Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, про позбавлення батьківських прав, в обґрунтування позовних вимог зазначивши наступне. Сторони перебували у шлюбі, зареєстрованому 19 лютого 2016 року Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис №135. Від шлюбу у сторін народилася дочка - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 23.07.2019 шлюб між сторонами розірвано, стягнуто з [PERSON] на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дочки - [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. 00 коп., починаючи з 15 листопада 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Після розірвання шлюбу відповідач перестав піклуватися про дочку, а з кінця 2019 року перестав приймати участь у вихованні дитини, матеріально утримувати та цікавитися її розвитком. Малолітня [PERSON] проживає разом із позивачко і перебуває на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, аліменти не сплачує, у зв`язку з чим утворилася заборгованість зі сплати аліментів. На переконання позивача, відповідач свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків, у зв`язку із чим позивач просить суд позбавити відповідача батьківських прав стосовно малолітньої [PERSON] . Ухвалою судді від 03.07.2023 позовну заяву було залишено без руху, позивачу надано строк для усунення вказаних в ухвалі недоліків. 11.07.2023 позивачем усунені вказаних в ухвалі судді недоліки позовної заяви. Ухвалою судді від 25.07.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в справі за правилами загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження, учасникам справи встановлені строки подання заяв по суті справи, призначене підготовче засідання. Ухвалою суду від 11.08.2023 продовжено строк підготовчого провадження в справі на тридцять днів до 23.10.2023, підготовче засідання відкладено. Ухвалою суду від 20.10.2023 підготовче засідання відкладено за клопотанням Департаменту служби у справах дітей Харківської міської ради до 20.11.2023. 14.11.2023 на електронну пошту суду від Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради надійшов висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 20.11.2023 закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду. Позивач в судове засідання не з`явилася. 12.01.2024 позивачем подано до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якому позивач позовні вимоги підтримала, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Крім того, в заяві зазначила, що станом на час подання заяви заборгованість відповідача зі сплати аліментів становить 28000,00 грн. Представник Департаменту служби у справах дітей Харківської міської ради в судове засідання не з`явився, 07.12.2023 звернувся до суду із заявою про розгляд справи за відсутності представника Департаменту, при винесенні рішення просив врахувати інтереси малолітньої [PERSON] та висновок департаменту. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся шляхом направлення судової повістки на адресу реєстрації місця його проживання. Проте, надіслані судом повістки повернулись до суду неврученими. Відповідно до ч. 6 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. За вимогами п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до ч. 10 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», за адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції. Особи, які не проживають за адресою, що зареєстрована як місце їх проживання, більше одного місяця і які мають невиконані майнові зобов`язання, накладені в адміністративному порядку чи за судовим рішенням, або призиваються на строкову військову службу і не мають відстрочки, або беруть участь у судовому процесі в будь-якій якості, зобов`язані письмово повідомити орган реєстрації про своє місце перебування (ч. 17 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»). Днем вручення судової повістки відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. Оскільки судова повістка надсилалась відповідачу за його зареєстрованим місцем проживання, та враховуючи, що відповідач не повідомив суд про зміну адреси проживання, тому з урахуванням вищезазначених вимог процесуального закону, суд доходить висновку, що останній був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Причини неявки у судове засідання відповідач не повідомив, відзиву не подав, із заявами про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності до суду не звертавс За таких обставинах суд визнав неявку відповідача неповажною та розглянув справу за його відсутності, провівши заочний розгляд справи відповідно до ст. 281 ЦПК України. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши надані учасниками справи та витребувані судом докази, суд доходить наступних висновків. У статті 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Так, згідно з пунктом 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини, передбачені статтею 166 СК України. Отже, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 07.12.2006 у справі «Хант проти України», заява № 31111/04, наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини. За положеннями частини першої статті 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 дитина може бути розлучена з батьками у разі, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У рішенні від 18.12.2008 у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06, ЄСПЛ зауважував, що якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням. Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення ЄСПЛ від 18.12.2008 у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06, рішення ЄСПЛ від 07.12.2006 у справі «Хант проти України», заява № 31111/04). Вирішення питання про позбавлення відповідача батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) і є втручанням у його право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним. Враховуючи особливості правовідносин, що склались між сторонами, суд з однієї сторони має розглянути правомірність втручання в право відповідача на повагу до сімейного життя, що гарантовано статтею 8 Конвенції. З іншої сторони обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини (статті 1, 9 Конвенції). ЄСПЛ у рішенні від 30.06.2020 у справі «Ілля Ляпін проти росії», заява № 70879/11, встановив відсутність порушень національними судами російської федерації статті 8 Конвенції (право на повагу до приватного та сімейного життя), а також зауважив, що, якщо батько значний проміжок часу не підтримує стосунки з дитиною, його можна позбавити батьківських прав. І в цьому немає порушення права на сімейне життя, гарантованого Конвенцією. Існуючі сімейні зв`язки між дітьми та батьками, які насправді піклуються про них, захищаються Конвенцією. Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебувала з відповідачем [PERSON] у шлюбі, зареєстрованим 19 лютого 2016 року Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 135. Від шлюбу у сторін народилася дочка - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 25.11.2020 (а.с. 41) та повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження (а.с. 98 - 100). Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 23.07.2019 (а.с. 49 - 53) шлюб між сторонами розірвано, позивачеві змінено прізвище на « [PERSON] », стягнуто з [PERSON] на користь позивача, аліменти на утримання неповнолітньої дочки - [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. 00 коп., починаючи з 15 листопада 2018 року до досягнення дитиною повноліття. Рішення суду набрало законної сили 27.08.2019. З повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 08.08.2023 № 00040868629 (а.с. 98 - 100) вбачається, що 27.10.2020 реєстратором Харківського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) на підставі заяви про зміну прізвища малолітньої дитини № 217/22.2-82 від 13.10.2020, поданої до ВДРАЦС по Індустріальному та Немишлянському районах у місті Харкова Східного МУ МЮ (м. Харків), внесені зміни до графи 1, а саме: змінене прізвище дочки сторін з « [PERSON] » на « [INFO] ». Судом встановлено, що малолітня [PERSON] проживає разом за позивачем за адресою: [ADDRESS] . Згідно акту обстеження умов проживання, складеного 22.06.2023 спеціалістами служби у справах дітей по Нимишлянському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради (а.с. 30), для повного розвитку та виховання дитини, матір`ю створені всі належні умови, санітарний стан житла задовільний. Дитина [PERSON] з 2022 року навчається в Харківській гімназії № 14 Харківської міської ради Харківської області. Згідно довідки навчального закладу від 17.05.2023 № 169 матір дитини [PERSON] постійно контролює поведінку та успішність доньки, допомагає вирішувати її проблеми, піклується про подальшу долю дівчинки, активно відвідує батьківські збори класу, спілкується з вчителями, залучає дитину до участі у позашкільних виховних заходах. Батько дитини [PERSON] жодного разу не був у школі, не цікавився успіхами дитини у навчанні та вихованні, не відвідував батьківські збори (а.с. 26). Згідно довідки Комунального закладу «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) №384 Харківської міської ради» від 31.05.2023 № 7 дитина [PERSON] , [INFO] , відвідувала Комунальний заклад. Приводила та забирала дитину з дошкільного закладу мати [PERSON] , батько дитини [PERSON] жодного разу у садочку не з`являвся, не відвідував батьківські збори, не приймав участі у розвитку та вихованні своєї дитини, квитанцію кожного місяця за харчування сплачувала [PERSON] (а.с. 25). Згідно довідки Комунального некомерційного підприємства «Міська дитяча поліклініка №7» Харківської міської ради від 17.05.2023 дитина [PERSON] надглядається в КНП «МДП №7» ХМР з 2018 року. За період нагляду дитину до поліклініки приводила мама, цікавилася станом її здоров`я, забезпечувала ліками при необхідності і приводила дівчинку на диспансеризацію. Батько дитини не цікавився станом здоров`я дитини, станом її розвитку, не займається її лікуванням, жодного разу не приводив дівчинку до поліклініки (а.с 23). З розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 30.05.2023 вбачається, що на примусовому виконанні у Лівобережному відділі державної виконавчої служби м. Запоріжжя Південного управління юстиції (м. Одеса) перебуває виконавче провадження № [NUMBER], відкрите на підставі виконавчого листа № 643/16468/18 від 27.08.2019 щодо стягнення з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 2000,00 грн щомісячно. Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, станом на 01.05.2023 борг із сплати аліментів складає 18000,02 грн. (а.с.22). Питання доцільності позбавлення відповідача батьківських прав стосовно малолітньої [PERSON] , [INFO] , розглядалося на засіданні комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради. За результатами розгляду зазначеного питання комісія дійшла висновку про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно [PERSON] , [INFO] , про що 14.11.2023 складено відповідний висновок № 395. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України). Відповідач доказів на спростування доводів позивача не надав. Встановлені судом обставини свідчать про те, що позивач ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання [PERSON] .. З огляду на викладене, з метою захисту прав та інтересів малолітньої [PERSON] , суд доходить висновку про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно дитини [PERSON] .. Отже, позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1073 грн. 60 коп. Доказів понесення позивачем інших судових витрат матеріали справи не містять.

Outcome: approved