Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-08 00:00:00

23.10.2023 року до суду звернувся позивач [PERSON] , з позовом про стягнення аліментів до відповідача, [PERSON] 01.11.2023 року отримана адресна довідка про реєстрацію місця проживання відповідача - фізичної особи. Ухвалою судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 02.11.2023 року відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 09.01.2024 року. Відповідачем подана заява про визнання позовних вимог. Фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось у відповідності до положень ст. 247 ЦПК України. Згідно заявлених позовних вимог позивач просить стягнути з відповідача на його користь аліменти на своє утримання в розмірі частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне він, [PERSON] ,. [INFO] є батьком відповідача, [PERSON] , [INFO] . До повноліття він виховував відповідача, годував, одягав та надавав йому всю необхідну допомогу. Підтримував його і після досягнення повноліття. Жодного разу не нехтував своїми батьківськими обов`язками щодо виховання та надання допомоги своєму синові. На даний час він знаходиться в скрутному матеріальному становищі, як пенсіонер, який отримує низьку пенсію, розміру якої не вистачає на ліки, харчування, одяг та інші важливі речі та засоби для підтримання життєздатності. Він не працює, тому будь-яких інших джерел доходу не має крім пенсії. Пенсію отримує щомісячно в розмірі 3 510.13 грн. Інших працездатних повнолітніх дітей, які б могли надавати йому допомогу не має. Відповідач є єдиною повнолітньою працездатною особою, яка отримує достатній доход, та може надавати йому допомогу, що й стало підставою звернення до суду. Позивач в судове засідання не з`явився, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності, згідно якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, подавши заяву про розгляд справи у його відсутність, згідно якої позовні вимоги визнав. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно обставин, викладених в позовній заяві, судом встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] є батьком відповідача, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження. Позивач є пенсіонером за віком і отримує пенсію в розмірі 3 510.00 грн. Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Відповідно до ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Як роз`яснено у п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них. Таким чином, право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи. Позивач по справі досяг пенсійного віку. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого статтею 26 цього Закону пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону. Пенсія позивача більша ніж прожитковий мінімум в України на 2023р. При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено ч. 1 ст. 204 СК України. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (усиновлення); непрацездатність матері, батька; потреба батька, матері в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї з вказаних обставин. Згідно ч. 1 ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін Згідно ч.2 ст.205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін, можливості одержання утримання від інших дітей, дружини, чоловіка та своїх батьків. Отже, при вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків необхідно враховувати, що таке право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за умови непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Майновий стан дітей впливає на розмір аліментів і не є підставою для звільнення від обов`язку утримувати матір, батька. З матеріалів справи, не вбачається підстав передбачених ст.204 СК України для звільнення відповідача від сплати аліментів на утримання позивача. За приписами ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В свою чергу відповідачем хоч і подана позовна заява про визнання позовних вимог проте при визначені розміру аліментів, що підлягають стягненню з відповідача, суд виходить з наступного. Так, в позовній заяві позивач зазначив, що не має інших дітей, крім відповідача, які б могли та повинні його утримувати. Проте позивачем нічого не вказано та не надано доказів про те, чи має він дружину або інших членів сім`ї та який прибуток ними отримується. Крім того, позивач отримує пенсію, розмір якої є вищим за встановлений законом прожитковий мінімуму для працездатних осіб і в поданому позові не обґрунтував необхідність в отриманні аліментів у визначеному ним розмірі. Відповідач, подаючи заяву про визнання позову не зазначив чи має він неповнолітніх дітей чи інших осіб, яких повинен утримувати за законом. І якщо відповідач визнає позовні вимоги, то за яких підстав не надає матеріальну допомогу своєму батькові у встановленому позивачем розмірі, в добровільному порядку. Також позивач просить встановити нижню межу аліментів, які просить стягнути з відповідача, у розмірі не менше 50% від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Проте положення ст. 205 СК України не передбачають встановлення нижньої межі розміру аліментів, що підлягають стягненню на утримання батьків. Враховуючи викладене вище, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню та вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на його утримання в розмірі 1/6 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дати подання позову до суду, та проводити стягнення довічно або до зміни майнового становища позивача. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в суму 1 211 грн., 20 коп. так як позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до ЗУ «Про судовий збір».

Outcome: partial