Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-22 00:00:00

Позивачка звернулася до Жовтневого районного суду м.Запоріжжя з позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. В обгрунтування позову зазначила, що трьохкімнатна квартира [ADDRESS] , належить на праві спільної -часткової власності: 5/6 часток на праві спільної сумісної власності (колишньому) подружжю [PERSON] та [PERSON] на підставі договору купівлі- продажу від 19.09.2007 року, Р.№5636, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Задачиною Н.В. та 1/6 частка на праві особистої власності [PERSON] на підставі договору дарування від 13.11.2007 року, Р.№8199, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Задачиною Н.В. 31 травня 2023 року близько о 19 год. 20 хв. у квартирі [ADDRESS] відповідач скоїв домашнє насильство психологічного характеру, поводив себе агресивно, кричав по відношенню до доньки, чим завдав шкоду психічному здоров`ю потерпілій [PERSON] . На сьогоднішній день [PERSON] не може користуватись своїм житлом, оскільки під примусом відповідача залишила квартиру 31.05.2023 року, її батько змінив замки у вхідних дверях, відмовився надати позивачці ключі та вільний доступ до житлового приміщення. Спрямовані позивачкою до відповідача пропозиції та вимоги щодо позасудового розв`язання спору, щодо надання їй у добровільному порядку можливості вселення, визначення та користування квартирою, її спроби знайти шляхи порозуміння - відповідачем залишені поза увагою, внаслідок чого в неї виникли та існують певні перешкоди у користуванні розпорядженні належною їй часткою нерухомого майна. Відповідач відмовляється надати їй комплект ключів від вхідних дверей до квартири, відмовляються визначитися з порядком користування трьома житловими кімнатами та місцями загального користування. Підтвердженням викладених вище обставин є постанова Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 24.08.2023 року по справі №331/3776/23, пр.№3/331/1391/2023 - про визнання [PERSON] винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.І ст.173-2 КУпАП. Прохає суд усунути [PERSON] | перешкоди у володінні та користуванні спільною частковою власністю - 1/6 частки квартири [ADDRESS] . Вселити [PERSON] у квартиру [ADDRESS] . Зобов`язати [PERSON] не чинити [PERSON] перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS] . Ухвалою суду від 22.09.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, сторонам встановлено строки для подання заяв по суті справи. 8.11.2023 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він зазначає, що представником Відповідача для перевірки у Позивача права власності на 1/6 частини квартири була отримана інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, відповідно до якої за вказаними параметрами запиту відомості у Державному реєстрі речових прав на нерухоме Реєстрі прав власності на нерухоме майно, у Державному реєстрі Іпотек Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна - відсутня інформація №352730736 від 01.11.2023 року щодо [PERSON] .З огляду на зазначене, Позивач не має зареєстрованого права власності на 1/6 частину квартири, тому позов про усунення перешкод у користуванні у цій справі є передчасним та таким, що не підлягає задоволенню у повному обсязі. Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, тими обставинами, що 31.05.2023 року близько о 19 год. 20 хв. в квартирі Відповідач скоїв є насильство психологічного характеру, а саме поводив себе агресивно кричав по відношенню до Позивача, чим завдав шкоду психологічному здоров`ю [PERSON] . На підтвердження зазначених вище обставин, Позивач посилається на Постанову Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 24.082023 року у справі №331/3776/23. Відповідач звертає увагу Суду на той факт, що Запорізьким апеляційним судом 27.10.2023 року було ухвалене судове рішення у справі №331/3776/23 за апеляційною скаргою Відповідача на Постанову Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 24.08.2023 року у справі №331/3776/23, згідно якого зазначена постанова була скасована та провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ч.І ст. 173-2 КУпАПбуло закрито. Позивач є єдиною донькою Відповідача та громадянкою України, яка є повнолітньою особою. Відповідач заявляє, що будь-яких дій психологічного, фізичного, характеру по відношенню до Позивача не здійснював та перешкод у доньки разом із ним (Відповідачем) не чинив та не чинить по теперішній час, є єдиною та улюбленою дитиною Відповідача, тому вона (Позивач) в будь-який момент може вирішити проживати разом із батьком , а також він (Відповідач) для цього будь-яких перешкод не чинить. Позивач є повнолітньою особою, а тому вона сама має право обирати своє місце проживання/перебування. Відповідачем будь-яких перешкод у проживанні Позивача в квартирі не чинив у тому числі і дій щодо заміни замків від вхідних дверей в квартирі не проводив. Підстави для задоволення позову відсутні, а самі позовні вимоги є необгрунтованими, незаконними та такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі. Представник позивача та третьої особи адвокат Уткін О.Є. у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та прохав суд задовольнити позовну заяву у повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Бичківський О.О. у судовому засіданні прохали суд відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Заслухавши сторони по справі, вивчивши матеріали справи, приймаючи до уваги позицію представника позивача та третьої особи, відповідача та його представника, оцінивши докази надані сторонами, суд вважає, що заявлений позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з ч.ч. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Установлено, що трьохкімнатна квартира [ADDRESS] , належить на праві спільної - часткової власності: 5/6 часток на праві спільної сумісної власності (колишньому) подружжю [PERSON] та [PERSON] на підставі договору купівлі- продажу від 19.09.2007 року, Р.№5636, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Задачиною Н.В. та 1/6 частка на праві особистої власності [PERSON] на підставі договору дарування від 13.11.2007 року, Р.№8199, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Задачиною Н.В. Вказана обставина підтверджується даними Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності/а.с.15-17/. На підтвердження своїх вимог, позивачем надано копію постанови Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 24.08.2023 року по справі №331/3776/23, пр.№3/331/1391/2023 - про визнання [PERSON] винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.І ст.173-2 КУпАП./а.с.22/. Представником відповідача долучена до матеріалів справи постанову Запорізького апеляційного суду від 27.10.2023 року, якою було ухвалене судове рішення у справі №331/3776/23 за апеляційною скаргою Відповідача на Постанову Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 24.08.2023 року у справі №331/3776/23, згідно якого зазначена постанова була скасована та провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ч.І ст. 173-2 КУпАПбуло закрито./а.с.73-75/. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 41 Конституції України, статті 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кривіцька і Кривіцький проти України" ("Kryvitska and Kryvitskyyv. Ukraine", заява № 30856/03) поняття "житло" не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у право на житло. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до частини 1 статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до частини 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Частиною 1 статті 356 ЦК України визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до частин 1, 2 статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню (частина 2 статті 386 ЦК України). Аналіз наведених норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Звертаючись до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні квартирою позивачем на підтвердження своїх позовних вимог надано лише копію постанови Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 24.08.2023 року по справі №331/3776/23, пр.№3/331/1391/2023, - про визнання [PERSON] винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.І ст.173-2 КУпАП, яка була скасована Запорізький апеляційним судом. Жодних інших доказів на підтвердження того, що відповідачем [PERSON] чиняться [PERSON] перешкоди у користуванні житлом, матеріали справи не містять. У судовому засіданні відповідач пояснив, що його донька [PERSON] ще в травні вирішили переїхати з квартири та проживати разом з матір`ю за іншою адресою. Долучено до матеріалів справи Договір оренди житлового приміщення./а.с.57/. Замки у дверях квартири він не змінював, ключі позивачка залишила в квартирі, до сьогоднішнього дня вона жодного разу не приходила до квартири, не спілкується з ним та неможливо до неї додзвонитися.Будь-яких перешкод у проживанні Позивача в квартирі не чинить, а передати ключі може за першою вимогою. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні наголошував, що 31.05.2023 року в квартирі Відповідач скоїв насильство психологічного характеру, а саме поводив себе агресивно, кричав по відношенню до Позивача, чим завдав шкоду психологічному здоров`ю [PERSON] . Суд зазначає, що для встановлення тимчасових заходів з метою запобігання домашнього насильства законом визначено окремий порядок та інший спосіб захисту порушених прав. Відтак суд робить висновок, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що відповідачем чиняться перешкоди позивачу у законному володінні, користуванні чи розпорядженні своїм житлом, отже позовні вимоги є недоведеними. Щодо тверджень представника Відповідача, що про перевірці у Позивача права власності на 1/6 частини квартири була отримана інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, відповідно до якої за вказаними параметрами запиту відомості у Державному реєстрі речових прав на нерухоме Реєстрі прав власності на нерухоме майно, у Державному реєстрі Іпотек Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна - відсутня інформація №352730736 від 01.11.2023 року щодо [PERSON] суд зазначає наступне. Судом встановлено, що у позовній заяві позивачем дійсно у вступній частині вказано ІПН [NUMBER] [PERSON] , а вже у резолютивній частині позову вказаний [PERSON] ІПН [NUMBER] . При дослідженні письмових доказів, а саме ксерокопії паспорту, довідки про внесення відомостей до єдиного державного демографічного реєстру, картки платника податків вказаний [PERSON] ІПН [NUMBER] . Тобто суд вважає, що позивачем у вступній частині позовної заяви зроблена арифметична помилка щодо написання ІПН. Арифметична помилка - це помилка у визначенні результату підрахунку: пропуск цифри, випадкова перестановка цифр, спотворення результату обчислення у зв`язку із використанням несправної техніки. Суд вважає, що копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за [PERSON] 1/6 частини квартири за адресою [ADDRESS] є належним та допустимим доказом відповідно до ст.77-78 ЦПК України. Судові витрати розподіляються відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed