Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-22 00:00:00

У провадженні Дніпровського районного суду міста Києва перебувала цивільна справа за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «КФ.ЮА», треті особи: Приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Тарас Володимирович, Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Павлюк Назар Васильович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 01 листопада 2023 року позовні вимоги [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «КФ.ЮА», треті особи: Приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Тарас Володимирович, Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Павлюк Назар Васильович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - задоволено. «Виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Івано - Франківського міського нотаріального округу Івано - Франківської області Личуком Тарасом Володимировичем 24.12.2021 року, зареєстрований в реєстрі за №10159, про стягнення з [PERSON] заборгованості за Кредитним договором № 1-149_KFUA-90 від 19 березня 2019 року - визнати таким, що не підлягає виконанню». 14 листопада 2023 року до Дніпровського районного суду міста Києва засобами поштового зв`язку надійшла заява представника позивача [PERSON] - адвоката Мартинюк Марії Русланівни про ухвалення додаткового рішення, яка подана в межах розгляду цивільної справи за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «КФ.ЮА», треті особи: Приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Тарас Володимирович, Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Павлюк Назар Васильович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 12.12.2023 року матеріали заяви було передано для розгляду судді Коваленко І.В., яку фактично отримано суддею 22.01.2024 року. За змістом положень ч.13 ст.7 Цивільного процесуального кодексу України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. З урахуванням положень ч.3 ст.270 Цивільного процесуального кодексу України, суд вважає за доцільне здійснювати розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення в порядку письмового провадження без виклику учасників справи. У судове засідання сторони не викликались, на підставі ч. 4 ст. 270 ЦПК України. Суд, повно та всебічно вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що є необхідність в ухваленні додаткового рішення з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 01 листопада 2023 року позовні вимоги [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «КФ.ЮА», треті особи: Приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Тарас Володимирович, Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Павлюк Назар Васильович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - задоволено. «Виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Івано - Франківського міського нотаріального округу Івано - Франківської області Личуком Тарасом Володимировичем 24.12.2021 року, зареєстрований в реєстрі за №10159, про стягнення з [PERSON] заборгованості за Кредитним договором № 1-149_KFUA-90 від 19 березня 2019 року - визнати таким, що не підлягає виконанню». За умовами п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. В п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року N 14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених статтею 220 ЦПК (у редакції 2004 року); воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 133 ЦПК України). Так, згідно ч.2 ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах від 17.10.2014 року, витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). За змістом статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем [PERSON] 28.04.2023 року укладено договір №12/1 про надання адвокатських послуг з адвокатом Мартинюк Марією Русланівною, відповідно до умов якого клієнт в порядку та на умовах, визначених цим договором, дає доручення адвокату, а адвокат в свою чергу зобов`язується надати клієнту юридичні послуги, а саме: підготовка позовної заяви про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню і усіх необхідних процесуальних документів та клопотань стосовно виконавчого провадження № [NUMBER], а також представництво інтересів клієнта в суді першої інстанції. Відповідно до Акту виконаних робіт від 07.11.2023 року до Договору про надання правової допомоги №12/1 від 28.04.2023 р., адвокатом Мартинюк Марією Русланівною станом на 07.11.2023 згідно умов договору, адвокатом здійснювалась підготовка документів для оскарження виконавчого напису за виконавчим провадженням № [NUMBER], відкритим приватним виконавцем Павлюком Н.В., а також підготовка усіх необхідних клопотань у справі та представництво інтересів клієнта у суді. Під час дії вказаного договору адвокатом були надані адвокатські послуги: - первісна консультація вартістю 1 000,00 грн.; - аналіз судової практики вартістю 1000 грн.;- формування правової позиції по справі вартістю 1000,00 грн.; підготовка позовної заяви про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню вартістю 5000,00 грн.; підготовка заяви про розгляд справи за відсутності позивача вартістю 1000 грн.; підготовка заяви про розгляд справи в порядку спрощеного провадження вартістю 500,00 грн.; підготовка заяви про розгляд справи в порядку спрощеного провадження вартістю 500, 00 грн., відправка поштової кореспонденції. Загальна вартість наданих послуг становить 9 000 (дев`ять тисяч) гривень 00 копійок. Відповідно до платіжної інструкції №2PL293393 від 12.07.2023 року позивачем сплачено адвокату Мартинюк М.Р. 9 000,00 грн. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір - обґрунтованим (рішення у справі East/West Alliance Limited проти України, заява №19336/04). У рішенні ЄСПЛ у справі Лавентс проти Латвії зазначено, що відшкодовуються тільки витрати, які мають розумний розмір. Щодо зазначення позивачем суми стягнення з відповідача судових витрат на правову допомогу, суд враховує, зокрема складність справи та час, який затрачено на фактичне надання правової допомоги, обсягу наданих послуг. Суд звертає увагу, що аналіз судової практики не є витратами пов`язаними з розглядом справи, а є щоденним професійним обов`язком адвоката для підвищення кваліфікації і набуття досвіду. Суд вважає, що підлягають до стягнення витрати позивача на правову допомогу в частині складення та подання позовної заяви про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає до виконання, окрім того, зважаючи на те, що справа є не складною, типовою, з врахуванням часу, необхідного на фактичне складання позовної заяви в такій категорії справ, обсягу наданих послуг, суд вважає, що сума на відшкодування витрат на правову допомогу в розмірі 5000,00 грн. є розумною та не завищеною. Враховуючи вищевикладене, а також те, що позов [PERSON] задоволено, позивач поніс судові витрати на правову допомогу, що підтверджено належними засобами доказування, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу, що становить суму в розмірі 5000,00 гривень, що відповідає принципу розумності та реальності розміру витрат на правову допомогу. На підставі викладеного,

Outcome: partial