Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-21 00:00:00

У липні 2023 року АТ «Універсал Банк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення трьох відсотків річних від простроченої суми заборгованості. В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що 06.03.2008 року між ВАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №1В/2008-15, за яким останній отримав кредит у розмірі 36000,00 доларів США строком на 15 років до 03.03.2023 року з процентною ставкою 14,5% річних. В забезпечення виконання зобов`язання по кредитному договору між ВАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] 06.03.2008 року укладений договір поруки 1Вп/2008-15, відповідно до якого поручитель поручається перед банком за виконання позичальником зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, пені, штрафних санкцій та збитків, розмір, термін та умови повернення та сплати яких встановлюються кредитним договором №1В/2008-15 від 06.03.2008 року та будь-якими додатковими угодами до нього. Пунктом 4 вказаного договору встановлено, що у разі невиконання зобов`язань за кредитним договором поручитель та позичальник відповідають перед банком як солідарні боржники. У зв`язку з невиконанням позичальником своїх зобов`язань за кредитними договорами, ВАТ «ВТБ Банк» звернулося до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 26.10.2012 року по справі №0538/4577/2012 вирішено стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ «ВТБ Банк» в особі відділення «Донецька регіональна дирекція» ПАТ «ВТБ Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 27823 доларів США 07 центів, що за офіційним курсом НБК на дату розрахунку становить 222242,34 гривень, та суму трьох відсотків річних від суми прострочених відсотків за весь час прострочення відсотків на суму несплаченої пені за весь час прострочення кредиту та відсотків в розмірі 1464,14 гривень. Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 28.01.2014 року рішення Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 26.10.2012 року в частині 3% річних від суми прострочених відсотків і несплаченої пені змінено. Вирішено стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь АТ «ВТБ Банк» 3% річних від суми прострочених відсотків в сумі 83,31 гривень, пеню за прострочення грошового зобов`язання в сумі 1105,90 гривень. 21.10.2020 року між АТ «ВТБ Банк» та АТ «Універсал Банк» укладено Договір № 75- РБ «Про відступлення прав вимоги». Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 16.02.2021 року замінено сторону виконавчого провадження по виконанню рішення Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 26.10.2012 року замінивши стягувача з АТ «ВТБ Банк» на АТ «Універсал Банк». Станом на день звернення з даним позовом рішення Апеляційного суду Донецької області від 28.01.2014 року, залишається не виконаним, кредитні кошти в повному обсязі не повернуті. Всього в рахунок погашення боргу за кредитом за рішенням суду в період з 26.10.2012 року по 23.02.2022 року сплачено 351,70 доларів США. Залишок заборгованості згідно рішенням суду станом на 28.02.2023 на дату виконання розрахунку становить 27471,37 доларів США. З урахуванням залишку суми боргу, яка підлягає стягненню на підставі рішення три проценти річних від простроченої суми за період з 03.04.2017 року по 23.02.2022 року становить 4068,60 гривень. Враховуючи, що рішення суду є обов`язковим, зокрема, й для всіх відповідачів, та з огляду на те, що відповідачі порушили грошове зобов`язання з виплати суми заборгованості, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення 3% річних, відповідно до ст.625 ЦК України. Враховуючи викладене, позивач просить стягнути із відповідачів вказану суму 3% річних та витрати по сплаті судового збору. Ухвалою суду від 30.08.2023 року відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив суд їх задовольнити, а також вказав, що не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачі у судове засідання не з`явилися за невідомих суду причин, про день, час і місце розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, проте до суду не прибули, відзиву на позов не подали, будь-яких заяв (клопотань) від них не надходило, тому суд за наявності письмової згоди представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 06 березня 2008 року між ВАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №1В/2008-15, за умовами якого останній отримав кредит в розмірі 36 000 доларів США строком на 15 років до 03 березня 2023 року з процентною ставкою 14,5 % річних. 06 березня 2008 року між ВАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] (поручитель), [PERSON] (позичальник) був укладений договір поруки 1Вп/2008-15, відповідно до якого Поручитель поручається перед Банком за виконання Позичальником зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, пені, штрафних санкцій та збитків, розмір, термін та умови повернення та сплати яких встановлюється кредитним договором №1В/2008-15 від 06.03.208 року та будь-якими додатковими угодами до нього. Пунктом 4 вказаного договору встановлено, що у разі невиконання зобов`язань за кредитним договором Поручитель та Позичальник відповідають перед Банком як солідарні боржники. 26.10.2012 року рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області позовну заяву ПАТ «ВТБ Банк» в особі Відділення «Донецька регіональна дирекція» ПАТ «ВТБ Банк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення суми заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ «ВТБ Банк» в особі відділення «Донецька регіональна дирекція» ПАТ «ВТБ Банк» заборгованість за кредитним договором №1В/2008-15 від 06 березня 2008 року в сумі 27 823 доларів США 07 центів, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку становить 222 242,34 гривень, та суму трьох відсотків річних від суми прострочених відсотків за весь час прострочення відсотків та суму несплаченої пені за весь час прострочення кредиту та відсотків в розмірі 1 464 гривні 14 копійок, а також стягнуто з відповідачів в рівних частках на користь позивача судовий збір у розмірі 2 237 гривень 06 копійок., тобто з кожного по 1 118 гривень 53 копійки. 28.01.2014 року рішенням Апеляційного суду Донецької області вищевказане рішення в частині 3% річних від суми прострочених відсотків і несплаченої пені змінено. Стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ «ВТБ Банк» 3% річних від суми прострочених відсотків в сумі 83,31 гривень, пеню за прострочення грошового зобов`язання за кредитним договором №1В/2008-15 від 06.03.2008 року в сумі 1105,90 гривень. В решті рішення залишено без змін. 21.10.2020 року між АТ «ВТБ Банк» та АТ «Універсал Банк» укладено договір про відступлення прав вимоги № 75 РБ, відповідно до умов якого право вимоги за кредитним договором №1В/2008-15 від 06.03.2008 року перейшло до АТ «Універсал Банк». 16.02.2021 року ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області замінено сторону виконавчого провадження по виконанню рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 26 жовтня 2012 року, яким солідарно стягнуто з [PERSON] , [PERSON] на користь ВАТ «ВТБ Банк», заборгованість за кредитним договором №1В/2008-15 від 06.03.2008 року в розмірі 27823,07 доларів США, замінивши стягувача акціонерне товариство «ВТБ Банк» на акціонерне товариство «Універсал Банк». Таким чином АТ «Універсал Банк» є правонаступником АТ «ВТБ Банк» у правовідносинах, що були предметом розгляду у справі №0538/4577/2012 за позовом ПАТ «ВТБ Банк» в особі Відділення «Донецька регіональна дирекція» ПАТ «ВТБ Банк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення суми заборгованості за кредитним договором. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ч.2 ст.509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ч.5 ст.11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Отже, судом встановлено, що борг позичальника [PERSON] перед правонаступником АТ «ВТБ Банк» - АТ «Універсал Банк», в розмірі 27823,07 доларів США (що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку становить 222242,34 гривень), що встановлений рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 26.10.2012 року у справі №0538/4577/2012 є зобов`язанням відповідно до норм цивільного права. Як зазначає позивач, залишок заборгованості за вищевказаним рішенням суду з урахуванням часткового погашення відповідачами заборгованості станом на 28.02.2023 року становить 27471,37 доларів США. Суд зауважує, що таке зобов`язання зводиться до сплати грошей, відтак, є грошовим зобов`язанням. За змістом статей 524, 533-535, 625 ЦК України, грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-п. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України, у конструкції Цивільного кодексу України розташована у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 Кодексу. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України), а так само й на грошові зобов`язання, що виникли на підставі рішення суду та за своєю правовою природою носять цивільно-правовий характер. Таким чином, у статті 625 ЦК України, визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема окремі види зобов`язань. Таких правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18), а також у постанові від 31 січня 2019 року у справі №761/4878/16-ц (провадження № 61- 1625св18). За змістом цієї норми закону нарахування трьох процентів річних та інфляційних втрат входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Згідно з правилом ч.ч. 1, 2 ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. У частині першій статті 273 ЦПК України сформульоване правило, за змістом якого рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Враховуючи те, що рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 26.10.2012 року та рішення Апеляційного суду Донецької області від 28.01.2014 року набрали законної сили, вони набули статусу обов`язкового до виконання для сторін справи. Залишок заборгованості за вищевказаними рішеннями суду з урахуванням часткового погашення відповідачами заборгованості станом на 28.02.2023 року становить 27471,37 доларів США. З огляду на те, що відповідачі порушили грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України. Також, суд акцентує увагу на тому, що відповідно до пункту 91 постанови Великої палати Верховного суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Згідно із вимогами статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У зв`язку із викладеним, суд вважає правомірним звернення позивача до суду із вимогою про стягнення з відповідачів 3 % річних за користування коштами за період з 03.04.2017 року по 23.02.2022 року. За наданим позивачем розрахунком 3% річних за користування грошовими коштами за період з 03.04.2017 року по 23.02.2022 року, який визначив позивач у позовній заяві, становить 4068,60 дол. США. Даний розрахунок відповідачами не спростований. Нарахування 3% річних за користування грошовими коштами в валюті не суперечить загальним засадам ЦК України та узгоджується, зокрема, із Постановою ВП ВС від 16.01.2019 № 464/3790/16-ц (14-465цс18), за якою 3 % річних, передбачені ст. 625 ЦК України, можуть бути визначені у доларах США та нараховуються виходячи із простроченої суми, вираженої у відповідній грошовій валюті. Відповідно до ст.13 та ст.81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відзиву на позов та доказів, які спростовують позовні вимоги, відповідачами суду не надано. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а тому з відповідачів на користь позивача слід стягнути солідарно 3% річних від простроченої суми в розмірі 4068,60 доларів США. Згідно зі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 2684 гривень.

Outcome: approved