Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-11 00:00:00

11 грудня 2023 року представник АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з вищевказаною позовною заявою. В обґрунтування позову зазначив, що між позивачем та [PERSON] 23.08.2006 було укладено кредитний договір, згідно якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який було збільшено до 30000,00 грн. У зв`язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору позивач просив стягнути із [PERSON] заборгованість по кредиту, розмір якої станом на 26.11.2023 становить 53648,25 грн, з яких: 41203,73 грн заборгованість за тілом кредиту; 12444,52 грн заборгованість за простроченими відсотками, яку позивач просить стягнути з відповідача та понесені позивачем при зверненні з позовом до суду судові витрати. Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 13.12.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі (а.с. 79). 09 січня 2024 року представник відповідача, адвокат Данильчук С.Г. направив відзив, в якому вказував, що відповідач заперечує проти задоволення позову та не визнає обставини, які викладені в позовній заяві. Вимога про стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом у розмірі 12444,52 грн. не підлягає до задоволенню. В підписаній відповідачем Заяві від 23.08.2006 відсутні відомості про те, з якими саме затвердженими Умовами та Правилами, Тарифами був ознайомлений та дав згоду відповідач. У Заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, як зазначено у розрахунку. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умов та правила надання банківських послуг розумів відповідачка та ознайомився і погодився з ними, підписуючи Заяву, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим ПАТ КБ «ПриватБанк», і доказів, що саме ці умови та правила існували на час укладення договору, суду не надано. Таким чином, Умови та правила надання банківських послуг, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 23.08.2006 шляхом підписання Заяви. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Позивачем, в односторонньому порядку, було збільшено розмір погодженої сторонами річної відсоткової ставки за користування кредитними коштами. Як вбачається з розрахунку заборгованості, за період з 28 листопада 2006 року по 31 травня 2015 року включно, за період з 01 червня 2015 року по 30 червня 2019 року включно та за період з 01 липня 2019 року по 14 лютого 2023 року включно, позивачем, щомісячно, починаючи з 01 червня 2015 року, погашалися (списувалися) відсотки за рахунок кредиту і додавалися до тіла кредиту. Такий порядок погашення заборгованості по відсоткам за користування кредитними коштами між сторонами, в письмовій формі, не погоджувався, а односторонні дії позивача щодо погашення (списання) відсотків за рахунок кредиту і додавання до тіла кредиту не відповідають суті кредитних правовідносин, оскільки проценти є платою за використання кредитних коштів. Крім того, згідно розрахунку заборгованості, позивачем, в односторонньому порядку, було змінено розмір погодженої сторонами на момент укладення договору річної відсоткової ставки за користування кредитними коштами, а саме з 3% на місяць з розрахунку 360 днів у році (36,00 % на рік) до 2,5% на місяць (30,00% на рік), з 2,5% на місяць (30,00% на рік) до 2,9% на місяць (34,80% на рік), з 2,9% на місяць (34,80% на рік) до 3,6% на місяць (43,20% на рік), з 3,6% на місяць (43,20% на рік) до 3,5% на місяць (42,00% на рік), до 3,5% на місяць (42,00% на рік), з 3,5% на місяць (42,00% на рік) до 3,4% на місяць (40,80% на рік), з 3,4% на місяць (40,80% на рік) до 0 % на місяць (0,0% на рік), з 0,0% на місяць (0,0% на рік) до 1,7 % на місяць (20,40% на рік), з 1,7% на місяць (20,40% на рік) до 3,4 % на місяць (40,80% на рік), з 3,4 % на місяць (40,80% на рік) до 1 % на місяць (12,00% на рік). Матеріали справи не містять доказів про погодження з відповідачем у письмовій формі умов договору щодо процентів за користування кредитними коштами, тому розрахунок позивача нарахованих і погашених (списаних) за рахунок кредиту відсотків як договірних є не правильним та спростовується вище зазначеним, що також свідчить про необґрунтованість вимог позивача в цій частині. Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого АТ КБ «Приватбанк», станом на 26.11.2023 року відповідачем було погашено заборгованість за тілом кредиту на суму - 252 124,42 грн., погашено заборгованість за простроченим тілом кредиту - 303,53 грн., погашено заборгованість по нарахованим відсоткам 223,60 грн. Станом на 26.11.2023 року заборгованість за простроченим тілом кредиту 41 203,73 грн., заборгованість за простроченими відсотками - 12 444,52 грн. Нарахування позивачем простроченого тіла кредиту та прострочених відсотків на підставі Умов та Правил надання банківських послуг, які не підписані відповідачем, є безпідставним. З розрахунку заборгованості та виписки за рахунком вбачається, що відсотки погашалась за рахунок коштів внесених відповідачем на погашення кредитної заборгованості та додавалися до тіла кредиту, в той час як такі кошти повинні були зараховуватись на погашення тіла кредиту. Такий спосіб погашення процентів (за рахунок кредиту) договором між сторонами не передбачений. Враховуючи вищевикладене просив відмовити в задоволенні позову. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі (а.с. 4, 74). Відповідач в судове засідання не з`явився. Представник, адвокат Данильчук С.Г. в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову з підстав викладених у поданому відзиві. Заслухавши представника відповідача, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що відповідно до Заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 23.08.2006 між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір, за умовами якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідачем також погоджено розмір відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 36% на рік, про що свідчить його підпис (а.с. 39 зворот). Довідками АТ КБ «Приватбанк» підтверджено видачу відповідачу кредитних карток, зокрема картку «Універсальну» [NUMBER] , щодо якої встановлено кредитний ліміт по картковому рахунку (а.с. 37,38). З виписки по рахунку вбачається, що відповідач активно використовував кредитні кошти (а.с. 22-36) Згідно розрахунку заборгованості внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань по вчасному поверненню кредитних коштів, станом на 26.11.2023 виникла заборгованість за тілом кредиту в розмірі 41203,73 грн. та за відсотками за користування кредитом - 12444,52 грн (а.с. 5-21). Відповідно до розрахунку заборгованості позивачем без погодження із відповідачем було змінено розмір погодженої сторонами на момент укладення договору річної відсоткової ставки за користування кредитними коштами, а саме з 3% на місяць з розрахунку 360 днів у році (36,00 % на рік) до 2,5% на місяць (30,00% на рік), з 2,5% на місяць (30,00% на рік) до 2,9% на місяць (34,80% на рік), з 2,9% на місяць (34,80% на рік) до 3,6% на місяць (43,20% на рік), з 3,6% на місяць (43,20% на рік) до 3,5% на місяць (42,00% на рік), до 3,5% на місяць (42,00% на рік), з 3,5% на місяць (42,00% на рік) до 3,4% на місяць (40,80% на рік), з 3,4% на місяць (40,80% на рік) до 1% на місяць (12% на рік), з 1% на місяць (12% на рік). Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Виходячи з положень ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір і процентів, їх розмір визначається на рівні облікової вставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісячно до дня повернення позики. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Свого договірного зобов`язання по поверненню кредиту відповідач не виконав. Таким чином, суд вважає, що вимога позивача про стягнення тіла кредиту у розмірі 41203,73 грн ґрунтується на законі, підтверджена належними та допустимими доказами, а тому підлягає до задоволення. В той же час, заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом у розмірі 12444,52 грн, на переконання суду, не знаходять належної правової підстави. Надані позивачем докази не свідчать про погодження між сторонами умов про розмір процентів та порядок їх стягнення. Всупереч вимог ст. 81 ЦПК України позивачем не надано доказів про погодження з відповідачем у письмовій формі умов договору щодо процентів за користування кредитними коштами у розмірі1 % на місяць (12% на рік), 2,5% на місяць (30,00% на рік), 2,9% на місяць (34,80% на рік), 3,4% на місяць (40,80% на рік), 3,5% на місяць (42,00% на рік), 3,6% на місяць (43,20% на рік). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17, крім іншого, вказано, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин Підпису відповідача Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не містить, а тому не можуть розцінюватися, як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Інформація про умови кредитування (а.с.40-54), хоча і містять підпис відповідача, проте вони діють з 15.02.2023 і також не можуть розцінюватися як частина кредитного договору. Так, Об`єднаною палатою Верховного Суду в постанові від 23.05.2022 (справа № 393/126/20) сформульовано висновок про застосування норми права, зокрема, під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація. Правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами. Першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін. Зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину. Потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Суд погоджується, з такими висновками суду касаційної інстанції, адже долучена до позову Інформація про умови кредитування, містить відомості про всі доступні для відповідача типи кредитного продукту а також вказівку про актуальність такої інформації лише з 15.02.2023, що само по собі свідчить про її виключно інформативну мету та мінливий характер. Тому, суд вважає, що у задоволенні вимог позивача про стягнення відсотків за користування кредитом слід відмовити за їх безпідставністю. Судові витрати слід розподілити у відповідності до ст. 141 ЦПК України. У вказаній справі, судові витрати складаються з витрат позивача по сплаті судового збору в розмірі 2684,00 грн. Зважаючи на часткове задоволення позову, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати у розмірі 2061,41 грн , що пропорційно до задоволеної частини позовних вимог(41203,73*100%/53648,25).

Outcome: partial