Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-14 00:00:00

У липні 2023 року [PERSON] звернулися до суду з позовом, в якому, з урахуванням позовної заяви в новій редакції від 09 серпня 2023 року, просила встановити факт прийняття нею спадщини після смерті її батька [PERSON] , який помер [INFO] , та визнати в порядку спадкування за законом після смерті останнього право на земельну частку (пай) в бувшому КСП «ім.Мічуріна», що розташована на території бувшої Новоселицької сільської ради, та належала померлому на підставі Сертифіката на право за земельну частку (пай) серії ХМ № 0096655 від 18.06.1997. Позов мотивовано тим, що [INFO] помер [PERSON] батько позивачки. Після його смерті відкрилась спадщина, єдиною спадкоємицею за законом першої черги є [PERSON] , яка прийняла спадщину шляхом фактичного вступу в управління спадковим майном. Під час перевірки складу спадкового майна нотаріусом з`ясувалась, що за померлим зареєстрований Сертифікат на право на земельну частку (пай) в бувшому КСП «ім.Мічуріна» серії ХМ № 0096655 від 18.06.1997, який виданий власнику під підпис. Однак оригінал згаданого Сертифікату не зберігся, що позбавляє позивачку можливості подати правовстановлюючий документ до нотаріуса для оформлення спадкових прав. В судові засідання позивачка не з`явилася, свої інтереси доручила представляти адвокату Крижанівському О.А., який позов підтримав частково, зокрема просив визнати за [PERSON] в порядку спадкування за законом право власності за земельну частку (пай) після смерті її батька [PERSON] з наведених вище підстав. Вимогу про встановлення факту прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON] просив залишити без розгляду. Представник Полонської міської ради подав письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, в якій також зазначив про відсутність заперечень щодо задоволення заяви позивачки. Представник ГУ Держгеокадастру в Хмельницькій області подав до суду пояснення, в яких просив розгляд справи проводити у його відсутності та зазначив, що Головне управління не розпоряджається спірною земельною ділянкою та ніяких документів не видавало, оскільки вона належить до земель колективної власності, а не до земель державної власності Заслухавши пояснення представника позивачки, дослідивши письмові докази, суд зазначає про таке. Встановлено, що [PERSON] , як член КСП «ім.Мічуріна», мав право на земельну частку (пай) в останньому та згідно даних Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) по КСП «Ім.Мічуріна» виявлено запис № 1070 від 18.06.1997 про реєстрацію сертифіката на земельну частку (пай) серії ХМ № 0096655, який був виданий, так як в графі «Підпис власника сертифіката на земельну частку (пай)» вказаної Книги стоїть підпис про його отримання, про що свідчать дані листа про надання інформації, виданого ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області № 112/281-23 від 05.04.2023 (а.с.14). [PERSON] помер [INFO] (а.с.10). Відповідно до листа ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області № 1386/291-23 від 05.07.2023 вартість земельної часки (паю) по бувшому КПС «ім.Мічуріна» бувшої Новоселицької сільської ради становить 38089,35 грн. (а.с.15). Після смерті останнього шляхом фактичного управління та користування спадковим майном спадщину прийняла його дочка [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) (а.с.7,8,9), оскільки в неї наявний оригінал свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства «ім.Мічуріна» с.Новоселиця Полонського району Хмельницької області, який належав померлому [PERSON] , що підтверджується даними довідки про спадкоємців № 14/02-14 від 11.01.2024 (а.с.73), але не оформила своїх спадкових прав у нотаріуса. Відмову мотивовано відсутністю оригіналу правовстановлюючого документа на вказану земельну частку (пай) (а.с.12). Відповідно до даних копії газети «Новий Шлях» № 23 від 08.06.2023, в останній було опублікованого оголошення про недійсність загубленого сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХМ № 0096655 від 18.06.1997 на ім`я [PERSON] (а.с.17). Вирішуючи правомірність заявлених позовних вимог, суд зазначає про таке. Згідно зі статтею 14\~Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. У Преамбулі Закону України\~від 05.06.2003\~року №\~899-IV\~«Про порядок\~виділення в\~натурі (на\~місцевості)\~земельних ділянок\~власникам земельних\~часток (паїв)» сказано, що цей Закон визначає організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками, особливості розпорядження землями та використання земель, що залишилися у колективній власності після розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв). За абзацами другим, третім частини першої статті 1, частиною першою, абзацом першим частини другої статті 2 цього Закону право на земельну частку (пай) мають колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документом, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є свідоцтво про право на спадщину. Згідно зі статтею 3 Закону № 899-IV підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації. Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості). Земельна частка (пай) виділяється її власнику в натурі (на місцевості), як правило, однією земельною ділянкою. За бажанням власника земельної частки (паю) йому можуть бути виділені в натурі (на місцевості) дві земельні ділянки з різним складом сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічні насадження, сінокоси або пасовища). У разі подання заяв про виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) більшістю власників земельних часток (паїв) у межах одного сільськогосподарського підприємства відповідна сільська, селищна, міська рада приймає рішення про розробку проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). У частині першій статті 9 цього Закону передбачено, що розподіл земельних ділянок у межах одного сільськогосподарського підприємства між власниками земельних часток (паїв), які подали заяви про виділення належних їм земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), проводиться відповідною сільською, селищною, міською радою чи районною державною адміністрацією за місцем розташування земельних ділянок на зборах власників земельних часток (паїв) згідно з проектом землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Відповідно до абзацу третього пункту 1, абзацу першого пункту 2, пунктів 5, 6 Указу Президента\~України від\~08\~серпня 1995\~року №\~720/95\~«Про порядок\~паювання земель,\~переданих у\~колективну власність\~сільськогосподарським підприємствам\~і організаціям» паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості). Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією. У разі виходу власника земельної частки (паю) з колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства за його заявою здійснюється відведення земельної ділянки в натурі в установленому порядку і видається державний акт на право приватної власності на цю земельну ділянку. Після видачі громадянинові державного акта на право приватної власності на земельну ділянку сертифікат на право на земельну частку (пай) повертається до районної державної адміністрації. Судом встановлено, що позивачка є спадкоємцем за законом першої черги після смерті [PERSON] та у відповідності до положень ст.549 ЦК УРСР в редакції 1963 року та пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України від 16.03.2003 вважається такою, що прийняла спадщину, так як фактично вступила в управління та користування спадковим майном, що підтверджується наявністю в неї оригіналу свідоцтва про право власності на майновий пай члена КСП «ім..Мічуріна» села Новоселиця Полонського району Хмельницької області, який належав померлому [PERSON] . Статтями 1216, 1218\~ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців). До спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Таким чином, оскільки у справі доведено, що належне для [PERSON] право на земельну частку (пай) після його смерті перейшло по спадщині дочці [PERSON] , тому позивачка як спадкоємиця за законом першої черги після його смерті має право на успадкування права на зазначену земельну частку (пай). Вирішуючи заяву представника позивачки [PERSON] про залишення позовної вимоги щодо встановлення факту прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON] суд зазначає наступне. Відповідно до п.5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду. Оскільки розгляд даної справи розпочато по суті, суд позбавлений можливості залишити вказану представником позивача вимогу без розгляду, а тому має розглянути її по суті. Як встановлено судом [PERSON] у відповідності до положень ст.549 ЦК УРСР в редакції 1963 року та пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України від 16.03.2003 вважається такою, що прийняла спадщину після Смерті [PERSON] , який помер [INFO] , так як фактично вступила в управління та користування спадковим майном, таким чином заявивши вимогу про встановлення факту прийняття нею спадщини після смерті батька позивачка обрала неналежний спосіб захисту порушеного права, а тому позов в цій частині задоволенню не підлягає.

Outcome: partial