Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-15 00:00:00

короткий виклад обставин справи. 8.12.2023 [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Семененко С. М., звернулася до суду із позовною заявою, у якій просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі частки усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги мотивує тим, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, до реєстрації якого у них народилася дочка [PERSON] . Рішенням Козівського районного суду Тернопільської області від 21.10.2020 шлюб між сторонами розірвано. На даний час дочка [PERSON] проживає з матір`ю та знаходиться на її утриманні. Відповідач добровільно матеріальної допомоги не надає. Тож, просить стягнути з останнього на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дочки в розмірі частки усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття.. Позиція учасників процесу. Позивачка [PERSON] чи її представник [PERSON] у судове засідання не з`явились, 22.12.2023 останній подав заяву про розгляд справи без його участі, відповідно до якої позовні вимоги підтримує та просить такі задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилися, 16.01.2024 через канцелярію суду подав заяву про розгляд даної справи у його відсутності, де вказав, що позовні вимоги визнає й щодо задоволення таких не заперечує, надавши довідку про доходи. Процесуальні дії у справі. Згідно з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справа № 951/995/23 передана 8.12.2023 судді Гриновець О. Б. Ухвалою суду від 12.12.2023 прийнято вказану позовну заяву до розгляду й відкрито провадження у справі. Оскільки учасники справи в судове засідання не з`явилися, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом ( ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У постанові Верховного суду від 07.02.2019 по справі № 742/722/17 зазначено, що сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до такого висновку. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Із копії рішення Козівського районного суду Тернопільської області від 21.10.2020 видно, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано /а.с. 6,7/. Судом встановлено, що в сторін народилася дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Козівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) 18.11.2020 /а.с. 5/. Відповідно до витягу № 111 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб Купчинецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області від 27.11.2023 за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] /а.с. 8/.\~ Застосоване судом законодавство та висновки суду. Судом беззаперечно встановлено, що сторони по справі, шлюб між якими розірвано, мають доньку [PERSON] , [INFO] . Остання перебуває на утриманні матері, батько матеріальної допомоги на її утримання не надає, тому суд вважає, що позивачка\~потребує матеріальної допомоги на утримання дочки. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері так і батька, при чому обов`язком особистим, індивідуальним, який не залежить від віку батьків. Відповідно до\~ст.\~8\~ЗУ "Про\~охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Статтею 27 Конвенції ООН "Про права дитини"\~передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Згідно із\~ст. 141 СК України\~мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5\~ст. 157 цього Кодексу. Як визначено статтею 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності і не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно із ч. 1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Згідно з ч. 3 цієї ж статті за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1\~ст. 183 СК України\~частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Приписами\~ст. 182 СК України, встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із частиною 2 статті 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Вирішуючи даний спір, суд враховує, що дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та інтересами батьків, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 року по справі «Хант проти України»). Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. При визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки, суд бере до уваги те, що відповідач позов визнає і згідний сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] в розмірі частки усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. Оцінивши зібрані в сукупності докази по справі, суд дійшов висновку про задоволення позову, так як обов`язок утримувати дитину до досягнення повноліття в рівній мірі покладено на обох батьків, спільна дочка проживає з позивачкою та перебуває на її повному утриманні, а також відсутні обставини, які унеможливлюють надання такої допомоги батьком. Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам, що відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Також згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Враховуючи імперативну вимогу наведеної норми, суд дойшов висновку, що рішення в частині стягнення з [PERSON] аліментів у межах суми платежу за один місяць необхідно допустити до негайного виконання. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Статтею 142 ЦПК України передбачено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті позивачу з державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Тож суд вважає, що з відповідача слід стягнути на користь держави судові витрати у виді судового збору в сумі 536,80 грн, тобто 50 % від суми судового збору, яка підлягала до сплати позивачкою при поданні позову, а іншу частину судового збору в сумі 536,80 грн віднести за рахунок держави.

Outcome: approved