Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-09 00:00:00

До суду звернувся позивач із позовом про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 31 січня 2015 року було зареєстровано шлюб із відповідачем. Від шлюбу сторони мають спільну дитину доньку [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що спільне господарство ними разом не ведеться, їхня сім`я з відповідачем остаточно розпалася, шлюбні стосунки фактично припинені з січня 2023 року, а подальше збереження шлюбу є неможливим, у зв`язку з чим просить шлюб розірвати. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 листопада 2023 року дану справу передано до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська для розгляду за підсудністю. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у вищезазначеній цивільній справі, яку призначено до розгляду за правилами спрощеного провадження без виклику сторін. Від представника відповідача до суду надійшла заява, у якій остання не заперечує проти розірвання шлюбу та задоволення позовних вимог. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на наступні обставини. Судом встановлено, що шлюб між сторонами зареєстровано 31 січня 2015 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис № 41, та підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , яка міститься в матеріалах справи. Судом також встановлено, що від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 24 червня 2015 року Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 910. Відповідно до\~ст. 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч. 5 ст. 55 СК України\~дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Частинами 3 та 4 ст. 56 СК України\~передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до\~ст. 110 цього Кодексу. Відповідно до\~положень ст. 112 СК України\~суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як вбачається із матеріалів справи, позивач стверджує, що між сторонами втрачені почуття взаєморозуміння, поваги та любові, шлюбні відносини та спільне проживання між сторонами фактично припинені. Вказані обставини відповідачем визнані. Спір про поділ майна між сторонами у справі на даний час відсутній, місце проживання малолітньої дитини разом з відповідачем визначено сторонами у добровільному порядку. За таких обставин суд вважає, що збереження шлюбу є неможливим. Оскільки позов підлягає задоволенню, то відповідно до положень \~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені останнім судові витрати у справі, а саме сума судового збору.

Outcome: approved