Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-15 00:00:00

24 липня 2023 року до Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області надійшла позовна заява [PERSON] , подана представником позивача - адвокатом Костюченко Владиславом Костянтиновичем, до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що з 28 липня 1992 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, який рішенням Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 03 листопада 2022 року розірвано. В період шлюбу, а саме 09 березня 2007 року, подружжя за спільні кошти придбало майно, а саме житловий будинок з господарськими будівлями [ADDRESS] . Право власності на будинок зареєстроване за відповідачкою. Позивач, вказуючи на те, що спірний будинок є спільною сумісною власністю сторін, а згода про добровільний поділ майна між сторонами не досягнута, просив про поділ цього майна в судовому порядку, визнавши за ним право власності на 1/2 частку спірного житлового будинку, виходячи з рівності часток подружжя. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили позов задовольнити з підстав викладених у позові. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, судом відповідно оголошення про виклик особи, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи. Суд вважав можливим провести розгляд справи в заочному порядку з ухваленням заочного рішення, оскільки в суді позивач та його представник не заперечували проти заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд прийшов до наступного. З матеріалів справи вбачається, що 28 липня 1992 року Товмачицькою сільською радою Коломийського району Івано-Франківської області зареєстровано шлюб між сторонами, який заочним рішенням Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 03 листопада 2022 року розірвано (а.с. 5,6). В період шлюбу, а саме 09 березня 2007 року, між відповідачкою [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] . Договір було зареєстровано в реєстрі за №664 (а.с. 7,8). Будинок з цегли, має 50,9 кв.м жилой площі, загальна площа 132, кв.м Право власності на будинок зареєстроване за відповідачкою. Позивач [PERSON] з 11.05.2018 зареєстрований за вказаним будинком. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України. Частинами 1,2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Пленум Верховного Суду України в своїй постанові №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», а саме в п.п. 23, 24 зазначає, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами тощо. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи та те, що знаходиться у третіх осіб. За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують. Згідно ст. 12 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, лише сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1ст. 89 ЦПК України). Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Крім того, згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Таким чином, приймаючи до уваги, що в матеріалах справи є докази правомірного набуття відповідачкою права на вищевказане нерухоме майно, яке було придбано за час перебування в зареєстрованому шлюбі з позивачем, а також за відсутності належних доказів, що спірне майно є особистою власністю когось з них, житловий будинок є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч.ч. 4-5 ст. 71 СК України та п. 25 постанови Пленуму вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільні речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СКУкраїни щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Таким чином, спірний будинок підлягає поділу між сторонами з врахуванням принципу рівності часток подружжя. З урахуванням встановлених обставин, відсутності доказів можливості поділу будинку в натурі відповідно до часток його співвласників, відсутності передумов для отримання одним з подружжя грошової компенсації замість його частки, суд вважає необхідним визнати за позивачем право власності на 1/2 ідеальну частку спірного будинку без його реального поділу. Через те, що позов підлягає повному задоволенню, відповідно до вимог ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, понесені ним на сплату судового збору у розмірі 1073 гривень 60 копійок.

Outcome: approved