Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-16 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. Позивач звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою. Як на підставу позову посилається на те, що 28 жовтня 2017 року внаслідок наїзду трамваю отримала численні травми голови, тулубу та ніжних кінцівок мати позивача [PERSON] , від яких, перебуваючи на лікуванні у Криворізькій міський лікарні № 2, померла [INFO] . Смертю матері позивачу завдано моральної шкоди, оскільки він втратив останню близьку людину, яку дуже любив і поважав. Смерть матері є для нього незворотною втратою, що не може бути відновлена, а тому душевні страждання позивача будуть тривати і надалі, що свідчить про їх безстроковість. Смерть матері призвела до того, що він зазнав сильного нервового потрясіння. Моральні переживання з приводу втрати матері тривають у Позивача по теперішній. У зв`язку з ушкодженням здоров`я він зазнає моральних страждань, тому просить стягнути з відповідача заподіяну моральну шкоду у розмірі 536 000 грн. Стислий виклад заперечень відповідача. Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому не заперечує ті обставини, які мали місце 28.10.2017 року однак, не погодився з розміром заявленої до стягнення моральної шкоди, оскільки вважає, що він не підтверджений жодними доказами, принципам розумності та справедливості. Просив суд при визначенні суми шкоди врахувати фактичні обставини, які встановлені під час проведення досудового розслідування кримінального провадження по факту ДТП, оскільки вона відбулась внаслідок грубого порушення пішоходом [PERSON] вимог глави 4 ПДР України, які знаходились в причинному зв`язку з її загибеллю. При цьому, згідно із висновком автотехнічної експертизи № 8/10.1/344 від 29.11.2017, водій трамваю № 475 [PERSON] не мала технічної можливості зупинити керований нею трамвай до місця наїзду на пішохода. Невідповідності вимогам Правил дорожнього руху України, які могли б знаходитися в причинному зв`язку з даною подією ДТП, у діях водія [PERSON] не вбачається. Слідчими органами не встановлено в діях водія трамвая складу злочину, передбаченого ст.286 КК України, у зв`язку чим кримінальне провадження було закрито. Процесуальні дії у справі. 10.11.2023 позовна заява надійшла до суду. 20.11.2023 позовна заява прийнята до розгляду, провадження у справі відкрито. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 12.12.2023 відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювались. Заяви, клопотання. 07.12.2023 від відповідача надійшов відзив на позов та клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін. 12.01.2024 від відповідача надійшло клопотання про необхідність витребування від органів досудового розслідування матеріалів кримінального провадження для з`ясування обставин, які вплинули на подію, що мала місце 28.10.2017 року, допиту в якості свідка водія трамвая, заслуховування доводів позивача тощо. Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило Фактичні обставини, встановлені судом. Позивач [PERSON] сином [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про його народження серія [NUMBER] /а.с.8/. Згідно свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , виданого Інгулецьким відділом ДРАЦС 03.11.2017, [INFO] [PERSON] померла /а.с.3/. 01.11.2017 судово-медичним експертом КЗ «Дніпропетровське обласне бюро СМЕ» ДОР» на підставі постанови слідчого СВ Саксаганського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області була проведена експертиза по факту смерті [PERSON] і зроблено висновок експерта № 1832, згідно з яким смерть настала від закритої тупої травми тіла, що супроводжувалось ушкодженням тканин, кісто та органів тіла, травматичною ампутацією лівої гомілки /а.с.4-7/. Згідно з постановою слідчого СВ КВП ГУНП в Дніпропетровській області від 30.11.2017 року, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру до судових розслідувань за № 12017040230001942 від 29.10.2017 року по факту дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 28.10.2017 року близько 18.00 год. на вул. Збагачувальна в Інгулецькому районі м. Кривого Рогу, закрито у зв`язку з відсутністю в діях водія [PERSON] складу кримінального правопорушеннята у зв`язку зі смертю винної особи пішохода [PERSON] .В постанові слідчого зазначено, що згідно із висновком авто технічної експертизи № 8/10.1/344 від 29.11.2017, водій трамваю № 475 [PERSON] не мала технічної можливості зупинити керований нею трамвай до місця наїзду на пішохода. Невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху України, які могли б знаходитися в причинному зв`язку з даною подією ДТП - у діях водія [PERSON] не вбачається /а.с.29-30/. Відповідно до наданої відповідачем копії технічного журналу вагону № 475 КП «Швидкісний трамвай», вагон приданий до експлуатації, згідно з талоном технічного огляду від 13.10.2017, вагон № 475 справний /а.с.31, 32/. Зміст спірних правовідносин. Встановленим у судовому засіданні обставинам відповідають правовідносини, які регулюють відшкодування моральної шкоди. Норми права, які застосовує суд та мотиви їх застосування. Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Відповідно до ст.1 Закону України «Про міський електричний транспорт», міський електричний транспорт - складова частина єдиної транспортної системи, призначена для перевезення громадян трамваями, тролейбусами, поїздами метрополітену на маршрутах (лініях) відповідно до вимог життєзабезпечення населених пунктів. Об`єкти міського електричного транспорту - рухомий склад, контактні мережі, тягові підстанції, колії трамвайні та метрополітену, а також споруди, призначені для забезпечення надання транспортних послуг. За приписами статті 15 вказаного Закону, до складу міського електричного транспорту входять підприємства, що надають транспортні послуги, об`єкти міського електричного транспорту, системи електропостачання та зв`язку, будівлі та службові приміщення. Відповідно до п.п.1.10 розділу 1 Правил дорожнього руху затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, транспортний засіб - пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів. Згідно з ч.1 ст.1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Правила відшкодування шкоди, спричиненої джерелом підвищеної небезпеки, сформульовані у частині другій статті 1187 ЦК України, згідно з якою шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до частини п`ятої цієї статі, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Шкода, завдана внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, відшкодовується незалежно від наявності вини завдавача шкоди, про що наголошено в п.4 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки». Нормою ст.1193 ЦК України передбачена урахування вини потерпілого і матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоду. Так, згідно з частиною другою цієї статті, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає серед іншого у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Відповідно до абзацу першого частини третьої цієї статті, якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно з положеннями ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, передбачених ч.2 цієї статті, відповідно до якої моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я. За приписами ст.1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Нормою ч.1 ст.1172 ЦК України встановлено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). В п.5 постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», роз`яснено, що особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Згідно з п.9 цієї Постанови, розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Судова практика, яку використовує суд для спірних правовідносин. Велика Палата Верховного суду у постанові від 05.12.2018 року у справі № 426/16825/16-ц (провадження №14-497цс18) дійшла висновків щодо безвинної відповідальності за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки. Так, верховний Суд в цій постанові зазначив, що на особу, яка перебуває в трудових відносинах на підставі трудового договору (контракту) і завдала шкоди життю чи здоров`ю у зв`язку з використанням транспортного засобу, що належить роботодавцю, відповідальність за завдання шкоди може бути покладена лише за умови, якщо буде доведено, що вона заволоділа транспортним засобом неправомірно. Особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку із виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 18 жовтня 2019 року у справі № 352/342/17 (провадження № 61-40790св18), від 27 січня 2021 року у справі № 607/15258/19 (провадження № 61-4431св20), від 26 січня 2022 року у справі № 127/1415/20 (провадження № 61-6878св21). Суд під час розгляду цієї справи враховує також практику Європейського суду з прав людини, яким визнана презумпція моральної шкоди. Відповідно до позиції ЄСПЛ, в разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчути страждання (моральну шкоду). Так, рішенням від 27.07.2004 по справі "Ромашов проти України" Європейський суд з прав людини присудив заявнику у відшкодуванні моральної шкоди 3000 євро, хоча заявник не представив жодного документа на підтвердження своїх вимог про відшкодування моральної шкоди. У процесі розгляду заяви Суд звернув увагу на те, що згідно з правилом 60 Регламенту Суду будь-яка вимога щодо справедливої сатисфакції має містити перелік претензій і може бути представлено письмово разом з відповідними підтверджуючими документами або свідченнями, «без наявності яких (Суд) може відхилити вимогу повністю або частково». Проте суд врахував той факт, що в результаті виявлених порушень заявник зазнав моральної шкоди, який не може бути відшкодована шляхом лише констатації судом факту порушення. Висновок суду. Аналізуючи спірні правовідносини в контексті вказаних норм права, суд дійшов до наступного. Підприємство відповідача здійснює діяльність з надання послуг із перевезення електротранспортом та утримує відповідні об`єкти міського електротранспорту, отже є володільцем джерел підвищеної небезпеки, зокрема, трамваїв, внаслідок дії яких може бути завдана шкода майну фізичної або юридичної особи. Тобто, Відповідач, як володілець джерела підвищеної небезпеки, несе відповідальність за шкоду, яка є наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності його вини в її заподіянні. Перед потерпілими несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність по використанню яких є джерелом підвищеної небезпеки. Факт спричинення моральної шкоди позивачу у зв`язку із смертю матері встановлений судом, підтверджується матеріалами справи. Так, внаслідок смерті матері позивачу спричинена моральна шкода, яка полягає у душевних та психічних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку зі смертю рідної людини. Тому, суд вважає, що факт моральних страждань позивача не потрібно доводити за допомогою якихось спеціальних засобів доказування. Доведення наявності цих страждань, саме по собі, полягає у загально відомих поняттях людяності та розумінні основ людського життя, яке державою Україна визнається найвищою соціальною цінністю. Частинами 1,2 ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд критично ставиться до заперечень Відповідача в тій частині, що Позивач не довів наявність причинного зв`язку між смертю матері та діями Відповідача, оскільки ця обставина доведена висновком експерта, згідно з яким померла особа отримала тяжкі травми під час ДТП, що відбулася за участі джерела підвищеної небезпеки - транспортним засобом, який належить Відповідачу. Суд погоджується з відповідачем, який вважає, що позивач безпідставно посилається на правову позицію Верховного Суду України у справі № 6-108цс13 від 6 листопада 2013 року, оскільки вини водія трамвая в ДТП, що мала місце з матір`ю позивача 17.10.2017, не встановлено. Водночас, Відповідачем не надано будь-яких доказів наявності підстав для звільнення його від відшкодування моральної шкоди, заподіяної позивачу джерелом підвищеної небезпеки. Суд вважає, що смерть матері безумовно завдає позивачу моральних страждань. Позивач тривалий час відчуває стрес, жалобу, незворотність втрати рідної людини, потребує психологічної підтримки, переносить душевний біль, що, безумовно, спричиняє йому моральні страждання. Визначаючи розмір суми, що підлягає стягненню на відшкодування заподіяної позивачу моральної шкоди, суд виходить з конкретних обставин справи, характеру та ступеню моральних страждань, істотності вимушених змін у житті позивача, наслідків, що наступили. Також суд враховує, що в постанові слідчого про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю в діях водія трамвая складу кримінального правопорушення, вказано, що дорожньо-транспортна пригода відбулася внаслідок порушення пішоходом [PERSON] Правил дорожнього руху України, які знаходились в причинному зв`язку з її смертельним травмуванням, і,

Outcome: partial