Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-11 00:00:00

У серпні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Житло Комфорт Сервіс» (далі - ТОВ «Житло Комфорт Сервіс», Товариство) звернулось до Солом`янського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги у розмірі 17886,37 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що він виконує функції експлуатуючої організації, а саме забезпечує організацію комплексу заходів з технічного, адміністративного супроводження і належного утримання житлового будинку по [ADDRESS] з моменту введення його в експлуатацію. Розпорядженням Солом`янської районної у місті Києві Державної адміністрації №530 від 08.08.2014 ТОВ «Житло Комфорт Сервіс» було визнано балансоутримувачем вказаного вище будинку, що входить до житлового комплексу «Времена года» по [ADDRESS] разом з об`єктами комунального призначення та житлового комплексу «Ізумрудний» на [ADDRESS]. Відповідно до розпорядження товариство повинне забезпечити належне утримання та управління житлових комплексів. Вказував, що для належного надання комунальних послуг власникам квартир ТОВ «Житло Комфорт Сервіс» укладено ряд договорів з постачальниками/ виконавцями житлово-комунальних послуг, на підставі чого Товариство несе витрати з утримання та управління будинком та прибудинковою територією. Відповідач є власником квартири [ADDRESS] . Проте, постійно користуючись фактично наданими позивачем житлово-комунальними послугами, [PERSON] з жовтня 2022 року не сплачує належним чином їх вартість у встановлені строки та розмірі, в зв`язку з чим за нею виникла заборгованість у загальному розмірі 17886,37 грн. Тому, з метою захисту свого порушеного права позивач був змушений звернутись до суду із вказаним позовом, відповідно до вимог якого просив стягнути із відповідача на його користь указану суму заборгованості та вирішити питання про розподіл судових витрат. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.08.2023 для розгляду цивільної справи №760/19514/23 визначено суддю Солом`янського районного суду міста Києва Митрофанову А.О. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 04 вересня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, запропоновано відповідачу у 15-денний строк з дня вручення копії цієї ухвали суду подати суду відзив на позов. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлялась судом про розгляд даного провадження шляхом направлення на її адресу рекомендованим листом з рекомендованим повідомленням копії ухвали про відкриття провадження та позовної заяви з доданими до неї документами. Проте, відповідно до довідки відділення поштового зв`язку направлена судом поштова кореспонденція була повернута на адресу суду з відміткою відділення поштового зв`язку «за закінченням терміну зберігання». Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження №11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі №10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі №24/260-23/52-б). Згідно вимог частини тринадцятої статті 7 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. За правилами частини восьмої статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Згідно частини 8 статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відтак, оскільки відповідач у встановлений судом строк не надала до суду відзив на позовну заяву, суд на підставі вимог частини восьмої статті 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши наявні у матеріалах справи докази, суд виходить з наступного. Положеннями частини першої статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом установлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 14.08.2023 за №342761650. Як убачається з матеріалів справи, ТОВ «Житло Комфорт Сервіс» виконує функції експлуатуючої організації, а саме: забезпечує організацію комплексу заходів з технічного, адміністративного супроводження і належного управління та утримання житлового будинку [ADDRESS] . Розпорядженням Солом`янської районної у місті Києві Державної адміністрації №530 від 08.08.2014 ТОВ «Житло Комфорт Сервіс» було визначено балансоутримувачем житлового комплексу «Времена года» на [ADDRESS] разом з об`єктами комунального призначення та житлового комплексу «Ізумрудний» на [ADDRESS] , разом з обёєктами комунального призначення. Відповідно до пункту 2 вказаного Розпорядження ТОВ «Житло Комфорт Сервіс» потрібно забезпечити належне утримання та управління житлових комплексів у відповідності до існуючого законодавства. На підтвердження факту належного надання комунальних послуг власникам квартир будинку [ADDRESS] , позивачем надано в матеріали справи копії укладених ним, як управителем, договорів з постачальниками житлово-комунальних послуг, а також оборотно-сальдову звітність витрат, понесених на утримання вказаного будинку та його прибудинкової території, зокрема щодо утримання та управління будинком та прибудинкової території; обслуговування під`їзду будинку (консьєржа) та охорону будинку й прибудинкової території; забезпечення будинку водою; електроенергією, тощо. Відповідно до статей 156, 162 Житлового кодексу України (далі - ЖК України) власник та члени його сім`ї зобов`язані своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги щомісячно у встановлені строки. Згідно зі статтею 179 ЖК України користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і при будинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до пункту 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №572 від 08 жовтня 1992 року зі змінами внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року №45 власники квартир зобов`язані оплачувати надані житлово-комунальні послуги. Як визначено пунктом 6 частини першої статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. У відповідності до пунктів 2, 8 частини першої статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору. Колективний договір про надання комунальних послуг - договір про надання комунальних послуг, який укладається з виконавцем комунальних послуг за рішенням співвласників (на умовах, визначених у рішенні співвласників (об`єднання співвласників багатоквартирного будинку) та є обов`язковим для виконання всіма співвласниками. Пункт 5 частини першої вказаної вище статті також визначає, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Згідно з пунктами 5, 10 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами; у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню в розмірах, установлених законом або договорами про надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до частини сьомої статті 18 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» місцева державна адміністрація регулює ціни та тарифи за виконання робіт та надання житлово-комунальних послуг підприємствами, а також визначає і встановлює норми їх споживання, здійснює контроль за їх додержанням. Як передбачено частиною першою статті 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Статтею 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Розпорядженням Київської міської державної адміністрації №844 від 21.05.2018 було внесено зміни та доповнення до Розпорядження КМДА №1078 від 30.09.2014 та затверджено тариф і структуру тарифу на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, які надають виконавці цих послуг, зокрема, для будинку [ADDRESS] , в розмірі 13,27 грн за кв.м загальної площі квартир будинку при умові сплати після 20-го числа місяця, що настає за розрахунковим та 12,06 грн за кв.м загальної площі квартир будинку при умові сплати до 20-го числа місяця, що йде за розрахунковим. Відповідно до статей 66, 67, 162 ЖК України за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги. Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Утримання майна власників квартир (будинку та прибудинкової території) здійснюється ними шляхом оплати всіх витрат по утриманню експлуатуючій організації. У статті 526 ЦК України закріплено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Судом встановлено, що відповідач фактично користується житлово-комунальними послугами, однак сплачує їх вартість несвоєчасно та не в повному обсязі, у зв`язку із чим за період з 01.01.2022 по 21.08.2023 за нею виникла заборгованість у розмірі 17886,37 грн. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, на яку міститься посилання в касаційній скарзі, зроблено висновок, що «споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі». Аналогічний висновок щодо застосування норм права в подібних правовідносинах викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 904/7183/17 та в постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 року в справі № 750/12850/16. На підтвердження своїх доводів позивач надав суду розрахунок заборгованості. Втім, відповідач відзив на позовну заяву не подала, доказів як на спростування наданого позивачем розрахунку із заявленим розміром заборгованості, так і на спростування факту наявності самої заборгованості в цілому, суду також не надала. Оцінивши наданий позивачем розрахунок боргу, суд уважає, що позивач обґрунтовано нарахував зазначені суми і вважає за можливе покласти їх в основу судового рішення. Згідно вимог статтей 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. У відповідності до положень частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З матеріалів справи убачається, що в ході розгляду цієї справи судом, відповідачем не було надано належних доказів на спростовування факту надання їй житлово-комунальних послуг ТОВ «Житло Комфорт Сервіс», або ж надання послуг іншою особою у заявлений період. Також відповідачем не було надано й доказів на спростування наявної заборгованості, а також розрахунку заборгованості за несвоєчасну оплату послуг у іншому розмірі, або ж доказів на погашення такої заборгованості, яка утворилася у зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань. Отже, таким чином суд уважає позовні вимоги обґрунтованими, а розрахунки доведеними позивачем, та приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в сумі 17886,37 грн. Згідно вимог статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат. Тому, відповідно до вимог частини першої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2684 грн.

Outcome: approved