Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-21 00:00:00

1.Короткий зміст позовних вимог. До Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області за підсудністю надійшла цивільна справа № 202/9252/23 за позовом Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» до [PERSON] «про стягнення заборгованості за кредитним договором», в якому просить суд стягнуто з відповідача на їх користь заборгованість за кредитним договором № 5625305783 від 18.03.2021 року, у розмірі 65418 (шістдесят п`ять тисяч чотириста вісімнадцять) гривень 02 копійки, яка складається з заборгованості по тілу кредиту (в т. ч. прострочена) у розмірі 37132 (тридцять сім тисяч сто тридцять дві) гривні 66 копійок; заборгованості по річним процентам (в т. ч. прострочена) у розмірі 6 (шість) гривень 26 копійок та заборгованості по щомісячним процентам (в т.ч. прострочена) - 28279 (двадцять вісім тисяч двісті сімдесят дев`ять) гривень 10 копійок, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 2684,00 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири ) гривні 00 копійок. 2.Позиція позивача. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 18 березня 2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та [PERSON] (надалі Відповідач) було укладено Кредитний договір № 5625305783 (надалі - Кредитний договір). Відповідно до п. 1.1. Кредитного договору Кредитодавець зобов`язується надати кредит у розмірі та на умовах, встановлених цим договором, а Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Згідно з п. 1.3. Кредитного договору Позичальник зобов`язується сплачувати проценти за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту на умовах передбачених в Паспорті кредиту № 530S783, який є невід`ємною частиною цього Договору. Згідно з п. 2.1. Кредитного договору всі інші умови кредитного договору, викладені в Паспорті кредиту та в Умовах отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР», які розміщені на сайті ТОВ «ФК «ЦФР». Відповідно до п. 2.2. Кредитного договору цей Договір, паспорт кредиту та Умови отримання фінансових кредитів TOS «ФК «ЦФР» складають єдиний кредитний договір. Відповідно до умов Паспорту кредиту та Кредитного договору Позичальнику надано грошові кошти на наступних умовах: сума кредиту - 49613,38 гривень; строк користування - 12 місяців; річні проценти - 0,01 % від суми боргу за договором; щомісячні проценти - 3,00 % від суми кредиту. Позичальник повідомлений кредитодавцем у відповідності до вимог чинного законодавства, у чіткій та зрозумілій формі з інформацією, вказаною в ст.. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 6, 9 Закону України «Про споживче кредитування», ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та іншою інформацією, необхідною для свідомого та добровільного вибору фінансової послуги. Позичальник підтвердив, що ознайомлений з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних Позичальником умов кредитування. Відповідно до п. 1.4. кредитного договору підписавши цей договір Позичальник доручає кредитодавцю виплатити/сплатити за рахунок отриманого кредиту такі суми грошових коштів за наступними реквізитами (всього 2 платежі). Докази вказаних виплат додаються. Окрім того, за рахунок кредитних коштів було сплачено первісні відсотки в розмірі 480,00 грн., що передбачено кредитним договором. 19.03.2021 року право вимоги за Кредитним договором відступлені AT «ТАСКОМБАНК» на підставі Договору факторингу № ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016 р. Відповідно до п. 2.2 Договору факторингу Сторони погодили, що первісний кредитор має право щоденно передавати (відступати) Новому кредитору свої права вимоги до позичальників, а новий кредитор зобов`язаний набувати такі права шляхом підписання відповідних реєстрів прав вимог. Відповідно до умов цього Договору та Витягу з Реєстру прав вимоги до Договору факторингу, Позивач є Новим кредитором Відповідача за Кредитним договором з усіма наступними додатками та змінами. Зазначене також підтверджується відповідним меморіальним ордером щодо сплати суми фінансування за договором відступлення права вимоги, який додається до позовної заяви. Факт передачі права вимоги за вищезазначеним договором, а також відповідний розмір зобов`язання, що існував на момент передачі підтверджуються Реєстром прав вимоги до Договору факторингу, Випискою та Розрахунком заборгованості. Разом із тим умови вищезазначеного Кредитного договору Позичальником не виконані, кредитні кошти у встановлені договором (Графіком погашення кредиту) строки не повернуті. Неодноразовими телефонними повідомленнями Банку Позичальника було сповіщено про наявність заборгованості за кредитом та про необхідність її погашення у стислі терміни. 24.03.2023 р. Відповідачу було надіслано повідомлення-вимогу щодо дострокової сплати заборгованості за кредитним договором, зазначена вимога відповідачем не виконана. Як наслідок, станом на 18.04.2023 року заборгованість Позичальника за Кредитним договором, становить 65418,02 грн., в т.ч.: заборгованість по тілу кредиту (в т. ч. прострочена) - 37 132,66 грн.; заборгованість по річним процентам (в т. ч. прострочена) - 6,26 грн., заборгованість по щомісячним процентам (в т.ч. прострочена) - 28279,10 грн., що підтверджується Розрахунком заборгованості по кредитному договору та Виписками. Таким чином, Позичальником було порушено умови Кредитного договору, а також норми чинного законодавства, тому позивач просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі а також покласти на відповідача сплачений судовий збір. 3.Позиція відповідача. Відповідач [PERSON] , про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, згідно з вимогами ст.130 ЦПК України, про причини неявки суду не повідомила, судова повістка - виклик направлена відповідачу на адресу реєстрації і в силу ст.131 ЦПК України вважається доставленою, на підставі ст. 223 ЦПК України суд вважає причини неявки відповідача неповажними. Відповідач не скористалась своїм правом та Відзив на позовну заяву не подала, заяв та клопотань про проведення розгляду за її відсутності не подавав. 4.Процесуальні питання, заяви та клопотання. 22 травня 2023 року позивачем подано даний позов до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська. 23 травня 2023 року Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська цивільну справу № 202/9252/23 за позовом Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» до [PERSON] «про стягнення заборгованості за кредитним договором» передано до Заводського районного суду м. дніпродзержинська за підсудністю. 09 серпня 2023 року протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано в провадження судді Сушкової Л.І. 18 серпня 2023 року на електронну адресу суду представник позивача направив клопотання про розгляд справи буз участі представника позивача. 23 серпня 2023 року Ухвалою судді Сушкової Л.І. по справі відкрито провадження, визначено спрощений порядок розгляду справи з викликом сторін та справу призначено до судового розгляду. 16 жовтня 2023 року на електронну адресу суду представник позивача направив клопотання про розгляд справи буз участі представника позивача. 30 листопада 2023 року на електронну адресу суду представник позивача направив клопотання про розгляд справи у режимі відеоконференції. 24 грудня 2023 року на електронну адресу суду представник позивача направив клопотання про розгляд справи буз участі представника позивача. 27 листопада 2023 року протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано до провадження судді Івченко Т.П.. 12 грудня 2023 року Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська клопотання позивача задоволено, ухвалено судове засідання розглядати в режимі відеоконференції. 19 грудня 2023 року на електронну адресу суду представник позивача направив клопотання про розгляд справи у режимі відео конференції. 19 січня 2024 року Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська клопотання позивача задоволено, ухвалено судове засідання призначене на 22.01.2024 року на 13-30 годин, розглядати в режимі відеоконференції. Відповідач, [PERSON] ,будучи належним чином сповіщеним про дату, час та місце судового розгляду, згідно з вимогами ст.130 ЦПК України, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, судові повістки - виклики направлялись відповідачу на останню відому суду адресу і в силу ст.131 ЦПК України, вважається доставленими, що підтверджується рекомендованими повідомленнями та довідками про доставлення SMS - повідомлень, які знаходяться в матеріалах справи та на підставі ст. 223 ЦПК України, суд вважає причини неявки відповідача неповажними, є достатньо матеріалів про права та відносини сторін, потрібність дачі особистих пояснень відповідачем відсутня, що дозволило суду за згодою позивача, згідно вимог ст. 280 ЦПК України, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Як передбачено п.2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. ЄСПЛ у рішенні у справі «В`ячеслав Корчагін проти Росії» (№12307/16) визначив, що якщо повістку було направлено за однією з відомих адрес, а особа ухиляється від її отримання, то особа може стежити за ходом справи з офіційних джерел, таких як веб - сторінка суду, а тому право такої особи на справедливий суд, гарантоване ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод порушено не було. Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, враховуючи згоду представника позивача про розгляд справи у його відсутності у заочному порядку із ухвалення рішення при заочному розгляді справи на підставі поданих позивачем документів та повторної неявки у судове засідання належним чином повідомленого про день, час та місце судового розгляду справи відповідача і відсутності будь-яких заяв від нього, суд вважає за можливе постановити розглянути справу за відсутності відповідача із ухваленням заочного рішення. У відповідності до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено ст. 279 ЦПК України. Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались. 5.Фактичні обставини встановлені судом. 18 березня 2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 5625305783. Відповідно до п. 1.1. Кредитного договору Кредитодавець зобов`язується надати кредит у розмірі та на умовах, встановлених цим договором, а Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Згідно з п. 1.3. Кредитного договору Позичальник зобов`язується сплачувати проценти за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту на умовах передбачених в Паспорті кредиту № 530S783, який є невід`ємною частиною цього Договору. Згідно з п. 2.1. Кредитного договору всі інші умови кредитного договору, викладені в Паспорті кредиту та в Умовах отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР», які розміщені на сайті ТОВ «ФК «ЦФР». Відповідно до п. 2.2. Кредитного договору цей Договір, паспорт кредиту та Умови отримання фінансових кредитів TOS «ФК «ЦФР» складають єдиний кредитний договір. Відповідно до умов Паспорту кредиту та Кредитного договору Позичальнику надано грошові кошти на наступних умовах: сума кредиту - 49613,38 гривень; строк користування - 12 місяців; річні проценти - 0,01 % від суми боргу за договором; щомісячні проценти - 3,00 % від суми кредиту. Відповідно до п. 1.4. кредитного договору підписавши цей договір Позичальник доручає кредитодавцю виплатити/сплатити за рахунок отриманого кредиту суми грошових коштів та за рахунок кредитних коштів було сплачено первісні відсотки в розмірі 480,00 грн., що передбачено кредитним договором. 19.03.2021 року право вимоги за Кредитним договором № 5625305783 ТОВ «ФК «ЦФР» відступив AT «ТАСКОМБАНК» на підставі Договору факторингу № ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016 р. Відповідно до п. 2.2 Договору факторингу Сторони погодили, що первісний кредитор має право щоденно передавати (відступати) Новому кредитору свої права вимоги до позичальників, а новий кредитор зобов`язаний набувати такі права шляхом підписання відповідних реєстрів прав вимог. Відповідно до умов цього Договору та Витягу з Реєстру прав вимоги до Договору факторингу, Позивач є новим кредитором Відповідача за Кредитним договором з усіма наступними додатками та змінами, що підтверджується меморіальним ордером щодо сплати суми фінансування за договором відступлення права вимоги. Разом із тим умови вищезазначеного Кредитного договору Позичальником не виконані, кредитні кошти у встановлені договором згідно графіку погашення кредиту, строки не повернуті. 24.03.2023 р. Відповідачу було надіслано повідомлення-вимогу щодо дострокової сплати заборгованості за кредитним договором, зазначена вимога відповідачем не виконана. Згідно розрахунку заборгованості по кредитному договору, станом на 18.04.2023 року заборгованість Позичальника за Кредитним договором, становить 65418,02 грн., в т.ч.: заборгованість по тілу кредиту (в т. ч. прострочена) - 37 132,66 грн.; заборгованість по річним процентам (в т. ч. прострочена) - 6,26 грн., заборгованість по щомісячним процентам (в т.ч. прострочена) - 28279,10 грн. 6. Мотиви, з яких виходить суд при вирішенні спору, висновки суду та застосовані норми права. Суд враховує, що Відповідачі визнають сам факт укладення кредитного договору, договорів поруки та застосовує такі норми права. Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд зазначає, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України. Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів. Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон № 1023-XII). Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року № 39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 3 ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У п.3 ч.2 ст.129 Конституції України закріплено основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Як вбачається з матеріалів справи, 18 березня 2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 5625305783. Відповідно до умов Паспорту кредиту та Кредитного договору Позичальнику надано грошові кошти на наступних умовах: сума кредиту - 49613,38 гривень на строк користування - 12 місяців, річні проценти складають 0,01 % від суми боргу за договором та щомісячні проценти становлять 3,00 % від суми кредиту. Факт перерахування ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» грошових коштів, обумовлених договором, на користь [PERSON] підтверджується бухгалтерськими довідками, платіжними інструкціями та витягами з реєстру оплачених страховок, копії яких наявні у матеріалах справи. На підтвердження факту користування грошовими коштами [PERSON] позивачем надано виписки по особовому рахунку. Виписки по рахунку, бухгалтерські довідки та платіжні доручення (платіжні інструкції) відповідно до Переліку типових документів, затверджених наказом Міністерством юстиції України від 12.04.2012 року № 578/5, мають статус первинного документу, а отже є належними та допустимими доказами щодо передачі відповідачеві грошових коштів та користування ними. 17.12.2021 між ТОВ «ФК «ЦФР» та АТ «ТАСКОМБАНК» було укладено договір факторингу № 171221. Зі змісту вказаного договору факторингу вбачається, що ТОВ «ФК «ЦФР» передає (відступає) АТ «Таскомбанк», а новий кредитор набуває за плату належні йому права вимоги до позичальників, вказаними у реєстрі прав вимоги до договору факторингу № 171221 від 17.12.2021, зокрема, до відповідачки [PERSON] , За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частиною 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст.1054ЦКУкраїни за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.530ЦКУкраїни якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст.599ЦКУкраїни зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі ст.610ЦКУкраїни порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Статтею 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частинами 1, 3 статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Таким чином, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину, при цьому заміна кредитора саме у зобов`язанні допускається протягом усього часу існування зобов`язання, якщо це не суперечить договору та не заборонено законом. Частиною 1 статті 516 ЦК України передбачено, що зміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Щодо стягнення відсотків за користування кредитними коштами суд зазначає наступне. Відповідно доч.1ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики ,якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається нарівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Так, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані ч. 1 ст. 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Таким чином, наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за ч. 1 ст. 1050ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. Відповідно до положень ст.625ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за ч. 2 ст.625ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, який не оспорений відповідачем, станом на 18.04.2023 року заборгованість Відповідача за Кредитним договором, становить 65418,02 грн., яка складається з заборгованості по тілу кредиту (в т. ч. прострочена) - 37 132,66 грн.; заборгованості по річним процентам (в т. ч. прострочена) - 6,26 грн., заборгованості по щомісячним процентам (в т.ч. прострочена) - 28279,10 грн. Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон № 1023-XII). Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року № 39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні у справі щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно - правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та «Умов та правил надання банківських послуг», оскільки «Умови та правила надання банківських послуг» це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Отже, врахувавши вищевикладені обставини справи, наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог АТ «ТАСКОМБАНК». 7.Судові витрати. Позивачем понесені судові витрати у розмірі 2684,00 гривень, що підтверджується квитанцією № 1098828691 від 16 лютого 2023 року як судові витрати на оплату судового збору при зверненні із позовом. Враховуючи прийняття рішення про задоволення позовних вимог, згідно до ст. 141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати підлягають відшкодуванню на користь позивача.

Outcome: approved