Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить стягнути з Держави Україна в особі територіального управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області завдану моральну шкоду в розмірі 40 000 грн; постановити окрему ухвалу, копію якої надіслати для вжиття заходів щодо усунення причини та умов, що сприяли правопорушенню, до Вищої ради правосуддя, Комітету ВРУ з питань правової політики. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що [PERSON] 27.07.2020 подав позовну заяву до Богунського районного суду м. Житомира до відповідачів - управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції в Житомирській області, Державної казначейської служби України, Держави в особі Державної казначейської служби України, Житомирського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат департаменту праці та соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації, про стягнення моральної шкоди, завданої тривалим невиконанням судового рішення та тривалим розглядом позову. 12.08.2020 по цій справі №295/8799/20 Богунський районний суд м.Житомира постановив ухвалу, а 06.10.2022 ухвалив рішення. Таким чином, справа розглядалася Богунським районним м. Житомира 2 роки 7 місяців. Позивач вказує, що справа не складна, ґрунтується на документальних доказах рішення судів, виконавчої та казначейської служб, центру соціальних виплат, та датах їх прийняття. Процесуальні строки прийняття цих рішень було порушено. Вважає, що Богунським районним судом м.Житомира порушено строки відкриття провадження у справі №295/8799/20 та її розгляду. У позові [PERSON] посилається на те, що тривалим розглядом позову, бездіяльністю судів, йому заподіяно моральну шкоду. Позивач є особою з інвалідністю війни другої групи, досяг віку 56 років, потребує лікування, оздоровлення та реабілітації. Вказує, що тривала боротьба на захист своїх прав виснажує та викликає психологічне напруження у зв`язку з очікуванням рішення. Позивача було залишено без звичних засобів фінансово-матеріального існування, як особи з інвалідністю війни 2 групи, який проживає на радіологічно забрудненій території разом із 14 річним сином, потерпілим від аварії на ЧАЕС, та дружиною, особою з інвалідністю другої групи. Тому розгляд його позову є важливим для позивача та його існування. Також при визначенні розміру моральної шкоди позивач враховує інфляцію. Тривалий розгляд справи призвів до особистих незручностей, обмеження в громадському і приватному житті, звичках, матеріальному забезпеченні, харчуванні, тощо, втрати особистого часу, зокрема позивач неодноразово вимушений писати/друкувати заяви, збирати документи, надсилати, стояти в черзі аби віддати заяву, та інше. Це все супроводжувалось постійними нервовими зривами, переживаннями, хвилюваннями, що переносилось на сім`ю. Моральні страждання (сором, неповага), бездіяльність з боку відповідача порушила звичний душевний стан і спосіб життя позивача. Оскільки відповідач своєю бездіяльністю наніс моральну шкоду позивачу, йому потрібне оздоровлення, тому позивач бере до уваги державну граничну вартість санаторно-курортної путівки у 2022 році для ветеранів війни 20 000 грн, за 2 роки, що становить 40\~000 грн. Ураховуючи тривалість вимушених змін у своєму житті, глибину душевних страждань, яких позивач зазнав внаслідок тривалого розгляду справи, та з урахуванням вимог розумності і справедливості, завдану моральну шкоду позивач оцінює в розмірі 40 000 грн. Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 23.11.2023 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 04.12.2023 від Територіального управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області до суду надійшов відзив на позов. Відповідно до змісту відзиву, представник відповідача вважає, що позовні вимоги до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області є необґрунтованими та безпідставними, заявлені до неналежного відповідача, тому не підлягають задоволенню. Заперечення проти позову обґрунтовані тим, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 152 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ДСА України представляє суди у відносинах із Кабінетом Міністрів України та Верховною Радою України під час підготовки проекту закону про Державний бюджет України на відповідний рік у межах повноважень, визначених цим Законом, тобто лише з фінансових питань, та не втручається у здійснення правосуддя і не відповідає за строки розгляду справи судом. ДСА України та її територіальні управління, відповідно до статей 151, 154 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», є державні органи у системі правосуддя, які здійснюють організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади у межах повноважень, установлених законом. Відповідно до частини другої статті 148 Закону, ДСА України здійснює функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності місцевих та апеляційних судів загальної юрисдикції, щодо фінансового забезпечення діяльності всіх інших судів, діяльності Вищої кваліфікаційної комісії судців України та ДСА України. Територіальне управління є розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня. Наведені положення дають підстави для висновку, що ТУ ДСА України в Житомирській області не наділена правом самостійно, без правового врегулювання та фінансової можливості, здійснювати відшкодування моральної шкоди позивачу. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України. Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України. Застосування положення частини шостої статті 1176 ЦК України можливе у випадку, коли предметом позову є дії чи бездіяльність, зокрема суду, які не пов`язані із здійсненням правосуддя, відправленням судочинства, що має на меті прийняття акту органом судової влади. Тобто це інші дії суддів (суду) при здійсненні правосуддя, коли спір не вирішується по суті, у разі їх незаконних дій або бездіяльності і якщо вина судді встановлена не лише вироком суду, а й іншим відповідним рішенням суду. Зазначено,\~що порядок\~виконання рішень\~судів про\~стягнення шкоди,\~завданої громадянинові\~незаконними діями\~органів,\~що здійснюють\~оперативно-розшукову\~діяльність,\~органів досудового\~розслідування,\~прокуратури і\~суду з\~державного бюджетуУкраїни регулюється постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 №845 "Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників" (пункти 35-40). Так, у законах України про Державний бюджет України на відповідний рік передбачена бюджетна програма 3504030 "Відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, відшкодування громадянинові вартості конфіскованого та безхазяйного майна стягнутого в дохід держави, відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб", головним розпорядником якої є Державна казначейська служба України. ТУ ДСА України в Житомирській області своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю не здійснювало заходи (та/або сприяли їх здійсненню), спрямовані на порушення прав та законних інтересів позивача, відтак територіальне управління є неналежним відповідачем. На підставі наведеного, представник відповідача просить відмовити у задоволені позову. Інших заяв по суті справи до суду не надійшло. Сторони не скористались своїм правом та не подали до суду клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. Згідно з ч. 5 ст.279\~ЦПК\~України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 27.07.2020 до Богунського районного суду м. Житомира надійшла позовна заява, у якій [PERSON] просив визнати протиправною бездіяльність Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, Державної казначейської служби України, Житомирського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат департаменту праці та соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації та стягнути з Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, Державної казначейської служби України, Держави в особі Державної казначейської служби України, Житомирського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат департаменту праці та соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації, на його користь моральну шкоду в сумі 146 956 грн. Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 06.10.2022 у задоволенні позову відмовлено (а.с. 13-16). [PERSON] є особою з інвалідністю внаслідок війни другої групи (а.с. 17), та має на утримання неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] (а.с. 11). Саме на державу покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, тому належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав. Залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів Державної казначейської служби України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган. Аналогічні за змістом висновки викладені у пунктах 43 і 44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 у справі №242/4741/16-ц. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також\~держава\~(частина друга\~статті 48 ЦПК України). Аналіз вказаної норми свідчить, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою є саме\~держава\~як учасник цивільних відносин. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша\~статті 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Конституція України\~(стаття 56) проголошує право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя\~статті 23 ЦК України). У постанові Великої Палати Верховного Суд від 18.12.2019 у справі №688/2479/16-ц вказано: «34. Велика Палата Верховного Суду вже доходила висновку, що позовні вимоги про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями чи бездіяльністю суду, можуть бути предметом розгляду у випадках, передбачених\~статтею 1176 ЦК України\~(пункт 68 постанови від 21.11.2018 у справі №757/43355/16-ц). 35. Вказана стаття регламентує відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. 36. Шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом (частини перша та друга\~статті 1176 ЦК України). 37. За відсутності підстав для застосування частини першої\~статті 1176 ЦК України\~в інших випадках заподіяння шкоди органами, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудового розслідування, прокуратури і суду слід застосовувати частину шосту\~статті 1176 ЦК України, згідно з якою така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто, виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті\~1173,\~1174 ЦК України) (висновки Верховного Суду України, викладені у постановах від 22.06.2017 в справі №6-501цс17, від 25.05.2016 у справі №6-440цс16; пункт 5.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі №920/715/17)». Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах (частина шоста\~статті 1176 ЦК України). За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою. Як роз`яснено в п.3\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків із оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно з роз`ясненнями, наданими у п. 5 та 9 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша\~статті 81 ЦПК України). Позивач просив врахувати при ухваленні рішення, зокрема, характер та обсяг страждань, яких він зазнав, характер немайнових втрат, зокрема, тяжкість вимушених змін у його життєвій ситуації, час і зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, статус позивача, розмір пенсії, необхідне лікування, соціальний статус членів сім`ї, тривалість порушення, курс евро, інфляцію. Як вбачається з матеріалів справи, позивач не надав суду доказів своїх моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру. Для наявності підстав зобов`язання відшкодувати шкоду відповідно до вимог\~ст. 1176 ЦК України\~потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, а тому, позивач у цій справі повинен довести належними та допустимими доказами завдання йому шкоди, і що дії або бездіяльність відповідача є підставою для відшкодування шкоди у розумінні статей\~1167,\~1174, 1176 ЦК України. При цьому, сам факт тривалого розгляду справи судом безумовно не породжує наслідки цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність суду заподіяли позивачу моральну шкоду. На підставі вищевикладеного, суд доходить висновку, що посилання [PERSON] на його моральні страждання внаслідок неналежних дій суду свого підтвердження не знайшли, оскільки позивачем не надано доказів, які б вказували на факт заподіяння йому моральної шкоди, сильних душевних страждань чи інших втрат немайнового характеру, тобто не доведено самого факту завдання моральної шкоди, настання відповідних негативних наслідків. За таких обставин, позовні вимоги суд вбачає необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню. Щодо постановлення окремої ухвали. Відповідно до частин 1, 10 ст. 262 ЦПК України суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу. Суд вищої інстанції може постановити окрему ухвалу в разі допущення судом нижчої інстанції порушення норм матеріального або процесуального права, незалежно від того, чи є такі порушення підставою для скасування або зміни судового рішення. У постанові Верховного Суду від 05.06.2019 у справі №201/2762/18 викладено правову позицію, відповідно до якої окрема ухвала може бути постановлена при розгляді справи по суті. Виходячи з вищенаведеного суд констатує, що постановлення окремої ухвали щодо судді або суду судом першої інстанції, а також у межах розгляду іншої справи, нормами ЦПК України не передбачено. Таким чином, вимога позову про постановлення окремої ухвали не ґрунтується на вимогах чинного законодавства, отже задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати у даній справі відносяться на рахунок держави.

Outcome: dismissed