженням суми заборгованості є кредитний договір, договір факторингу, який у встановленому порядку недійсним не визнаний та в якому визначено розмір відступленої заборгованості, та розрахунок кредитної заборгованості, здійснений банком при відступленні права вимоги. Із матеріалів справи слідує, що позивачем до позовної заяви додано копії договорів факторингу та витягів із реєстру боржників, з якими пов`язано набуття позивачем права вимоги. Відповідно до частини 2 статті 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Відтак для вирішення цього спору достатнім є належним чином засвідчені копії вказаних вище документів та витягів з реєстру боржників, де [PERSON] указаний боржником. Вимога позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості за основними зобов`язаннями складається із сум позик та відсотків за користування позиками в межах строку кредитування. Позивачем не заперечується факт невиконання ним узятих на себе зобов`язань щодо повернення відповідачу заборгованостей за основними сумами боргу у розмірі 7000 грн. та 600 грн. Перевіряючи правомірність вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками за користування позикою за договором про надання фінансового кредиту № 01825-10/2021 від 03 жовтня 2021 року в сумі 7000 грн. та договору № 2418458 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 29 вересня 2021 року у сумі 600 грн., суд виходить з такого. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статтею 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або за законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Отже, припис абзацу 2 частини 1 статті 1048 ЦК України, про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Зміст зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частини другої статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц. Отже, позивач відповідно до ст. 1048 ЦК України має право стягнути заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками за користування кредитними коштами у межах погодженого позикодавцем та боржником строку кредитування. Після закінчення строку його дії у позивача відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором відсотки. Разом з цим, суд частково погоджується з доводами сторони відповідача щодо невірного обрахунку розміру відсотків за користування грошовими коштами нарахованими відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України за договором про надання фінансового кредиту № 01825-10/2021 від 03 жовтня 2021 року на суму 18900 грн. та за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 2418458 від 29 вересня 2021 року на суму 1311 грн. 00 коп., при цьому суд виходить з того, що нарахування відсотків за даними договорами після закінчення кредитних договорів та їх розмір, визначені умовами самих договорів, що відповідає приписам ч. 2 ст. 625 ЦК України. Так, пунктом 4.3 розділу 4 Договору про надання фінансового кредиту № 01825-10/2021 від 03 жовтня 2021 року сторони передбачили, що у разі якщо клієнт не повернув кредит в строк, зазначений в п.1.2 цього договору та/або в додатку до цього Договору, проценти передбачені в п.1.3 цього договору продовжують нараховуватись за кожний день користування кредитними коштами, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів, починаючи з першого дня просточення (а.с.7, на звороті). Перевіряючи розмір нарахованих відсотків, суд проводить власний розрахунок виходячи з умов договору: 7000 грн. - сума заборгованості; 1,5 - розмір процентів за календарний день; 30- кількість календарних днів (строк кредитування в межах дії договору, п. 1,2 Договору); 90 - кількість календарних днів у відповідності до п. 4.3 договору; 7000 грн. х 1,5 % х 30 днів = 3150 грн.; 7000 грн. х 1,5 % х 90 днів = 9450 грн.; 3150 + 9450 = 12600 грн. Таким чином розмір заборгованості за Договором про надання фінансового кредиту № 01825-10/2021 від 03 жовтня 2021 року становить 7000 грн. + 12600 грн. = 19600 грн., тобто у межах заявленої позовної вимоги у цій частині (25900 грн.). Водночас, відповідно до п. 4.2.1.Розділу 4 Договору № 2418458 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 29 вересня 2021 року сторони домовились, що у випадку, якщо у клієнта на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації) наявна заборгованість за кредитом, та клієнт не продовжив строк кредиту у відповідності до п. 4.1.1-4.1.6 договору, за цим договором застосовується автоматичне продовження строку користування кредитом (автопролонгація) з наступного дня після запланованої дати повернення кредиту. Клієнт, підписуючи договір, дає згоду на його автопролонгацію, - продовження дії договору та строку користування кредитом і з закінчення строку кредиту або продовженого строку кредиту (п. 1.3, п. 4.1.5 договору) ще на 15 днів, що вбачається з п.4.2.2 договору. Згідно з п. 4.2.3. сторони погодили, що за користування кредитом в період автопролонгації нарахування процентів здійснюється за стандартною процентною ставкою. Відповідно до п. 4.2.5. указаного договору загальна кількість автопролонгацій за цим договором обмежується загальною кількістю календарних днів користування кредитом, яка не може бути більшою за 120 календарних днів (включаючи період, визначений в п. 1.3 договору та періоди пролонгації). Тобто, якщо у разі наступної (чергової) автопролонгації загальна кількість днів користування кредитом буде більшою за 120 днів, така автопролонгація не застосовується, а строк повернення кредиту та сплати нарахованих процентів є таким, що настав (а.с. 22-23). Перевіряючи розмір нарахованих відсотків, суд проводить власний розрахунок виходячи з умов договору: 600 грн. - сума заборгованості; 1,9 - розмір процентів за кожен день користування кредитом, п. 1.4.1 Договору; 30 - кількість календарних днів (строк кредитування в межах дії договору, п. 1.3 Договору; 90 - кількість календарних днів у відповідності до п.4.2.5. Договору; 600 грн. х 1,9 % х 30 днів = 342 грн.; 600 грн. х 1,9 % х 90 днів = 1026 грн.; 342 грн. + 1026 грн. = 1368 грн. Отже, розмір заборгованості за Договором про надання фінансового кредиту № 01825-10/2021 від 03 жовтня 2021 року становить 600 грн. + 1368 грн. = 1968 грн., тобто понад розмір заявленої позовної вимоги у цій частині (1911 грн.). Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд уважає, що, підписавши зазначені вище кредитні договори у наданій редакції, відповідач [PERSON] фактично погодився із запропонованими умовами кредитування, у тому числі і щодо порядку продовження строку користування кредитом. Установлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що відповідач [PERSON] узяті не себе зобов`язання не виконав, у передбачені в договорах строки грошові кошти (суму позики) та нараховані відсотки за користування позикою не повернув, унаслідок чого виникли заборгованості: заборгованість за Договором про надання фінансового кредиту № 01825-10/2021 від 03 жовтня 2021 року в сумі 19600 грн., тобто 7000 грн. + 12600 грн.; за Договором про надання фінансового кредиту № 01825-10/2021 від 03 жовтня 2021 року в сумі 1968 грн, з яких заявлено до стягнення 1911 грн. (600 грн. + 1311 грн.). За таких обставин позов підлягає частковому задоволенню. При вирішенні справи судом враховуються також положення ст. 81 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі. Принцип змагальності згідно зі ст. 12 ЦПК України забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені товариством судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме на суму 2076,07 грн.

Outcome: partial