Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-21 00:00:00

Позивач звернулась в суд з позовом до [PERSON] про визнання права власності, скасування арешту. Свої вимоги мотивує тим, що 27 травня 1993 року на підставі розпорядження Жовтневої районної держадміністрації м. Києва № 1386 видано свідоцтво про право власності на житло, відповідно до якого її батьки - [PERSON] та [PERSON] приватизувати квартиру за адресою: [ADDRESS] . 04 березня 1995 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений в П`ятій Київській державній нотаріальній конторі, зареєстрований за № 6с-253, яким належну їх частину квартири заповіла відповідачу - [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла. 03 жовтня 1997 року на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом власником 1/2 частини квартири [ADDRESS] став [PERSON] . Право власності на 1/2 частину цієї квартири за [PERSON] було зареєстровано в Київському міському бюро технічної інвентаризації 15 грудня 1997 року. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2004 року зазначені заповіт та свідоцтво про право на спадщину за заповітом визнані недійсними. Таким чином, спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є її чоловік [PERSON] та донька [PERSON] [PERSON] від прийняття спадщини відмовився, що підтверджується матеріалами спадкової справи. Вона спадщину після смерті [PERSON] прийняла. Постановою державного нотаріуса П`ятої київської державної нотаріальної контори Гриценко О.В. від 28 вересня 2022 року № 2177 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/2 частину квартири, яка належала спадкодавцю, з тієї підстави, що згідно інформаційної довідки КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» КВ-2021 № 313 від 04 лютого 2021 року право власності на спірне майно зареєстроване за іншою особою, а саме за [PERSON] . Крім того, із Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 16 серпня 2022 року стало відомо, що на 1/2 частину спірної квартири, яка зареєстрована за [PERSON] , накладено два арешти, які також перешкоджають реєстрації права власності за нею в порядку спадкування: -арешт (реєстраційний номер обтяження 43395), накладений постановою АЕ № 665031 від 02 лютого 2004 року Відділу державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві; -арешт (реєстраційний номер обтяження 1371104), накладений постановою АЕ № 652147 від 16 травня 2003 року Відділу державної виконавчої служби Деснянського району м. Києва. На адвокатський запит від 19 серпня 2022 року Деснянський ВДВС Центрального МУМЮ (м. Київ) повідомив листом від 25 серпня 2022 року про те, що відповідно до розділу 11 Наказу Міністерства юстиції України від 07 червня 2017 року № 1829/5 «Про затвердження Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями», строк зберігання виконавчих проваджень становить 3 роки. У зв`язку з цим, у відділу відсутня можливість встановити, в межах якого виконавчого провадження було винесено постанову про арешт майна боржника від 16 травня 2003 року № АЕ 652147. На адвокатський запит від 19 серпня 2022 року Солом`янський ВДВС Центрального МУМЮ (м. Київ) повідомив листом від 12 вересня 2022 року про те, що виконавче провадження, згідно якого внесено запис про арешт в Автоматизованій системі виконавчих проваджень відсутнє та є знищеним. Просить суд ухвалити рішення, яким: - визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири за адресою: [ADDRESS] ; - скасувати арешт (реєстраційний номер обтяження 43395), накладений постановою АЕ № 665031 від 02 лютого 2004 року Відділу державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві; - скасувати арешт (реєстраційний номер обтяження 1371104), накладений постановою АЕ № 652147 від 16 травня 2003 року Відділу державної виконавчої служби Деснянського району м. Києва. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2022 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 18 листопада 2022 року відкрито загальне позовне провадження у справі. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 23 лютого 2023 року вирішено питання про витребування доказів у справі. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 01 червня 2023 року вирішено питання про витребування доказів у справі. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 01 червня 2023 року вирішено питання про витребування доказів у справі. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 01 червня 2023 року вирішено питання про витребування доказів у справі. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 01 червня 2023 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 20 вересня 2023 року вирішено питання про витребування доказів у справі. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 20 вересня 2023 року вирішено питання про витребування доказів у справі. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2023 року вирішено питання про витребування доказів у справі. Представник позивача у судовому засіданні підтримав заявлені вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся. Треті особи у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с. 144, 145). У матеріалах справи містяться письмові пояснення представник третьої особи - Деснянського відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), з яких вбачається, що він просить відмовити у задоволенні позову. Зазначено, що представником позивача не було направлено ніяких запитів чи листів до П`ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори для надання копії постанови, на підставі якої було зареєстровано обтяження. Таким чином, представником позивача умисно не встановлено підстави обтяження для подальшої несплати боргу правонаступником (а.с. 135-136). Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 27 травня 1993 року на підставі розпорядження Жовтневої районної держадміністрації м. Києва № 1386 видано свідоцтво про право власності на житло, відповідно до якого [PERSON] та [PERSON] приватизувати квартиру за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10-11). [PERSON] є донькою [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується записом акта про народження № 1088 (а.с. 118). 30 травня 1980 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с. 119). 04 березня 1995 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений в П`ятій Київській державній нотаріальній конторі, зареєстрований за № 6с-253, яким належну їх частину квартири за адресою: [ADDRESS] заповіла відповідачу - [PERSON] (а.с. 111). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 16 грудня 1996 року (а.с. 109). 28 січня 1997 року [PERSON] звернувся до П`ятої Київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] (а.с. 107). Зазначене підтверджується копією спадкової справи після смерті [PERSON] (а.с. 105-125). 03 жовтня 1997 року на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом власником 1/2 частини квартири [ADDRESS] став [PERSON] . Право власності на 1/2 частину цієї квартири за [PERSON] було зареєстровано в Київському міському бюро технічної інвентаризації 15 грудня 1997 року (а.с. 17). Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2004 року заповіт [PERSON] , посвідчений в П`ятій Київській державній нотаріальній конторі 04 березня 1995 року, зареєстрований за № 6с-253, та свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 03 жовтня 1997 року визнані недійсними (а.с. 13-14). Позивач звернулась до П`ятої Київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом. Постановою державного нотаріуса П`ятої київської державної нотаріальної контори Гриценко О.В. від 28 вересня 2022 року відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/2 частину квартири, яка належала спадкодавцю, з тієї підстави, що згідно інформаційної довідки КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» КВ-2021 № 313 від 04 лютого 2021 року право власності на спірне майно зареєстроване за іншою особою (а.с. 15-16). У матеріалах справи міститься інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 16 серпня 2022 року (а.с. 18-19), з якої вбачається, що на 1/2 частину спірної квартири [ADDRESS] , яка зареєстрована за [PERSON] , накладено арешти, зокрема: -арешт (реєстраційний номер обтяження 43395), накладений постановою АЕ № 665031 від 02 лютого 2004 року Відділу державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві (а.с. 129); -арешт (реєстраційний номер обтяження 1371104), накладений постановою АЕ № 652147 від 16 травня 2003 року Відділу державної виконавчої служби Деснянського району м. Києва (а.с. 81). Зазначені арешти були накладені на підставі виконавчого листа № 1-854, виданого 08 квітня 2003 року Деснянським районним судом м. Києва про конфіскацію на користь держави всього майна, яке є особистою власністю [PERSON] . Враховуючи рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2004 року, яким заповіт [PERSON] від 04 березня 1995 року та свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 03 жовтня 1997 року визнані недійсними, [PERSON] не є власником 1/2 частини квартири [ADDRESS] . У силу ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємцями після смерті [PERSON] є її чоловік [PERSON] та донька [PERSON] [PERSON] від обов`язкової частки у праві на спадщину відмовився, що підтверджується його заявою від 19 грудня 1996 року (а.с. 106). Таким чином, єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] є її донька [PERSON] . Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Зі змісту цієї статті вбачається, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Враховуючи те, що у позивача існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, тому суд вважає за можливе визнати за [PERSON] право власності на спадщину - 1/2 частину квартири за адресою: [ADDRESS] , у порядку спадкування за законом. Позивач також просить ухвалити рішення, яким: - скасувати арешт (реєстраційний номер обтяження 43395), накладений постановою АЕ № 665031 від 02 лютого 2004 року Відділу державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві; - скасувати арешт (реєстраційний номер обтяження 1371104), накладений постановою АЕ № 652147 від 16 травня 2003 року Відділу державної виконавчої служби Деснянського району м. Києва. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року (справа № 904/51/19) визначено, що у разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем або приватним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження». Позивач є спадкоємцем [PERSON] , тому звернення до суду в порядку позовного провадження є належним способом захисту її прав. У ч. 1 ст. 321 ЦК України вказано, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Наведе свідчить про те, що позивач має право на звернення до суду з позовом для усунення свого порушеного права, оскільки безпідставне обтяження майна створює перешкоди в його використанні, зокрема, неможливості розпорядитись ним. З огляду на наведене, враховуючи, що майно, на яке накладено арешти постановами державних виконавців, відповідачу не належить, а є спадковим майном після смерті [PERSON] , спадкоємцем якого є позивач, заявлені вимоги про скасування арештів на частину спірної квартири підлягають задоволенню. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню. З урахуванням задоволення позову та на підставі ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 14389 гривень 80 копійок.

Outcome: approved