Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Київської міської ради з вимогами: «Визначити додатковий строк для подачі [PERSON] до Десятої Київської державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , терміном в один місяць з часу набрання рішенням суду законної сили. Визнати недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом, які були видані державним нотаріусом Десятої Київської державної нотаріальної контори Шульгою С.В. на ім`я чоловіка померлої [PERSON] , який помер [INFO] : - Свідоцтво про право на спадщину за законом на двокімнатну квартиру [ADDRESS] , що зареєстровано в реєстрі за №2-584; - Свідоцтво про право на спадщину за законом на садовий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що зареєстровано в реєстрі за №2-585; - Свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку, загальною площею 0,0625 га, кадастровий номер -3224987200:02:008:0367, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , що зареєстровано в реєстрі за №2-586». 29 вересня 2023 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про відкриття провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Київської міської ради, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини за заповітом, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та призначено розгляд справи у порядку загального позовного провадження. За змістом положень ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. 31 жовтня 2023 року (вх.№55009) на адресу суду надійшов відзив на позов, поданий представником відповідача - [PERSON] , за змістом відзиву представник просив ухвалити судове рішення згідно норм чинного законодавства, з урахуванням зібраних у справі доказів, та розглядати справу у відсутності представника Київської міської ради. 20 листопада 2023 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про задоволення клопотання представника позивача - адвоката Хмарук Н.І про витребування доказів. Зобов`язано Десяту Київську державну нотаріальну контору направити на адресу суду належним завірену копію спадкової справи №249/2022 щодо майна померлої [INFO] [PERSON] , яка була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . 20 листопада 2023 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про закриття підготовчого засідання та призначено розгляд справи по суті. Учасники цивільного процесу в судове засідання не зявились, скористались процесуальним правом подали заяви про розгляд справи у їх відсутність, та ухвалити судове рішення на підставі наявних у справі доказів. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст. 268 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення. Таким чином, розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку загального позовного провадження. Оцінивши зібрані у справі докази у їх сукупності, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, суд дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Київ) 27 серпня 2021 року (актовий запис Серія 1-БК №57009). Згідно зі статтею 1233 Цивільного кодексу України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Статтею 1223 Цивільного кодексу України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. За життя [PERSON] залишила заповіт датований 30 грудня 2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кухтенко Т.А., зареєстрований в реєстрі за № 4097, за умовами заповіту заповідач все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось і все те, що буде їй належати за законом на день смерті, заповіла [PERSON] (а.с. 13). Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом та за законом. За нормою частини першої статті 1258 Цивільного кодексу України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Зазначені дії, що свідчать про намір спадкоємця прийняти спадщину, повинні бути вчиненні протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. (ст.1270 Цивільного кодексу України). Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини. [INFO] [PERSON] , спадкоємець першої черги за законом, звернувся до Десятої Київської державної нотаріальної контори з заявою про намір прийняти спадкове майно, яке залишилося після смерті жінки [PERSON] , яка померла [INFO] . На підставі заяви [PERSON] , Десятою Київською державною нотаріальною конторою заведена Спадкова справа № 249/2022 до майна померлої [INFO] [PERSON] , яка в копії долучена до матеріалів справи. (а.с. 98-154) 07 вересня 2022 року державним нотаріусом Десятої Київської державної нотаріальної контори Шульгою С.В. видане три Свідоцтва про право на спадщину за законом: -Свідоцтво про право на спадщину за законом видане 07 вересня 2022 року (реєстраційний номер № 2-584), яким посвідчено, що на підставі статті 1261 Цивільного кодексу України спадкоємцем зазначеного у свідоцтві мана [PERSON] , 1936 року народження, яка померла [INFO] , є її чоловік [PERSON] , спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з двокімнатної квартири [ADDRESS] (а.с.138); -Свідоцтво про право на спадщину за законом видане 07 вересня 2022 року (реєстраційний номер № 2-585), яким посвідчено, що на підставі статті 1261 Цивільного кодексу України спадкоємцем зазначеного у свідоцтві мана [PERSON] , 1936 року народження, яка померла [INFO] , є її чоловік [PERSON] , спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з садового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.139); -Свідоцтво про право на спадщину за законом видане 07 вересня 2022 року (реєстраційний номер № 2-585), яким посвідчено, що на підставі статті 1261 Цивільного кодексу України спадкоємцем зазначеного у свідоцтві мана [PERSON] , 1936 року народження, яка померла [INFO] , є її чоловік [PERSON] , спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з земельної ділянки, загальною площею 0,0625 га., кадастровий номер - 3224987200:02:008:0367, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с.139). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть. Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підсьаіі свідоцтва про право на спадщину», видану 12 січня 2024 року № 75413364, після смерті [PERSON] , державним та/або приватним нотаріусом не було відкрито спадкової справи. Щодо підстав позову в частині вимог щодо визначенння додаткового строку для подання позивачем заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , позивач посилається на наутспні обставини, що квітні місяці 2023 року під час прибирання садового будинку [ADDRESS] , батько позивача, [PERSON] , серед старих книг та документів знайшов Заповітдатований 30 грудня 2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кухтенко Т.А., зареєстрований в реєстрі за № 4097, за умовами заповіту заповідач все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось і все те, що буде їй належати за законом на день смерті, заповіла [PERSON] . Маючи намір прийняти спадщину, 08 травня 2023 року року [PERSON] оформив письмову заяву до державного нотаріусу Десятої Київської державної нотаріальної контори Шульги С.В. про прийняття спадщини тітки - [PERSON] згідно заповіту від 30 грудня 2013 року, яка посвідчена приватним нотаріусом Десятої Київської державної нотаріальної контори Шульгою С.В., зареєстрована в реєстрі за №1014. 18 травня 2023 року державним нотаріусом Десятої Київської державної нотаріальної контори Шульгою С.В. було винесено постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом з підстав пропуску шестимісячного строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу України для прийняття спадщини, а саме, не подано заяву про прийняття спадщини після померлої [INFO] [PERSON] , що передбачено статтею 1269 Цивільного кодексу України, та відсутні доказів про фактичне її прийняття. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 6 вересня 2017 року по справі № 6-496цс-17, задля належного сприяння реалізації особистого розпорядження спадкодавця судам необхідно встановити чи перевіряв нотаріус при заведенні спадкової справи за даними Спадкового реєстру наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту та чи вчиняв дії для повідомлення інших спадкоємців (за наявним заповітом) про відкриття спадщини, чи здійснював виклик позивача як спадкоємця за заповітом, у тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі. У разі, якщо нотаріусом вказані дії, направлені на повідомлення спадкоємців, не вчинено, то існує факт порушення волі спадкодавця. Відповідно до статті 63 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме. Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі. Щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, нотаріус роз`яснює спадкоємцям право подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття. Складеним заповітом [PERSON] , на випадок своєї смерті, зробила розпорядження щодо наявного у неї майна, а саме, щоб після її смерті право власності на майно перейшло до [PERSON] . Як вбачається з матеріалів спадкової справи, яка досліджена судом під час розгляду справи, під час відкриття спадкової справи № 249/2022 нотаріусом Десятої Київської державної нотаріальної контори Шульгою С.В. та видачі Свідоцтв про право на спадщину за законом на ім`я [PERSON] , не перевірено наявність заповіту [PERSON] , складеного 13 грудня 2013 року на ім`я [PERSON] , а також не здійснено жодних дій, направлених на повідомлення позивача про відкриття спадщини, не здійснено виклик позивача, як єдиного спадкоємця за заповітом, у тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі, що прямо вказує на неналежне сприяння для здійснення особистого розпорядження спадкодавця [PERSON] та вчинення дій, які не відповідають волі останньої. У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини у такому випадку потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Аналогічні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17, від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17. З вказаними висновками погодився Верховний Суд у постановах від 12 вересня 2018 року у справі № 484/3221/17 (провадження № 61-22510св18), від 10 січня 2019 року у справі № 263/1221/17 (провадження № 61-18261св18), від 25 березня 2020 року у справі № 642/2539/18-ц (провадження № 61-5609св19). За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадковадцем ,має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України) Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 1270 Цивільного кодексу України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1269 Цивільного кодексу України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживає постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Згідно із ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Аналізуючи положення ст. 1272 ЦК України, на підставі яких вирішується питання щодо наслідків порушення строку для прийняття спадщини, слід дійти висновку, що цією нормою встановлено два способи продовження строку для прийняття спадщини: позасудовий і судовий. Згідно із ч. 2 цієї норми позасудовий порядок прийняття спадщини спадкоємцем, який пропустив строк, встановлений ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, застосовується за наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину. Така згода викладається в письмовій заяві та подається нотаріусу до видачі свідоцтва про право на спадщину. Судовий порядок продовження строку для прийняття спадщини відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України застосовується у випадках, коли інші спадкоємці, які прийняли спадщину, або хоча б один із них заперечують проти вступу у спадщину особи, що пропустила цей строк. За наявності відомостей про позасудове вирішення питання про вступ спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини, до спадкування не підлягають задоволенню вимоги про встановлення додаткового строку на підставі ч. 3 ст. 1272 ЦК України. Оцінюючи доводи і заперечення сторін щодо причин пропущення позивачем строку подання заяви про прийняття спадщини, суд виходить з наступного. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Як роз`яснено в п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року №7, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними причинами є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Відповідно до ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. (ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України). Під час розгляду справи, судом досліджено письмові докази, якими позивач обґрунтовує обставин, які перешкоджали йому своєчасно реалізувати право на отримання спадщини в межах визначеного законодавством строку. Позивач у позові зазначив, що ні він, ні його рідня не знали про існування Заповіту, оскільки [PERSON] не повідомляла про своє рішення, лише близько 12 років тому брала копію паспорта [PERSON] у його батьків на випадок складання заповіту на його ім`я. Про існування Заповіту позивача повідомив його батько, [PERSON] , який у квітні 2023 року знайшов Заповіт серед документів під час прибирання садового будинку № 3 садового товариства «Каштан» Червономотовилівської сільської ради Фастівського району Київської області, а тому позивач не міг скористуватися своїм правом на вчасне подання заяви про прийняття спадщини за заповітом. За таких обставин, суд вважає доведеними обставини наведені позивачем, які підтверджують поважні причини несвоєчасного звернення до органів нотаріату із заявою про прийняття спадщини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчасне подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, оскільки у позивача, як спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви, а ці обставини у їх сукупності суд вважає такими, що є поважними, тому для реалізації права позивача на прийняття спадщини за заповітом визначає додатковий строк один місяць для подання заяви про прийняття спадщини, який рахувати з дня набрання рішенням суду законної сили. Відповідно до ст. 5 Цивільного кодексу України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. При цьому слід виходити з положень ст. 11 Цивільного кодексу України про підстави виникнення цивільних прав і цивільних обов`язків. Відповідно до них цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, передбачених актами цивільного законодавства, Конституцією України та міжнародними договорами України, а також із дій осіб, не передбачених цими актами, але які породжують цивільні права та обов`язки. Відповідно до статті 1301 Цивільного кодексу України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Як роз`яснено у пункті 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Згідно з п. 4.14 вказаного Порядку, при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Пунктом 1.2 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України вказує, що при зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус з`ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна. Під час розгляду справи було встановлено, що нотаріусом Десятої Київської державної нотаріальної контори Шульга С.В. на підставі заяви спадкоємця [PERSON] видано три свідоцтва про право на спадщину за законом датовані 07 вересня 2022 року у спадковій справі №249/2022: -Свідоцтво про право на спадщину за законом видане 07 вересня 2022 року (реєстраційний номер № 2-584) на ім`я [PERSON] після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , спадщина складається з двокімнатної квартири [ADDRESS] ; -Свідоцтво про право на спадщину за законом видане 07 вересня 2022 року (реєстраційний номер № 2-585), на ім`я [PERSON] після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , спадщина, складається з садового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; -Свідоцтво про право на спадщину за законом видане 07 вересня 2022 року (реєстраційний номер № 2-585) на ім`я [PERSON] після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , спадщина, складається з земельної ділянки, загальною площею 0,0625 га., кадастровий номер - 3224987200:02:008:0367, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Суд ураховує, що особливість визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину як спеціального способу захисту спадкових прав судом зумовлена сутністю свідоцтва про право на спадщину, яке за своєю правовою природою не є правочином. Як наголошено у постанові Верховного Суду від 15.10.2019 року № 916/780/18 свідоцтво про право власності на нерухоме майно лише посвідчує наявність відповідного права і не породжує, не змінює і не припиняє права та обов`язки, тобто не є правочином. Однак свідоцтво видається на підтвердження існування права, яке виникло внаслідок певного правочину, і такий посвідчуваний документ є чинним, якщо є дійсною правова підстава його видачі. Таким чином, суд встановив, що свідоцтва про право на спадщину видане [PERSON] видані з порушенням процедури встановлення кола спадкоємців та порушує права позивача, як спадкоємця за заповітом, а тому суд дійшов висновку про наявність законодавчо визначених підстав для визнання свідоцтв про право на спадщину недійсним. Відповідно до частини другої ст.89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до Київської міської ради, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини за заповітом, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Враховуючи викладене та

Outcome: approved