Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-18 00:00:00

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Аваліст» звернувся до суду з позовом [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 26.10.2018 року Акціонерне товариство «ОТП БАНК» та [PERSON] уклали Кредитний договір № 2021122530, за яким банк надав, а позичальник отримав кредит у розмірі 20\~098,00 грн. строком до 26 жовтня 2020 року, зі сплатою щомісячної комісії за управління кредитом - 0% від суми кредиту (пункт 1.1 кредитного договору) та сплатою фіксованої процентної ставки у розмірі 0.01% річних (пункт 1.2 кредитного договору). Повернення кредиту та сплата процентів відбувається шляхом сплати позичальником ануїтетних платежів - згідно графіку платежів (пункт 1.3 кредитного договору). Далі позивач зазначає, що 16.12.2021 р. та 17.12.2021 р. Публічне акціонерне товариство «ОТП БАНК» та Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АВАЛІСТ» уклали Договори факторингу № 16/12/2021 та № 17/12/21. Однак, відповідач порушив взяті на себе зобов`язання, а тому згідно реєстру боржників № 1 до договору факторингу, боржник станом на 16.12.2021 року має заборгованість по кредитному договору у розмірі 101 770 грн. 10 коп. із яких: 57 800 грн. 00 коп. - сума заборгованості за основною сумою кредиту; 43\~970 грн. 10 коп. - сума заборгованості за відсотками по кредиту. Згідно реєстру боржників № 2 до договору факторингу, боржник станом на 17.12.2021 року має заборгованість по кредитному договору у розмірі 3 551 грн. 41 коп. із яких: 3 550 грн. 79 коп. - сума заборгованості за основною сумою кредиту; 00 грн. 62 коп. - сума заборгованості за відсотками по кредиту. Таким чином 16.12.2021 р. та 17.01.2021 р. до позивача перейшли права вимоги по кредитному договору № 2021122530 від 26.10.2018 р. в загальній сумі 105\~321,51 грн. У зв`язку з чим, позивач змушений звернутися до суду та просити стягнути з [PERSON] заборгованість за Кредитним договором № 2021122530 від 26.10.2018 року у загальному розмірі 105\~321,51 грн. 14 коп., судовий збір у розмірі 2 684 грн. 00 коп. та витрати на правову допомогу у розмірі 5000 грн. 00 коп. Відповідач у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк відзив на позовну заяву не подав. Будь-яких інших заяв по суті справи до суду не надходило. Представник позивача разом з позовною заявою подав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності. У такій заяві представник Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Аваліст» зазначає про повне підтримання своїх позовних вимог, просить здійснити розгляд справи за його відсутності, позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечують. Відповідач в судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином, причини не явки до суду не повідомив. Процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) судом не застосовувалися. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 26.10.2018 року Акціонерне товариство «ОТП БАНК» та [PERSON] уклали Кредитний договір № 2021122530, за яким банк надав, а позичальник отримав кредит у розмірі 20 098,00 грн. строком до 26 жовтня 2020 року, зі сплатою щомісячної комісії за управління кредитом - 0% від суми кредиту (пункт 1.1 кредитного договору) та сплатою фіксованої процентної ставки у розмірі 0.01% річних (пункт 1.2 кредитного договору). Повернення кредиту та сплата процентів відбувається шляхом сплати позичальником ануїтетних платежів - згідно графіку платежів (пункт 1.3 кредитного договору). Підписанням кредитного договору позичальник заявив та гарантував, зокрема що: ознайомлений з паспортом кредиту, отримав примірник кредитного договору з усіма додатками, в тому числі графік платежів, інформований про умови кредитування, в тому числі з умовами відповідальності, отримав послуги банку з видачі кредиту (пункт 1.4. кредитного договору), надав згоду на відступлення права вимоги за кредитним договором (п. 4 кредитного договору). Судом також встановлено, що 16.12.2021 р. та 17.12.2021 р. Публічне акціонерне товариство «ОТП БАНК» та Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АВАЛІСТ» уклали Договори факторингу № 16/12/2021 та № 17/12/21. За договорами факторингу від 16.12.2021 № 16/12/2021 від 17.12.2021 № 17/12/21 новий кредитор одержує право (замість клієнта) вимагати від боржників належного виконання всіх зобов`язань за кредитними договорами (пункт 1.3. Договору факторингу). Відомості про боржників і розмір грошового зобов`язання кожного з них зазначається в реєстрі боржників. 16.12.2021 р. та 17.12.2021 р. АТ «ОТП Банк» СМС повідомлення відповідачу про відступлення права вимоги за кредитним договором до ТОВ «ФК «АВАЛІСТ». Згідно витягу з реєстру боржників заборгованість [PERSON] за Кредитним договором № 2021122530 від 26.10.2018 року становить 105 321,51 грн. 14 коп.,із яких: 61 350 грн. 79 коп. - сума заборгованості за основною сумою кредиту; 43970 грн. 72 коп. - сума заборгованості за відсотками по кредиту Оскільки позивач наполягає на тому, що відповідач у добровільному порядку свої договірні зобов`язання не виконує, кредитну заборгованість не погашає, то суд доходить висновку, між сторонами виник спір, який підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Щодо наявного права позивача на пред`явлення вимоги про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові (ч. 1ст. 1084 ЦК України). Разом із тим щодо суб`єктного складу таких правовідносин ч. 3ст.1079 ЦК України визначає, що фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» встановлює загальні правові засади у сфері надання фінансових послуг, здійснення регулятивних та наглядових функцій за діяльністю з надання фінансових послуг. Зокрема, у п. 1 ч. 1 ст.1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» визначено, що фінансова установа - юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг. Згідно з п. 5 ч. 1 ст.1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. За п. 11 ч. 1 ст.4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» факторинг є фінансовою послугою. У ч. 1 ст.7 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» зазначено, що юридична особа, яка має намір надавати фінансові послуги, зобов`язана звернутися до відповідного органу державного регулювання ринків фінансових послуг протягом тридцяти календарних днів з дати державної реєстрації для включення її до державного реєстру фінансових установ. Таким чином, фактор для надання фінансової послуги повинен бути включеним до державного реєстру фінансових установ. Навіть при умові, що відповідач з будь-яких підстав не отримав вищезазначені повідомлення про відступлення права вимоги, має місце той факт, за яким відповідач не мав жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання по сплаті кредитної заборгованості на рахунки первісних кредиторів, які вказані в кредитних договорах, і таке виконання було б належним відповідно до вимог ст. 516 ЦК України. Відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 25 вересня 2015 року по справі № 6-979цс15, неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Таким чином, суд вважає, що позивач має прав вимоги до відповідача за вказаними кредитними договорами, оскільки така особа є включеною до державного реєстру фінансових установ, та надав суду докази купівлі фактором у первісного кредитора (банку) права грошової вимоги за вказаним кредитним договором. Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту. Відповідно до частини 1статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до частини 1статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредитного договору, відповідно до змісту частини 1 статті 638 та статті 1054 ЦК України, є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківський кредит, будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог ч.2ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути заборгованість частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно дост.1048 цього Кодексу. Застосовуючи правові висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, суд доходить висновку, що відповідач зобов`язаний повернути позивачу фактично отриману суму кредитних коштів. У зв`язку із тим, що отримання у кредит грошових коштів Відповідачем, підтверджено належними доказами по справі, і у такого учасника справи в силу укладеного договору виникло зобов`язання повернути такі кошти частинами, у розмірах та у строки, зазначеними у кредитному договорі, то позов в цій частині ґрунтується на законі та підлягає задоволенню. Враховуючи зазначені обставини та надані суду докази суд приходить до висновку, що станом на 21.07.2020 року заборгованість за тілом кредиту у розмірі 31697 грн. 98 коп. підлягає стягненню з відповідача на користь фактора. Щодо стягнення процентів за кредитним договором згідно умов кредитного договору, суд зазначає наступне. Частиною 1статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до частини першої статті1048та частини першої статті1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічний за своїм змістом правовий висновок викладено постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12. Як вбачається із розрахунку заборгованості означені відсотки нараховані в межах строку дії кредитного договору. Відтак із відповідача на користь позивача підлягають стягненню відсотки, які утворились до закінчення терміну дії кредитного договору. Що стосується заборгованості по комісії, то суд виходить із наступного. Статтею 8 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що до загальних витрат за споживчим кредитом включаються , у тому числі, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо; В даному випадку, вказані витрати щодо комісії передбачені кредитним договором у розмірі 0% від суми кредиту щомісячно. Вказані витрати врегульовані положеннями Закону України «Про споживче кредитування» (стаття 8), як такі, що входять до загальних витрат за споживчим кредитом, які сплачуються споживачем. Відтак, суд доходить висновку про наявність правових підстав для стягнення із відповідача комісії. Матеріали справи не містять доказів повернення відповідачем тіла кредиту, відсотків та комісії як первісному кредитору так і фактору, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за Кредитним договором. Згідно ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать і витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч.8ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Положеннями ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. З аналізу наведених норм процесуального законодавства вбачається, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, на користь якої ухвалене рішення, але при цьому суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: approved