Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-09 00:00:00

09.02.2023 року до Новобузького районного суду Миколаївської області від адвоката Гелхвіідзе Д.Р., який діє в інтересах позивача [PERSON] надійшов позов до Новобузької міської ради Баштанського району Миколаївської області про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] ; визнання майна спільною сумісною власністю та його поділ, а саме: - нежитлове приміщення загальною площею 816,3 кв.м, що розташоване за адресою: площа Свободи ( попередня назва «вулиця Леніна»), 40/1; - земельна ділянка для обслуговування об`єкту роздрібної торгівлі та комерційних послуг площею 0, 0538 га кадастровий номер 4824510100:02:075:0020, яка розташована в [ADDRESS] ; - земельна ділянка з цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства, площею 0,0500 га, кадастровий номер 4824510100:02:048:0014, яка розташована за адресою: [ADDRESS] ; - житловий будинок, загальною площею 172,7 кв.м. з відповідними господарсько-побутовими будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS] ; - земельна ділянка з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 4824581000:04:000:0369 ; - транспортний засіб марки Volkswagen Transporter д.н.з. [NUMBER] , рік випуску-2011, номер [NUMBER] . Ухвалою суду від 15.02.2023 року провадження в справі відкрито та вона призначена в порядку загального позовного провадження до розгляду в підготовчому судовому засіданні. 23.03.2023 року від представника позивача надійшла уточнена позовна заява, відповідно до якої позивачем, крім іншого, уточнено склад учасників процесу, а саме вказано відповідачами [PERSON] та [PERSON] . Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що позивач [PERSON] у січні 2004 року познайомилася з [PERSON] . Протягом певного періоду у них виникли взаємні почуття і вони вирішили проживати однією сім`єю, тому з лютого 2005 року до 17 квітня 2010 року вони перебували у фактичних шлюбних стосунках, як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу, а 17.04.2010 року зареєстрували у відділі реєстрації актів цивільного стану Новобузького районного управління юстиції Миколаївської області шлюб за актовим записом №19. Після реєстрації шлюбу позивачка погодилась отримати прізвище чоловіка « [PERSON] ». З лютого 2005 року позивачка та [PERSON] почали проживати разом, як одна сім`я без офіційного оформлення їх відносин в органах реєстрації актів цивільного стану. Місцем їх спільного проживання було обрано домоволодіння батьків позивачки, що розташоване за адресою: [ADDRESS] . Останні вели спільне господарство, мали свій спільний бюджет та побут, придбавали речі домашнього вжитку, спільно утримували домоволодіння, що придбали 2 червня 2005 року разом з земельною ділянкою, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] , та здійснювали ремонт вказаного жилого будинку. На початку лютого 2006 року позивачка разом з чоловіком [PERSON] переїхали жити в ньому, купували нові меблі та побутову техніку, а також спільно здійснювали обробіток присадибної земельної ділянки. Всі ці факти підтверджуються статтею в газеті «Вперед» за 13.08.2011 року. Для побудови та ремонту житлового будинку 20 березня 2006 року [PERSON] у Акціонерному комерційно-інвестиційному банку «Укрсиббанк», на підставі кредитного договору №816-Ф від 20.03.2006 року та додаткової угоди про встановлення ліміту від 20.03.2006 року, було взято грошові кошти в сумі 40 000 швейцарських франків. Зазначений кредитний договір був забезпечений договором іпотеки від 20.03.2006 року. Предметом іпотеки було саме житлове приміщення, місце його знаходження за адресою [ADDRESS] . Починаючи з дати взяття кредиту по 20.10.2016 року за спільні кошти подружжя здійснювалось погашення кредиту, про що свідчать довідки АТ «Укрсиббанк» №59- 4/03-74/1 та №59-4/03-75/1 від 20.10.2016 року. За спільні кошти 01 лютого 2007 року на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки придбали земельну ділянку площею 0,0538 га, кадастровий номер 4824510100:02:075:0020, яка розташована в [ADDRESS] . Про це свідчить наявна інформація в Державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЯІ №607374, виданому Новобузькою міською радою 06 квітня 2007 року. На цій земельній ділянці побудована нежитлова будівля загальної площею 816,2 кв. м, право власності на яку зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 25 жовтня 2016 року за № 17105447, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1066223848245. З метою ремонту вказаної нежилої будівлі під магазин та в наступному на закупку товарів, було взято: 20 000 доларів США 11.05.2005 року на підставі кредитного договору №106-Ф з АТ «Укрсиббанк». Забезпеченням цього договору було визначено нежитлове приміщення магазину, загальною площею 816,2 кв.м. за адресою [ADDRESS] на підставі договору іпотеки від 11.05.2005 року; 71 100 швейцарських франків на підставі договору про надання споживчого кредиту №11208151000 від 07.09.2007 року та №11208686000 від 07.09.2007 року. Зазначені кредити було забезпечено іпотекою, зокрема, нежитловою будівлею магазину, загальною площею 816,2 кв.м. на підставі іпотечного договору від 07.09.2007 року. Взяті кредити були погашені спільними коштами подружжя, починаючи з дати його взяття по 19.10.2016 року. Про це свідчить довідка АТ «Укрсиббанк» №59-4/03-19-73 від 19.10.2016 року. Крім того, спільними коштами подружжя було здійснено ремонт даху вказаної нежитлової будівлі на суму 389 777 грн, що підтверджується товарними чеками та оплатою послуг за покриття даху. Також, 25.10.2011 року за договором лізингу №00003779 від 25.10.2011 року було придбано легковий автомобіль марки Volkswagen Transporter, який в наступному було зареєстровано 08.11.2011 року на чоловіка позивачки - [PERSON] , реєстраційний номер [NUMBER] , рік випуску - 2011, номер шасі [NUMBER] . Підтвердженням цього є акт прийому-передачі до договору лізингу №00003779 від 25.10.2011 року, видаткова накладна №002478 від 08.11.2011 року та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . [INFO] раптово помер чоловік позивачки [PERSON] . Після смерті [PERSON] залишилися спадщина, яка складається з наступного майна: земельної ділянки для обслуговування об`єкту роздрібної торгівлі та комерційних послуг площею 0,0538 га, кадастровий номер 4824510100:02:075:0020, яка розташована в [ADDRESS] ; нежитлової будівлі загальною площею 816,2 кв. м, що розташована за адресою: площа Свободи (попередня назва «вулиця Леніна»), 40/1; житловий будинок, загальною площею 172,7 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] ; земельна ділянка з цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства площею 0,0500 га, кадастровий номер 4824510100:02:048:0014, яка розташована за адресою: [ADDRESS] ; земельна ділянка площею 5,1801, кадастровий номер 4824581000:04:000:0369 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, про що свідчить інформація з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №322338979 від 08.02.2023 року, та транспортний засіб марки Volkswagen Transporter д.н.з. [NUMBER] , рік випуску - 2011, номер шасі [NUMBER] . Після смерті чоловіка, приватним нотаріусом Баштанського районного нотаріального округу Миколаївської області було відкрито спадкову справу. Так як померлим [PERSON] не було залишено заповіту, то спадкування відбулось за законом. Позивачка, через свою необізнаність щодо права власності на частку у спільному майні подружжя та визнання права власності, отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частку у спадщині, що складається з: нежитлової будівлі та земельної ділянки, які розташовані в [ADDRESS] . У разі відсутності заповіту, поділу майна подружжя, спадкування здійснюється почергово, відповідно до приписів ст.ст.1258-1266 ЦК України. В даному випадку спадкування відбулося за правилам ст. 1261 ЦК України, та у першу чергу право на спадкування отримала позивачка та батьки спадкодавця - [PERSON] та [PERSON] . Оскільки відповідачі є спадкоємцями за законом, вони можуть отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на інше майно, зокрема спільну сумісну власність подружжя, тому вони визнаються відповідачами за цим позовом. Оскільки, земельна ділянка для обслуговування об`єкту роздрібної торгівлі та комерційних послуг площею 0,0538 га, кадастровий номер 4824510100:02:075:0020; нежитлова будівля загальною площею 816,2 кв. м, що розташована за адресою: площа Свободи (попередня назва «вулиця Леніна»), 40/1; житловий будинок, загальною площею 172,7 кв. м., що розташований за адресою: [ADDRESS] ; земельна ділянка з цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства площею 0,0500 га, кадастровий номер 4824510100:02:048:0014; земельна ділянка площею 5,1801, кадастровий номер 4824581000:04:000:0369 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та транспортний засіб марки Volkswagen Transporter д.н.з. [NUMBER] , набуто під час проживання [PERSON] з [PERSON] однією сім`єю, а тому, відповідно до статті 60 СК України, належить позивачці та померлому чоловікові на праві спільної сумісної власності подружжя, тому [PERSON] змушена була звернутися до суду за захистом своїх прав із даним позовом. 03.03.2023 року до суду надійшов відзив від Новобузької міської ради Миколаївської області в якому відповідач зазначив, що відповідно до статті 1277 Цивільного кодексу України, яка регулює - питання відумерлості спадщини, у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття суд визнає спадщину відумерлою за заявою відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Але оскільки спадкоємці є, то міська рада жодним чином на даний час не претендує на спадкове майно, щодо якого ведеться судовий спір. Ухвалою Новобузького районного суду Миколаївської області від 05.04.2023 року до участі у справі в якості співвідповідачів залучено [PERSON] та [PERSON] 08.05.2023 року до суду надійшов відзив відповідача [PERSON] в якому вона просила повністю відмовити у задоволенні позовних вимог. Заперечення обґрунтувала тим, що позивачка жодним чином не довела, що вона проживала однією сім`єю, без реєстрації шлюбу із [PERSON] . Син відповідачки, [PERSON] займався підприємницькою діяльністю та грошові кошти ним використовувались на розвиток підприємництва і здійснював погашення боргових зобов`язань він особисто із особистих коштів, а не із спільних коштів із позивачкою. В матеріалах справи наявна копія спадкової справи заведена після смерті [PERSON] , в якій знаходиться заява позивачки в якій зазначено нею, що вона не претендує на частину майна як на спільне майно подружжя, тобто позивачка визнала, що майно [PERSON] було придбано без її участі. Ухвалою суду від 16.06.2023 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. У судовому засіданні позивачка [PERSON] свої позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Надала суду пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Крім того доповнила, що вона та [PERSON] разом працювали і на роботі і вдома, вели разом господарство. В магазині вони працювали разом, вели підприємницьку діяльність. Бюджет у них з [PERSON] був спільний. На відпочинок їздили разом на спільні кошти. Кошти розподіляли також разом. У 2007 році також брали кредит на ремонт магазину та викупили землю під магазином. Кредитний договір [PERSON] укладався вже коли вони з позивачкою проживали разом. Позивачка та [PERSON] всі боргові зобов`язання сплачували самі, ніхто їм не допомагав. Вони отримували в позику і віддавали кошти. Питання щодо отримання свідоцтва на спадщину на автомобіль та житловий будинок на даний час ще не вирішено. Натомість приміщення магазину і земельної ділянки під ним в порядку спадкування вже розподілено, позивачці виділили лише 1/3 частину магазину, натомість позивачка вважає що їй належить частина магазину. Вона з [PERSON] брали великий кредит на ремонт цього магазину, який виплачували спільно лише з чоловіком. За цей час зробили затратний ремонт, при цьому йшли видатки на його поточне утримання. З лютого 2005 року позивачка та [PERSON] проживали однією сім`єю, але не зверталися до суду з позовом про поділ майна при житті чоловіка, оскільки не вважали за потрібне, оскільки проживали разом і у них все було добре. Спільні кошти повністю були у чоловіка. Позивачка працювала реалізатором у мами чоловіка - [PERSON] , а заробітну плату позивачки вони з чоловіком витрачали разом як сім`я. У нотаріуса позивачка підписала заяву, що не заперечує того, що не претендую на частину майна оскільки не була обізнана із своїми правами. Нотаріус позивачці пояснила, що якщо вона не згодна то може оскаржити все у судді. Позивачка отримала своє свідоцтво про право на спадщину, оскільки не знала, що можна було не отримувати.. У судовому засіданні представник позивача - адвокат Гелхвіідзе Д.Р. підтримав позовні вимоги з підстав зазначених у позові, просив його задовольнити у повному обсязі. В судовому засіданні представник відповідача Новобузької міської ради Миколаївської області Кучерява О.С. заперечувала участь в даній справі міської риди в якості відповідача, оскільки жодним чином даний орган не порушував права позивача. Крім того після смерті [PERSON] є спадкоємці, які прийняли спадщину, отже міська рада жодним чином не може претендувати на майно померлого, то є неналежним відповідачем у справи. У судовому засіданні відповідач [PERSON] пояснила, що вона позовні вимоги [PERSON] не визнає в повному обсязі, заперечує їх та просить відмовити. Пояснила, що із позивачкою [PERSON] вона познайомилась у 2005 році. Відповідачка оформила її реалізатором в магазин «Династія», оскільки у неї не було коштів для життя. На той час відповідачка здійснювала торгівлю на ринку та всі кошти від виторгу йшли у спільну касу з сином [PERSON] , який на той час також вже був підприємцем. Крім того всі реалізатори були оформлені як наймані працівники у відповідача [PERSON] як фізичної особи - підприємця. Що стосується кредитних зобов`язань [PERSON] , то всі кредити відповідачка допомагала йому оплачувати. З лютого 2005 року позивачка та її син [PERSON] лише зустрічалися. Разом вони почали проживати за 2 роки до офіційної реєстрації шлюбу. Спірний житловий будинок [PERSON] купив у кредит, а сплачували кредит відповідачка разом з ним. Гроші на погашення кредиту відповідачка надавала постійно, оскільки у нього не вистачало. В магазин позивачка прийшла працювати до шлюбу. Крім того відповідачка пояснила, що її син не хотів реєструвати шлюб з позивачкою та не хотів із нею проживати. Чому вона не знає. В судовому засіданні представник відповідача - адвокат Данилюк Н.В. суду пояснила, що позовні вимоги [PERSON] є необґрунтованими, та просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Звернула увагу суду на те, що позивачка не звернулася до суду з позовом про встановлення факту проживання вчасно. Натомість отримала свідоцтво про право на спадщину, і лише після цього у неї виникли вимоги. Спільне проживання осіб не свідчить про ведення спільного господарства. Всі квитанції та документи оформлені на ім`я померлого, що свідчить про виконання ним особисто всіх зобов`язань. Доказів про участь у виконанні грошових зобов`язань померлого (ведення спільного господарства) позивачем не надано. Підтвердження ведення спільного бюджету та господарства немає. Крім того в матеріалах справи є копія заяви - відповідно до якої позивач немає претензій стосовно витребування 1/2 частини майна. Доказів спільного ведення бюджету немає, натомість особисті кошти, які отримувала позивач остання витрачала на неповнолітню дитину, яку остання мала утримувати. Заслухавши учасників судового засідання, свідків, дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. За положеннями чч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки і чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до ч. 1 статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Разом з тим, згідно зі статтею 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Тобто при застосуванні статті 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Відповідно до ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. За нормами ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц вказано, що згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 обов`язковими умовами для визнання осіб членами сім`ї, крім спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавством не передбачено вичерпного переліку членів сім`ї та визначено критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки. У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц Велика Палата Верховного Суду зауважила, що, вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України),і підсумувала, що майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. Отже, під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, суд має установити не лише обставини щодо факту спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно було придбане сторонами внаслідок їхньої спільної праці. Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні подружжю у наведеному визначенню. Таким чином, предметом доказування у справах про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Критеріями, за якими майну може бути надано статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, відповідно до якої йому може бути надано правовий статус спільної власності подружжя. З урахуванням зазначеного, вирішуючи спір про поділ майна, необхідно установити як обсяг спільного нажитого майна, так і з`ясувати час та джерела його придбання, а вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України). Статтею 12 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Змагальність сторін є одним із основних принципів цивільного судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір,

Outcome: partial