Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення суми. Зазначала, що 28.12.2016 [PERSON] , [PERSON] , позичили у [PERSON] 57 500 доларів США. На підтвердження цього факту та на виконання вимоги ч. 1 ст. 1047 ЦК України, між сторонами 28.12.2016 у письмовій формі був укладений договір. За умовами вказаного договору, [PERSON] передала у власність відповідачів, а відповідачі прийняли 57 500 доларів США та зобов`язалися солідарно повернути [PERSON] 57 500 доларів США - у порядку та в строки, що передбачені нижче: не пізніше 28 січня 2017 року - 1 250 доларів США; не пізніше 28 лютого 2017 року - 1 250 доларів США; не пізніше 28 березня 2017 року - 1 250 доларів США; не пізніше 28 квітня 2017 року - 1 250 доларів США; не пізніше 28 травня 2017 року - 1 250 доларів США; не пізніше 28 червня 2017 року - 51 250 доларів США. Однак, відповідачі порушили зобов`язання за договором позики і замість належних до повернення 57 500 доларів США за весь час правовідносин повернули 6 100 доларів США. Посилаючись на зазначені обставини, позивач просила стягнути з відповідачів солідарно на свою користь суму в загальному розмірі 261 324 доларів США, яка складається з: неповернутої суми позичених коштів за договором позики від 28.12.2016 в розмірі 51 400 доларів США, процентів за користування коштами в розмірі 19 395 доларів США, 3% річних в розмірі 2 919 доларів США, неустойки в розмірі 187 610 доларів США. Крім того, просила стягнути солідарно з відповідачів судові витрати. У судове засідання позивач не з`явилася, від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ст. 223 ЦПК України суд ухвалив розглядати справу за відсутності позивача. У зв`язку з тим, що повістки, адресовані [PERSON] та [PERSON] були повернуті поштовим відділенням у зв`язку з тим, що адресат відсутній за місцем проживання, зареєстрованому у встановленому законом порядку, в силу норм ст. 128 ЦПК України [PERSON] та [PERSON] є такими, які належним чином повідомлені про дату та час судового засідання. Відповідачі неодноразово не з`являлися у судові засідання, про дату, час і місце судового засідання були повідомлені належним чином, доказів поважності причини неявки у судові засідання не надали. Відповідно до ч. 3 ст. 223 ЦПК України суд ухвалив розглядати справу за відсутності відповідачів. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази у їх сукупності, дійшов наступного висновку. Судом установлено, що 28.12.2016 між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики (далі - договір) (а.с. 8-9). Відповідно до п. 1.1. договору позикодавець ( [PERSON] ) через свого представника ( [PERSON] ) передала у власність позичальників ( [PERSON] , [PERSON] ) 57 500 (п`ятдесят сім тисяч п`ятсот) доларів США («Предмет позики»), а позичальники прийняли ці кошти і солідарно зобов`язуються повернути позикодавцю 57 500 (п`ятдесят сім тисяч п`ятсот) доларів США не пізніше 28.06.2017 - частинами в такі порядки та терміни: не пізніше 28 січня 2017 року - 1 250 доларів США; не пізніше 28 лютого 2017 року - 1 250 доларів США; не пізніше 28 березня 2017 року - 1 250 доларів США; не пізніше 28 квітня 2017 року - 1 250 доларів США; не пізніше 28 травня 2017 року - 1 250 доларів США; не пізніше 28 червня 2017 року - 51 250 доларів США. Відповідно до п. 2, 2.1 договору позичальниками кошти (валютні цінності), зазначені в п. 1 договору були отримані ними від позикодавця до підписання цього договору. Обґрунтовуючи позов, позивач вказувала на те, що свої зобов`язання за договором позики відповідачі не виконують, за весь час правовідносин ними було повернуто суму в розмірі 6 100 доларів США. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Ураховуючи те, що [PERSON] , [PERSON] свої зобов`язання за договором позики не виконують, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в частині стягнення солідарно суми заборгованості за договором позики від 28.12.2016 в розмірі 51 400 доларів США. Разом з тим, на підставі ст. 1048 ЦК України, позивач просила стягнути з відповідачів суму процентів за користування позиченими коштами за період з 28.12.2016 по 21.05.2019 у розмірі 19 395 доларів США. Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Договір позики вважається безпроцентним, якщо: він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п`ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов`язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін; позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками. Оскільки розмір процентів сторонами в договорі не встановлений, сума процентів за користування позиченими коштами за період з 28.12.2016 по 21.05.2019 розраховується в залежності від суми залишку неповернутої частини позики та встановленої Національним Банком України у відповідних періодах часу облікової ставки та складає 19 395 доларів США. Ураховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідачів солідарно суму процентів за користування позиченими коштами за період з 28.12.2016 по 21.05.2019 у розмірі 19 395 доларів США. Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За період з 29.06.2017 по 21.05.2019 позивачем нараховано 3% річних у розмірі 2 919 доларів США. Разом з тим, позивачем, відповідно до норми ст. 1048 ЦК України, була заявлена вимога про стягнення з відповідачів процентів за користування позиченими коштами. Ураховуючи те, що вимога про стягнення солідарно з відповідачів процентів за користування позиченими коштами за період з 28.12.2016 по 21.05.2019 у розмірі 19 395 доларів США, на підставі ст. 1048 ЦК України, судом задоволена, правових підстав для задоволення позову в частині стягнення 3% річних немає. Крім того, позивач просила стягнути солідарно з відповідачів неустойку за прострочення виконання зобов`язання за період з 21.05.2018 по 12.05.2019 у розмірі 187 610 доларів США. Відповідно до п. 1 договору позичальники зобов`язуються солідарно сплатити на користь позикодавця неустойку у вигляді пені в розмірі 1% від простроченої поверненням суми за кожен день такого прострочення, а також відшкодувати позикодавцеві завдані таким порушенням матеріальну збитки та моральну шкоду. Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Оскільки відповідачі прострочили виконання умов договору позики, позивачем нараховано 1% річних за користування грошовими коштами у розмірі 187 610 доларів США, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідачів на користь позивача 187 610 доларів США. Оскільки позов підлягає задоволенню частково, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідачів пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі по 4 802 грн. 05 коп. з кожного. На підставі викладеного та

Outcome: partial