Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення суми інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми заборгованості. На підтвердження позовних вимог позивач посилається на наступне. 30.07.2021 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області було задоволено позов фізичної особи-підприємця [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів та призначено до стягнення з відповідача на користь позивача завдані збитки в порядку регрессу у розмірі 3500,00 грн., 840,80 грн. Судового збору та витрат на правову допомогу у розмірі 2000,00 грн. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 09.03.2018 року в м.Нікополі по вул.Г.Чорнобиля буд.34, мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «ЗАЗ», державний реєстраційний номер « [NUMBER] », під куреванням [PERSON] , та автомобіля «Mercedes», державний реєстраційний номер « [NUMBER] ». Внаслідок ДТП автомобілю «Mercedes» завдано механічних пошкоджень із матеріальними збитками для позивача. Відповідно до Постанови Нікопольського міськрайонного суда Дніпропетровської області від 21.03.2018 року відповідача було визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП. 15.07.2020 року між ПрАТ «СК «ВУСО» та ФОП [PERSON] було укладено Договір №15/07/2020 про відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор відступає, а новий кредитор отримує право вимоги відшкодування в порядку регрессу збитків, завданих первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у додатку №1 до договору у тому числі право вимоги відшкодування у порядку регрессу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за договором №АК/7897695 від 03.11.2017 року. Вищевказані обставини встановлені рішенням суду, відтак відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України не підоягають доказуванню. 22.03.2021 року Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області було відкрито провадження у справі №182/6828/20. 30.07.2021 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області було винесено рішення. 04.10.2022 року боржником було здійснено фактичне виконання рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30.07.2021 року в повному обсязі. З урахуванням вищезазначеного, позивач має право на стягнення з Відповідача сум інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу за весь час прострочення, починаючи з наступного дня постановлення ухвали суду по справі №182/6828/20 - 23.03.2021 року та до дня виконання грошового зобов`язання повному обсязі - 03.10.2022 року. Просить стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 291,00 гривень, інфляційні втрати у розмірі 1824,94 гривень, судовий збір в розмірі 858,88 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 3000,00 грн. Ухвалою про відкриття провадження від 03.10.2023 року позовна заява прийнята до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, що відповідає вимогам ст. 279 ЦПК України. Відповідачу був наданий строк 15 днів з дня отримання нею такої ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. Відповідачу надіслана копія ухвали про відкриття від 03.10.2023 року за адресою його останнього місця проживання. До суду повернувся конверт з копією ухвали про відкриття провадження від 03.10.2023 року, як не вручений у зв`язку із відсутністю адресата за вказаною адресою. Також відповідача було сповіщено про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін на сайті Судової влади України, згідно вимог ч. 11 ст. 128 ЦПК України. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялався належним чином. У судове засідання позивач не з`явився, в матеріалах справи наявна заява, згідно якої просить розглядати справу за відсутності позивача, на позовних вимогах наполягає, проти винесення заочного рішення не заперечує. Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст.80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється за відсутністю сторін, що відповідає положенням ч.2\~ст.247 ЦПК України. Судом встановлено, що 30.07.2021\~року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області було задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу/суброгації та призначено до стягнення з Відповідача на користь Позивача завдані збитки в порядку регресу у розмірі 3 500 грн. 00 коп., 840 грн. 40 коп. судового збору та витрат на правову допомогу у розмірі 2 000 грн. 00 коп. Суд у вказаному судовому рішенні встановив, що 09.03.2018 року мала місце дорожньо- транспортна пригода за участю автомобіля «ЗАЗ», державний реєстраційний номер « [NUMBER] », під керуванням [PERSON] та автомобіля «Mercedes-Sprinter», державний реєстраційний номер « [NUMBER] ». Внаслідок ДТП автомобілю «Mercedes-Sprinter» завдано механічних пошкоджень із матеріальними збитками для Позивача. Відповідно до Постанови Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21.03.2018 року, Відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.\~124 КУпАП. 04.10.2022 року згідно із виписки з картки позивача, відповідачем було повністю сплачено борг згідно рішення №182/6828/20. Статтею 625 ЦК України\~передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь термін прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, передумовою для стягнення інфляційних збитків та трьох відсотків річних є порушення виконання грошового зобов`язання відповідачем. Так, з викладеного позивачем у поданому позові вбачається, що відповідач 04.10.2022 року виконав зобов`язання по сплаті грошових коштів, встановленого рішенням суду, однак належних доказів цього матеріали справи не містять. Разом з тим, із позовної заяви вбачається, що позивач просить стягнути із відповідача інфляційні втрати та 3 % річних за період з 23.03.2021 року по 03.10.2022 року, при цьому розрахунку до позовної заяви не надано. Також виникнення зазначеного грошового зобов`язання згідно ч.5\~ст.11 ЦК України\~обумовлено рішенням суду від 30.07.2021 року, а тому період невиконання рішення слід рахувати від дати набрання ним законної сили. Таким чином, розрахунок позивача інфляційних втрат та 3% річних не відповідає встановленим обставинам справи та не може бути належним доказом на підтвердження заявлених вимог, при цьому суд не може вийти за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирати докази на користь однієї із зацікавлених сторін. Тому, суд вважає, що початком періоду розрахунку має бути дата набрання рішенням суду від 30.07.2021 року законної сили, а кінцем періоду розрахунку має бути 03.10.2022 року (виконання відповідачем рішення суду в повному обсязі). Як роз`яснено в п.27\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Зважаючи на викладене вище, суд приходить до висновку, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження обставин, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, а саме: правильного розрахунку суми інфляційних втрат та трьох процентів річних відповідно до встановлених судом обставин справи, відсутність належних доказів щодо дати виконання [PERSON] рішення суду, а тому, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити. Згідно ч.1, 2\~ст. 141 ЦПК України\~розподіл судових витрат між сторонами покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог у разі відмови в позові на позивача. Враховуючи, що суд відмовляє позивачу в задоволенні вимог позову, відсутні підстави для відшкодування понесених ним судових витрат. Відповідно до ст.ст.\~77,\~80,\~81,\~141,\~274-279 ЦПК України, ст.ст.\~263,\~526,\~625 ЦК України, суд,-

Outcome: dismissed