Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-18 00:00:00

В липні 2023 року позивач приватне акціонерне товариство «Страхова компанія Інтер-Поліс» (далі - ПрАТ «СК "Інтер-поліс») звернулася до Ленінського районного суду м. Миколаєва із позовом до [PERSON] про стягнення 100 000 гривень як безпідставно отриманих грошових коштів, а аткож судових витрат. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що між ПрАТ «СК "Інтер-поліс" та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів за № АР0617120, відповідно до якого, предметом якого є страхування автомобіля марки «Мітсубіші », д.р.н. [NUMBER] . 13.03.2021 року в м.Києві сталась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля «Мітсубіші», державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля «Фіат», д. р. н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Постановою Печерського районного суду м.Києва від 28.05.2021 року в справі №757/19576-п [PERSON] було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП. Позивач на підставі страхового акту та розрахунку суми страхового відшкодування до нього, здійснив виплату страхового відшкодування на користь відповідача [PERSON] як потерпілої особи в розмірі 100 000 гривень. Проте Постановою Київського апеляційного суду від 13.09.2021 року щодо [PERSON] провадження у справі було закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення , передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП. Також зазначають, що протокол про адміністартивне правопорушення за ст. 124 КУпАП відносно [PERSON] , не складався працівниками патрульної поліції, постанова суду відносно нього за ст. 124 КУпАП також відсутня. Вважають, що відповідачка отримала страхове відшкодування без достатньої підстави. Посилаючись на наведене та норми ст.27 Закону України «Про страхування», ст.ст. 993, 1212, 1213 ЦК України, просить позов задовольнити. Відзиву на позов не надходило. Позивач звернувся до Ленінського районного суду м. Миколаєва з позовом про стягнення заборгованості. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.07.2023 року визначено головуючого по справі суддю Кокорєва В.В. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 07.07.2023 року матеріали цивільної справи були передані за підсудністю до Центрального районного суду м. Миколаєва, оскільки відповідно до Витягу з реєстру територіальної громади міста Миколаєва від 07.07.2023 року, відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . 31.07.2023 року матеріали справи надійшли до Центрального районного суду м. Миколаєва. Протоколом автоматизованого розподілу справи між суддями від 01.08.2023 року визначено головуючого по справі суддю Гуденко О.А. Ухвалою Центрального районного суду м.Миколаєва суду від 03.08.2023 року \~прийнято до\~розгляду та відкрито провадження у справі за позовною заявою ПрАТ СК "ІНТЕР-ПОЛІС" до [PERSON] про повернення безпідставно набутих коштів. Постановлено, що справа розглядатиметься суддею одноособово, за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін . Учасникам справи було роз`яснено, що відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутністю клопотання будь-якої із сторін про інше. Від представника позивача до суду наданоклопотання про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач, який належним чином повідомлений про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження шляхом направлення копії ухвали з матеріалами позовної заяви за зареєстрованим місцем його проживання, про що свідчить наявне у справі поштове повідомлення, не скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву, тому в силу ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають до задоволення, виходячи з наступних підстав. Як вбачається з постанови Печерського районного суду м.Києва від 28.05.2021 року у справі № 757/19576/21, 13.03.2021 року [PERSON] , у [ADDRESS] керував автомобілем марки «Мітсубіші Спейс стар», д/н [NUMBER] , з ознаками алкогольного сп`яніння. [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі 10 200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік. Постановою від 13 вересня 2021 року у справі №757/19576/21-пКиївського апеляційного судуПостанову Печерського районного суду м. Києва від 28 травня 2021 року про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративне правопорушення скасовано , а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 цього Кодексу. Як вбачається з вказаних судових рішень, жодних даних та навіть згадувань про те, що 13.03.2021 року сталася ДТП за участю вказаного автомоблі яМітсубіші підкеруванням водія [PERSON] не містять Судом встановлено, що цивільна відповідальність водія ТЗ марки «Мітсубіші Спейс Стар», д/н [NUMBER] , була застрахована згідно полісу АР 000617120 у страховика ПрАТ СК «Інтер-поліс», станом на 13.03.2021 року поліс був діючим. Як вбачається з наданих позивачем документів, 17.03.2021 року до страхової компанії звернулася з повідомленням про ДТП та Заявою про страхове відшкодування [PERSON] , в якому заначила що 13.03.2021 року за адресою м.Київ, вул.Московська, 24 в її припаркований автомобіль в`їхав нетверезий водій [PERSON] , на автомобілі «Мітсубіші Спейс Стар», д/н [NUMBER] , внаслідок чого її автомобіль отримав значні механічні пошкодження. Винуватець ДТП скрився з місця ДТП, зазначила, що ДТП офрмлено ГУ ПП у м.Києві. До повідомлення про ДТП заявником додано лише її власні документи та власноруч намальована схема ДТП. Автомобіль марки «Фіат», д.р.н. [NUMBER] належить на праві власності відповідачу [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу. 31.03.2021 року за замовленням страховика - ПрАТ «СК "Інтер-поліс" складено Звіт № 3602 з визначення вартості матеріального збитку , завданого власнику колісного ТЗ марки «Фіат», д.р.н. [NUMBER] , визначено у розмірі 215 076,45 грн. 06.04.2018 року ПрАТ «СК "Інтер-поліс" на підставі заяви потерпілої [PERSON] від 11.12.2018 року, страхового акту № 289/3602/59/21 від 06.04.2021 року та розрахунку страхового відшкодування до вказаного страхового акту здійснила виплату відповідачу [PERSON] страхового відшкодування у розмірі 100 000 гривень, що підтверджується копіями- платіжного доручення № 885 від 07.04.2021 року та розпорядження про виплату страхового відшкодування від 06.04.2021 року. При чому, як вбачається з вказаного страхового Акту страховою компанією визнано подію страховим випадком та заначено про підсави наявності регресних вимог до страхувальника- водія на підставі п.в п. 1.1. ст. 38 ЗУ «Про - зник з місця ДТП. 23.11.2022 року ПрАТ «СК "Інтер-поліс", посилаючись на норми ст.ст. 1188, 1212 ЦК України, ст. 32 Закону України «Про страхування цивільно-правоовї відповідальності власників наземних транспортних засобів», звернулася із претензією про відшкодування шкоди в порядку регресу (!) до [PERSON] . Відповідь від відповіача не отримана, кошти добровільно не повернуті. Згідно з ч. ч. 1-2 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу. Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків ст.11 ЦК України визначає договори та інші правочини. Згідно положень ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами Правовідносини у сфері страхування регулюються главою 67 Цивільного кодексу України та Законом України «Про страхування» від 07.03.1996 року № 85/96-ВР. Згідно ст.1 Закону України «Про страхування» страхування це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Відповідно до вимог ч.1 ст.16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Судом встановлено, що виплата відповідачу [PERSON] страхового відшкодування здійснена позивачем на підставі та у відповідності з умовами укладеного між сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та відповідно до ст.979 ЦК України. Відповідно до статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Статтею 55 Конституції України встановлено, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Частиною 1 ст. 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 20 ЦК України, право на захист особа здійснює на свій розсуд. З огляду на положення зазначеної норми та принцип диспозитивності цивільного судочинства (ст. 12 ЦПК України), позивач має право вільно обирати способи захисту порушеного права чи інтересу. Предметом позову у даній справі є вимога позивача ПрАТ "СК «Інтер-Поліс", зокрема, про стягнення з відповідача [PERSON] , ( як третій особі, потерпілій внаслідок ДТП за участю застрахованого за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) 100 000,00 грн безпідставно отриманих коштів, які були сплачені позивачем як страхове відшкодування за полісом №АР 000617120. Як підставу позовних вимог, а саме обставини безпідставного отримання відповідчаем страхового відшкодування з підстав скасування Київським апеляційним судом Постанови Печерського районного суду м.Києва від 28 травня 2021 року. Проте у цій справі про адміністративне правопорушення взагалі не досліджувалися обставини скоєння ДТП 13.03.2021 року водієм автомобіля, яким застрахована цивільно-правова відповідальність осіб, що користуються транспортним засобом у страхової компанії позивача. Крім того, судове рішення ухвалено вже після складення страхового акту та виплати страхового відшкодування. Таким чином, 07.04.2021 року позивачем добровільно на підставі поданих документів відповідачем та положень укладеного договору було прийняте рішення про виплату страхового відшкодування відповідачу у сумі 100 000 грн. Згідно ч. 1 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Таким чином, підставою для повернення майна за статтею 1212 ЦК України є безпідставність його набуття. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (ч. 2 ст. 1212 ЦК України). Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3)повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (ч. 3 ст. 1212 ЦК України). Отже, за змістом даної норми, під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, договору або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Згідно з ч. 1-2 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків ст. 11 ЦК України визначає договори та інші правочини, а також вказує, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства, тобто закону. Отже, закон є також підставою для виникнення прав та обов`язків та отримання коштів відшкодування. Згідно положень ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Наявність приписів закону (ст. 22) ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в силу якого страховик особи яка завдала шкоду зобов`язаний відшкодувати шкоду потерпілій третій особі унеможливлює застосування ст. 1212 ЦК України, як підставу для стягнення (повернення) коштів у спірних правовідносинах. Позивач визнав випадок з ДТП, яка мала місце 13.03.2021 року страховим випадком та прийняв власне мотивоване рішення про виплату страхового відшкодування відповідачу.Дане рішення позивача, було оформлене страховим актом. Згідно з статтею 1212 ЦК України, зобов`язання з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави - це таке правовідношення, в силу якого одна сторона (набувач), яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої сторони (потерпілого) без достатньої правової підстави або на підставі, яка згодом відпала (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому. Схожі висновки про застосування відповідних норм права викладені в постановах Верховного Суду України, зокрема у постанові від 24 вересня 2014 року (справа №6-122цс14); від 03 червня 2015 року (справа №6-100цс15); від 18 листопада 2015 року (справа №6-582цс15). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. В постанові Верховного Суду від 10 вересня 2018 року (справа №638/11807/15) зазначено, що конструкція статті 1212 ЦК, як і загалом норм глави 83 ЦК, свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна. Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. Відповідно до висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 14.06.2022 у справі № 915/517/21 відсутністю правової підстава вважають такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не грунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідносин та їх юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. При цьому положення статті 1212 Цивільного кодексу України можуть застосовуватись і після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена. Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 03.11.2020 у справі № 920/1122/19, від 19.02.2020 у справі N 915/411/19, від 21.02.2020 у справі № 910/660/19, від 17.03.2020 у справі N 922/2413/19. До подій, за результатами яких можуть виникнути зобов`язання передбачені ст. 1212 Цивільного кодексу України, відноситься, зокрема, перерахування грошових коштів іншій особі, з якою платник не знаходиться в договірних зобов`язаннях. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційногоцивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження№ 61-22315сво18) зазначено, що: «добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістюі повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки),базується ще на римській максимі «non concedit venire contra factum proprium»(ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктриниvenire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою,яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка,що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що іншасторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них».Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи(потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно),зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майноі тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала (частина першастатті 1212 ЦК України). Як викладно у висновках постанови КЦС ВС від 4 серпня 2021 року у справі № 185/446/18 , тлумачення вказаних норм свідчить, що при визначенні того чи підлягаютьбезпідставно набуті грошові кошти потерпілій особі слід враховувати, що актицивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад, зокрема,добросовісності. Безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненнюякщо потерпіла особа знає, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок)для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, тому що вказана особа поводитьсясуперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів. У даній справі «абсолютної» безпідставності набуття грошових коштів відповідачем позивач не наводить. Позивач, перераховуючи кошти відповідачу у якості страхового відшкодування за полісом обов`язкового страхування , мав можливість перевірити викладні у заяві про виплату страхового відшкодування обставини та вчинити певні дії щодо встановлення чи є має заявлена ДТП ознаки страхового випадку, а тому поведінка позивача є суперечливою (тобто, потерпіла особа вільно і без помилки погодиласяна настання невигідних для себе наслідків). За таких обставин відсутні підставидля задоволення позовних вимог стягнення коштів в розмірі 100 000 грн. Крім цього, позивач не довів у чому полягає безпідставність набуття відповідачем грошових коштів, адже кошти були сплачені позивачем, як страховиком, на підставі ним же прийнятим та вмотивованим рішенням (страховий акт від 06.04.2021 року) у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника в зв`язку з ДТП, яке відбулось 13.03.2021 року. Відовідно до положень ст. 34 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування.Для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися експерти або юридичні особи, у штаті яких є експерти. Відповідно до ст. 36 цього Закону, страховик ,

Outcome: dismissed