Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-15 00:00:00

У листопаді 2023 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просить зняти арешт з майна, яким є 1/3 частина квартири [ADDRESS] , право власності на яку зареєстровано за [PERSON] , який помер [INFO] . Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що [INFO] помер його батько [PERSON] , після смерті якого залишилося спадкове майно, яким є квартира [ADDRESS] . Позивач в межах шестимісячного строку звернувся до Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом, однак державним нотаріусом винесено постанову №2347/02-31 від 05.09.2023 про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки встановлено, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна наявний реєстраційний запис за №1438158 про арешт вказаної квартири, накладений Першою київською державною нотаріальною конторою на підставі постанови б/н, виданої відділом ДВС у Подільському районі міста Києва 19.10.2001. Позивачем з`ясовано, що виконавче провадження, в рамках якого було накладено вказаний арешт, Подільському відділі ДВС у м. Києві відсутнє у зв`язку з його фактичним знищенням, а будь-які інші відкриті виконавчі провадження щодо такого майна відсутні. Таким чином, оскільки арешт майна після закриття провадження не був знятий державним виконавцем та продовжує діяти, позивач звернувся до суду із даним позовом з метою відновлення своїх порушених прав як спадкоємця до майна померлого [PERSON] . Ухвалою суду від 22.11.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання позивач та його представник не з`явились, по дату, час і місце судового засідання були повідомлені належним чином. Представник позивача подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, в якому позовні вимоги підтримав та просить їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, подав до суду відзив на позовну заяву, у якому просить відмовити у задоволенні позову та провести розгляд справи за його відсутності. В обґрунтування своїх заперечень щодо позову відповідач вказує на те, що у Подільському відділі ДВС у м. Києві відсутня інформація щодо виконавчих проваджень щодо зазначеного обтяження, боржником за якими є [PERSON] , а тому вилучення обтяження не належить до його компетенції. Треті особи в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. З огляду на наведене, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності учасників справи за наявними матеріалами. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . До складу спадщини [PERSON] увійшла квартира [ADDRESS] , яка належала останньому на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Відділом приватизації житла Подільської райдержадміністрації 29.01.2001. Після смерті [PERSON] позивач [PERSON] звернувся до Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори із заявою про оформлення своїх спадкових прав як спадкоємця до майна померлого за законом. Відповідно до витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №71285484 від 27.01.2023 Чотирнадцятою київською державною нотаріальною конторою після смерті [PERSON] 27.01.2023 заведено спадкову справу №68/2023, зареєстровану у спадковому реєстрі за №70191792. Разом з цим, постановою завідувача нотаріальної контори Пєшкової О.П. від 04.09.2023 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частину вказаної квартири, що належала [PERSON] , оскільки при перевірці необхідних документів нотаріусом було встановлено наявність у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис за №1438158 про арешт нерухомого майна, накладений Першою київською державною нотаріальною конторою 04.11.2004 на підставі постанови б/н, виданої відділом ДВС у Подільському районі міста Києва 19.10.2001. З метою з`ясування причин накладення арешту [PERSON] в інтересах [PERSON] було направлено відповідний запит до Подільського ВДВС у місті Києві ЦМУМЮ (м. Київ). Листом №130620 від 25.09.2023 вказаний відділ ДВС повідомив, що перевіркою даних, які містяться в Автоматизованій системі виконавчого провадження, було встановлено, що станом на 25.09.2023 виконавчі документи про стягнення з [PERSON] на виконанні у Відділі не перебували та не перебувають. Надати інформацію на підставі якого виконавчого документу було відкрито виконавче провадження та накладено арешт на 1/3 квартири, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] , не виявляється можливим, оскільки реєстр ЄДР «ВП-Виконавець» почав діяти з 2006 року. Відповідно до номенклатури справ Відділу, п. 9.9. наказу Міністерства юстиції України №2274/5 від 25.12.2008 «Про затвердження Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби» (втрата чинності від 19.07.2017), розділу XI п. 2 Наказу Міністерства юстиції України №1829/5 від 07.06.2017 «Про затвердження Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями» строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву Відділу, становить 3 (три) роки, крім виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 (один) рік. Після проходження вищезазначеного строку виконавчі провадження вилучаються для знищення. Таким чином, судом встановлено, що позивач позбавлений можливості у позасудовому порядку зняти арешт із квартири [ADDRESS] , яка належала спадкодавцю [PERSON] , та у зв`язку з цим реалізувати у повній мірі свої права як спадкоємця до майна померлого за законом. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправне позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Згідно з положеннями частини другої та третьої статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент завершення виконавчого провадження) у разі закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. У матеріалах справи відсутні докази про те, що на даний час існує потреба в арешті вищезазначеного майна. Із встановлених судом обставин вбачається, що на час звернення з позовною заявою до суду наявність арешту на майно спадкодавця позбавляє позивача вільно розпоряджатися спадковим майном та отримати свідоцтво про право на спадщину. При цьому суд не вбачає підстав для продовження обтяження на майно. Зокрема, суд враховує, що будь-яких належних та допустимих доказів на спростування вказаних вище обставин відповідачем до суду не подано, оскільки доводи представника відповідача, наведені у відзиві на позовну заяву, не свідчать про наявність обставин, які виправдовують подальше застосування застосованого обтяження щодо зазначеної квартири. Згідно з ч. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (стаття 80 ЦПК України). Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. На підставі викладеного, враховуючи встановлені обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини, суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування арешту, накладеного Першою київською державною нотаріальною конторою 04.11.2004 на підстави постанови б/н, виданої Відділом державної виконавчої служби у Подільському районі м. Києва 19.01.2001, на 1/3 частину квартири [ADDRESS] , що належала [PERSON] , який помер [INFO] , а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту з такого майна.

Outcome: approved