Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-17 00:00:00

06.11.2023 до суду через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позов обґрунтовано тим, що у серпні 2023 року позивач дізналася, що на підставі виконавчого напису № 9750 від 09.06.2021, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О., приватним виконавцем виконавчого округу Вінницької області Турським О.В. було відкрито виконавче провадження ВП № [NUMBER] про стягнення з неї на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» заборгованості в розмірі 27550,00 грн. У виконавчому написі № 9750 від 09.06.2021 зазначено, що його вчинено на підставі кредитного договору №0555-0901 від 02.12.2020, що був укладений між [PERSON] та ТОВ «Укр Кредит Фінанс». Позивач зазначає, що не укладала із відповідачем нотаріально посвідченого договору. Окрім того, позивач не отримувала ані позасудову вимогу щодо дострокового повернення кредиту, ані повідомлення-застереження про те, що відповідач розпочинає процедуру стягнення боргу за кредитним договором на підставі виконавчого напису нотаріуса, а тому оспорюваний виконавчий напис вчинений з порушенням порядку його вчинення, що є підставою для визнання його таким, що не підлягає виконанню. Також при вчиненні виконавчого напису нотаріусом не враховано, що п. 2 Постанови КМУ № 1172 від 29.06.1999 року на час його застосування, а саме станом на 10.09.2021, був визнаний незаконним та нечинним судовим рішенням, яке набрало законної сили. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, що затверджений постановою КМУ від 29.06.1999 № 1172, у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису не містив п. 2 та стосувався лише нотаріально посвідчених договорів і не міг застосовуватись до кредитних договорів укладених у простій письмовій формі, оскільки п. 2 Переліку з 22 лютого 2017 року визнаний нечинним. Посилаючись на зазначені обставини, позивач просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 9750 від 09.06.2021, який був вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. Окрім того, станом на 01.11.2023 в рамках виконавчого провадження ВП № [NUMBER] з [PERSON] було стягнуто кошти в сумі 7271,86 грн, з яких 6156,24 грн боргу перераховано на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс». За вказаних обставин, позивач також просить суд стягнути з ТОВ «Укр Кредит Фінанс» на її користь безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 6156,24 грн, стягнуті в межах виконавчого провадженням ВП № [NUMBER], а також 8000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу та судові витрати у вигляді судового збору у загальному розмірі 2684,00 грн. Ухвалою суду від 09.11.2023 провадження у справі № 141/811/23 відкрито та з врахуванням вимог ст. 274 ЦПК України розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами 12.12.2023, з роз`ясненням процесуальних прав учасникам справи. Також до участі у справі залучено в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бригіду В.О. та приватного виконавця виконавчого округу виконавчого округу Вінницької області Турського О.В. Поряд з цим, ухвалою суду від 07.11.2023 судом вжито заходи забезпечення позову шляхом зупинення стягнення по виконавчому провадженню № [NUMBER], яке проводиться на підставі виконавчого напису № 9750 від 09.06.2021, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О., про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» заборгованості в сумі 27550,00 грн. 04.12.2023 до суду надійшла зустрічна позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до [PERSON] про стягнення грошових коштів за кредитним договором № 0555-0901 від 02.12.2020, яку було сформовано та подано в системі «Електронний суд» 01.12.2023. Зустрічний позов мотивовано тим, що 02.12.2020 між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» і [PERSON] за допомогою Веб-сайту (navse.in.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «Укр Кредит Фінанс», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено електронний кредитний договір №0555-0901. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. На виконання зазначених вимог, позичальнику було надано одноразовий ідентифікатор [NUMBER] для підписання кредитного договору 0555-0901 від 02.12.2020, підтвердження ознайомлення з правилами та інших супутніх документів. Відповідно до умов кредитного договору ТОВ «Укр Кредит Фінанс» взяв на себе зобов`язання надати [PERSON] кредит для задоволення особистих потреб, на наступних умовах: сума кредиту 20 000, 00 грн; строк кредитування - 70 календарних дні (10 тижнів); повернення кредиту відбувається шляхом внесення 5 однакових платежів (один платіж раз на 2 тижні), кожен із відповідних двотижневих платежів передбачає сплату однієї п`ятої від суми кредиту та суми нарахованих за користування кредитом процентів; % ставка - 1% від початкової суми кредиту за кожен день користування кредитом, проценти за користування кредитом нараховуються з першого дня перерахування суми кредиту позичальнику до закінчення визначеного договором строку, на який надається кредит; тип процентної ставки - фіксована. ТОВ «Укр Кредит Фінанс» свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав [PERSON] кредит у розмірі, встановленому в договорі. Однак, [PERSON] порушила вказані вище умови кредитного договору та в кінцевому підсумку не повернула в повному обсязі кредит кредитодавцю, а також не виконала в повному обсязі всі інші свої грошові зобов`язання перед кредитодавцем за кредитним договором, навіть, після спливу строку кредитування, встановленого умовами кредитного договору. Станом на 21.11.2023 загальний розмір грошових вимог ТОВ «Укр Кредит Фінанс» до [PERSON] , які виникли на підставі кредитного договору (сума кредиту і процентів), становить 21043,76 грн, що складається з простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 16000,00 грн та простроченої заборгованості за нарахованими процентами у розмірі 5043,76 грн. При цьому, у даному розрахунку заборгованості було враховано суми отриманих коштів в погашення заборгованості за кредитним договором, а саме: 12400,00 грн, що надійшли під час строку кредитування, та 6156,24 грн, що надійшли в рамках виконавчого провадження [NUMBER]. Посилаючись на те, що кошти позичальника в сумі 6156,24 грн вже зараховані на погашення заборгованості за кредитним договором № 0555-0901 від 02.12.2020, ТОВ «Укр Кредит Фінанс» просить провести зустрічне зарахування грошових сум у розмірі 6156,24 грн в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №0555-0901 від 02.12.2020 та стягнути із [PERSON] залишок заборгованості в розмірі 21043,76 грн, а також судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2147,20 грн. Ухвалою суду від 08.12.2023 прийнято зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до [PERSON] про стягнення грошових коштів за кредитним договором № 0555-0901 від 02.12.2020 до спільного розгляду з первісним позовом у справі № 141/811/23. Також ухвалою суду від 08.12.2023 об`єднано в одне провадження первісний позов [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович та приватний виконавець виконавчого округу Вінницької області Турський Олександр Віталійович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, із зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до [PERSON] про стягнення грошових коштів за кредитним договором № 0555-0901 від 02.12.2020, присвоєно цивільній справі № 141/811/23, здійснено перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, а також призначено підготовче судове засідання з повідомленням (викликом) учасників справи №141/811/23 на 09.01.2024. 13.12.2023 через систему «Електронний суд» до суду надійшов відзив представника позивача (відповідача за зустрічним позовом) адвоката Яресько Т.В. на зустрічну позовну заяву ТОВ «Укр Кредит Фінанс» про стягнення грошових коштів за кредитним договором № 0555-0901 від 02.12.2020, відповідно до змісту якого [PERSON] не визнає позовні вимоги в повному обсязі. В обґрунтування відзиву зазначено, що 02.12.2020 між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» і [PERSON] було укладено електронний кредитний договір №0555-0901. При цьому, [PERSON] не робила пролонгацій кредитного договору, додаткових угод із ТОВ «Укр Кредит Фінанс» не укладала, а тому посилання ТОВ «Укр Кредит Фінанс» на здійснення оплат як пролонгацій є необгрунтованими, оскільки кредитодавець може розцінювати будь-яку оплату по договору як пролонгацію, що є хибним підходом. Поряд з цим, у кредитному договорі чітко встановлений строк кредитування, що становить 70 календарних днів, і тривав з 02.12.2020 (дати укладення договору) до 09.02.2021. ТОВ «Укр Кредит Фінанс» не надало жодних доказів на підтвердження того, що [PERSON] змінювала строк кредитування шляхом пролонгацій та/або укладенням додаткових угод, а тому зміна строків кредитування за кредитним договором не відбувалася. Встановлення строку кредитування має важливе значення, оскільки лише протягом зазначеного періоду кредитодавець міг нараховувати проценти за користування кредитними коштами. Окрім того, в рамках виконавчого провадження № [NUMBER], відкритого на підставі виконавчого напису № 9750 від 09.06.2021, з [PERSON] було стягнуто кошти в розмірі 7271,86 грн, з яких 6156,24 грн боргу, перахованого на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс», а також 1115,62 грн, які є збитками, оскільки були стягнуті з доходу [PERSON] на підставі виконавчого напису, а тому підлягають стягнення з ТОВ «Укр Кредит Фінанс». Відтак, адвокат Яресько Т.В. просить суд задовольнити частково позовні вимоги ТОВ «Укр Кредит Фінанс» про стягнення заборгованості за кредитним договором № 0555-0901 від 02.12.2020 у розмірі 15443,76 грн. Також на підставі п. 12 ст. 265 ЦПК України просить провести зустрічне зарахування грошових сум, що підлягають до стягнення за первісними і зустрічними позовами, стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» заборгованість за кредитним договором №0555-0901 від 02.12.2020 в розмірі 8171,90 грн (15443,76 грн -7271,86 грн), та стягнути з ТОВ «Укр Кредит Фінанс», на користь [PERSON] витрати на правничу (правову) допомогу в розмірі 10000,00 грн. Ухвалою суду від 09.01.2024 закрито підготовче провадження у справі № 141/811/23 та призначено справу до судового розгляду по суті на 18.01.2024. Відповідач (позивач за зустрічним позовом) ТОВ «Укр Кредит Фінанс», будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, повноважного представника до суду не направив. Натомість, 04.12.2023, одночасно із зустрічною позовною заявою, яку було сформовано та подано в системі «Електронний суд» 01.12.2023, до суду надійшло клопотання директора ТОВ «Укр Кредит Фінанс» Резуєва Є.В. № LC_0555-0901 від 01.12.2023 про розгляд справи № 141/811/23 без участі представника ТОВ «Укр Кредит Фінанс». Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О. в судове засідання 18.01.2024 не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час, день та місце розгляду справи шляхом скеровування коресподенції суду за адресою, зазначеною у позовній заяві про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Натомість, причини поважності неявки суду не повідомив, пояснення щодо позову не надав, жодних заяв чи клопотань від нього до суду не надходило. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, приватний виконавець виконавчого округу Вінницької області Турський О.В. в судове засідання 18.01.2024 також не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час, день та місце розгляду справи шляхом скеровування коресподенції суду за адресою, зазначеною у позовній заяві про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, причини поважності неявки суду не повідомив, пояснення щодо позову не надав. При цьому, 07.12.2023 на електронну адресу суду надійшов лист приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Турського О.В. № 52799 від 07.12.2023 на виконання вимог ухвали суду від 09.11.2023 про долучення до матеріалів справи № 141/811/23 копій матеріалів виконавчого провадження № [NUMBER]. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд, з`ясувавши думку представника позивача, з урахуванням конкретних обставин справи № 141/811/23, а також наявності доказів своєчасного та належного повідомлення учасників справи про час, день та місце розгляду справи, доходить висновку про можливість розгляду справи №141/811/23 за відсутності відповідача (позивача за зустрічним позовом) та третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача. У судовому засіданні 18.01.2024 представник позивача (відповідача за зустрічним позовом) адвокат Яресько Т.В. позовні вимоги за первісним позовом підтримав в повному обсязі, з підстав, викладених у первісному позові, яким просив суд позов задовольнити повністю. Натомість позовні вимоги за зустрічним позовом визнав частково та просив суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором №0555-0901 від 02.12.2020 в розмірі 14328,14 грн, а також провести зустрічне зарахування грошових сум, що підлягають до стягнення за первісним та зустрічним позовами, у розмірі 6156,24 грн в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №0555-0901 від 02.12.2020, а також зарахувати в рахунок погашення боргу 1115,62 грн, які є збитками, оскільки зазначені грошові кошти були стягнуті з доходу [PERSON] на підставі виконавчого напису в межах виконавчого провадження [NUMBER]. Суд, заслухавши пояснення представника позивача за первісним позовом адвоката Яресько Т.В., розглянувши матеріали справи № 141/811/23, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується первісний та зустрійчний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 02.12.2020 між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» (далі по тексту - кредитодавець) і [PERSON] (далі по тексту - позичальник) укладено кредитний договір №0555-0901 (далі по тексту - кредитний договір). Кредитодавець надає позичальнику на умовах, передбачених договором, грошові кошти (кредит) у сумі 20 000,00 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити нараховані кредитодавцем проценти за користування кредитом (п. 1.2. кредитного договору) Тип кредиту - Кредит. Кредит надається позичальнику виключно через сайт кредитодавця (https:// navse.com.ua). Мета отримання кредиту - споживчі (особисті) потреби. (п.1.3. кредитного договору). Відповідно до п. 1.4. кредитного договору строк кредиту складає 70 календарних днів (10 тижнів). Кредит має бути повернений згідно графіку платежів (додаток 1 до кредитного договору) до 09.02.2021 (термін погашення). Повернення кредиту відбувається шляхом внесення 5 однакових платежів (один платіж раз на 2 тижні), кожен із відповідних двотижневих платежів передбачає сплату однієї п`ятої від суми кредиту та суми нарахованих за користування кредитом процентів. Протягом строку кредиту, встановленого п. 1.4. кредитного договору, розмір процентів за користування кредитом складає 1 % від початкової суми кредиту за кожен день користування кредитом. Проценти за користування кредитом нараховуються з першого дня перерахування суми кредиту позичальнику до закінчення визначеного договором строку, на який надається кредит. Орієнтовна річна процентна ставка складає 365% (п.1.6. кредитного договору). Також у додатку №1 до кредитного договору № 0555-0901 від 02.12.2020 сторонами визначено терміни платежу (15.12.2020, 29.12.2020, 12.01.2021, 26.01.2021 та 09.02.2021), розрахунок суми кредиту, яка, з урахуванням п`ятьох платежів по 4000,00 грн складає в загальному розмірі 20000,00 грн, а також нараховані проценти за користування кредитом у загальному розмірі 14000,00 грн. Загальна вартість кредиту становить 34000,00 грн. Як убачається із довідки про перерахування суми кредиту № 0555-0901 від 02.12.2020, видача коштів за кредитним договором № 0555-0901 від 02.12.2020 у розмірі 20000,00 грн здійснювалася 02.12.2020 за допомогою системи LIQPAY на платіжку карту № [NUMBER] , платіж № 1495241624. Відповідно до витягу з реєстру АТ КБ «ПриватБанк» щодо перерахування коштів від ТОВ «Укр Кредит Фінанс» через систему платежів LIQPAY, 02.12.2020 було здійснено перерахування коштів у сумі 20000,00 грн за договором № 0555-0901 на картку № [NUMBER] , платіж № 1495241624. Згідно довідки про укладений договір, відповідно до якого надана фінансова послуга, а саме надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, станом на 21.11.2023 загальна заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 0555-0901 від 02.12.2020 складає 21043,76 грн, у тому числі основний борг - 16000,00 грн, залишок несплачених процентів - 5043,76 грн. Згідно вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. виконавчого напису № 9750 від 09.06.2021 з [PERSON] , [INFO] , яка є боржником за кредитним договором № 0555-0901 від 02.12.2020, укладеного з ТОВ «Укр Кредит Фінанс», підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 0555-0901 від 02.12.2020 за період з 10.02.2021 по 04.06.2021. Сума заборгованості становить 27200,00 грн, що складається із простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі 16000,00 грн та простроченої заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом в розмірі 11200,00 грн, а також плати за вчинення виконавчого напису в розмірі 350,00 грн. Загальна сума, яка підлягає стягненню з боржника на користь стягувача становить 27550,00 грн. Як убачається з постанови приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Турського О.В., 27.09.2021 було відкрито виконавче провадження № [NUMBER], у зв`язку з поданням заяви про примусове виконання виконавчого напису № 9750 від 09.06.2021 про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» заборгованості у розмірі 27550,00 грн. 27.09.2021 приватним виконавцем виконавчого округу Вінницької області Турським О.В. у виконавчому провадженні ВП № [NUMBER] винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди приватного виконавця в розмірі 2755,00 грн. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Турського О.В. від 13.10.2021 у виконавчому провадженні ВП № [NUMBER] звернуто стягнення на доходи боржника [PERSON] , яка отримує дохід у ТОВ «Фінансова гарантія», у розмірі 20 % від суми доходу (після відрахування податків і зборів) до виплати загальної суми боргу з урахуванням основної винагороди приватного виконавця та витрат виконавчого провадження. Як убачається з листа приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Турського О.В. № 43662 від 01.11.2023, у нього на виконанні перебуває виконавче провадження № [NUMBER] з примусового виконання виконавчого напису № 9750, вчиненого 09.06.2021 приватним нотаріусом КМНО Бригідою В.О., про стягнення з [PERSON] боргу на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс». Станом на 01.11.2023 в рамках виконавчого провадження № [NUMBER] з [PERSON] було стягнуто кошти в сумі 7271,86 грн, з яких 6156,24 грн перераховано на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс», 615,62 грн стягнуто основної винагороди приватного виконавця, 500,00 грн стягнуто витрат виконавчого провадження. Звертаючись до суду з вимогою про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, позивач (відповідач за зустрічним позовом) обґрунтовує мотивованість та підставність заявлення такої вимоги тим, що вказаний виконавчий напис вчинено нотаріусом всупереч вимогам чинного законодавства та з порушення процедури вчинення такого. Крім того, позивач (відповідач за зустрічним позовом) вважає, що вбачається спірність щодо розміру заборгованості, що зазначена у виконавчому написі. Натомість, відповідач (позивач за зустрічним позовом) у зустрічному позові зазначає, що виконав усі вимоги кредитного договору № 0555-0901 від 02.12.2020, надавши [PERSON] кредитні кошти на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. У свою чергу, [PERSON] не в повній мірі виконала умови взятих на себе зобов`язань за укладеним кредитним договором, вчасно не сплатила тіло кредиту та проценти за користування кредитом, в результаті чого перед ТОВ «Укр Кредит Фінанс» утворилась заборгованість, яка становить 21043,76 грн. Визначаючись щодо встановлених обставин та заявлених первісних та зустрічних позовних вимог, суд керується наступним. Щодо первісного позову [PERSON] до ТОВ «Укр Кредит Фінанс» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд зазначає наступне. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч. 1 ст.1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону «Про нотаріат»). За змістом ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Главою 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року, передбачено порядок вчинення виконавчих написів (далі по тексту - Порядок). Згідно п. 1.1 даної Глави Порядку для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Відповідно до п. 1.2. Порядку перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з п. 3.1 вказаної Глави Порядку нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Відповідно до п. 3.2 Порядку безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Поряд з цим, у п. 3.5 Порядку встановлено, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Тобто, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому, нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому, вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Таке вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. При цьому, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року за №1172. З моменту прийняття цієї постанови і до 10.12.2014 року була чинною редакція Переліку, згідно якої стягнення кредитної заборгованості на підставі виконавчих написів було можливе тільки за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також звернення стягнення на заставлене майно. 10.12.2014 року набула чинності постанова Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», якою, зокрема, Перелік був доповнений новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», яким створено можливість вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису за кредитним договором, за яким боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначення заборгованості. При цьому, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» було визнано незаконною та нечинною. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року у справі № 826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року було залишено без змін. Резолютивну частину постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21 березня 2017 року № 23; резолютивну частину ухвали Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року у справі № 826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 24 листопада 2017 року № 92. Постановою Великої Палати Верховного Суду № 11-174ас18 від 20.06.2018 року у задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року відмовлено. Отже, починаючи з 22.02.2017 року нотаріуси можуть вчиняти виконавчі написи за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченої угоди та документів, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Як встановлено судом, оскаржуваний виконавчий напис про стягнення заборгованості, що випливає з кредитних відносин, вчинено 09.06.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О., тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Натомість, доказів про те, що укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, був посвідчений нотаріально матеріали справи не містять, а тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. При цьому, порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2021 року у справі № 910/10374/17 (провадження № 12-5гс21). Враховуючи викладене, суд доходить висновку про задоволення первісного позову та визнання спірного виконавчого напису № 9750 від 09.06.2021 таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку із недотриманням приватним нотаріусом під час його вчинення вимог статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Також згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного суду України від 05.06.2017 року у справі № 6-887цс17, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачам документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів; для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Суд звертає увагу, що представлену нотаріусу заборгованість не можна вважати безспірною, оскільки судом установлено, що [PERSON] заперечує розмір заборгованості. При цьому, ТОВ «Укр Кредит Фінанс» не надано суду жодних належних доказів щодо подання приватному нотаріусу Бригіді В.О. необхідних документів, що підтверджують безспірність заборгованості позивача. В свою чергу, подання стягувачем відповідних документів нотаріусу для вчинення виконавчого напису не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Так, ненадання доказів щодо повідомлення боржника та недотримання тридцятиденного строку з моменту повідомлення унеможливлюють вчинення виконавчого напису, оскільки неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавило його можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги банку. У такому випадку боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між ним та кредитором щодо суми заборгованості, що об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. Аналогічні висновки щодо необхідності повідомлення боржника про усунення порушень викладені у постановах Верховного Суду від 30 вересня 2019 року у справі № 357/12818/17 (провадження № 61-44380св18), від 10 квітня 2019 року у справі № 201/11696/16 (провадження № 61-26838св18), від 18 жовтня 2019 року у справі № 591/6609/16 (провадження № 61-28093св18), від 01 квітня 2020 року у справі № 236/2511/17 (провадження № 61-17565св18). Щодо зустрічного позову ТОВ «Укр Кредит Фінанс» до [PERSON] про стягнення грошових коштів за кредитним договором №0555-0901 від 02.12.2020, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України). Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до статті 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України "Про електронну комерцію", який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: - надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; - заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; - вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 вказаного Закону встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Також частиною 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Згідно з частинами 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Відповідно до ч. 3 ст. 207 ЦК України використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України). Відповідно до ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Стаття 611 ЦК України визначає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. У спірних правовідносинах саме на позивача за зустрічним позовом покладено обов`язок довести факт укладення між сторонами кредитного договору та прострочення виконання позичальником взятих на себе зобов`язань, а на відповідача за зустрічним позовом - спростувати розмір існуючої заборгованості. Досліджуючи наявні у справі № 141/811/23 докази та письмові доводи сторін, суд доходить висновку про доведеність виникнення у відповідача (позивача за зустрічним позовом) ТОВ «Укр Кредит Фінанс» права вимоги до позивача (відповідача за зустрічним позовом) [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 0555-0901 від 02.12.2020. Отже, оскільки позивачем (відповідачем за зустрічним позовом) [PERSON] прострочено виконання грошового зобов`язання в строки, передбачені умовами кредитного договору, суд вважає, що відповідач (позивач за зустрічним позовом) ТОВ «Укр Кредит Фінанс» має право на стягнення заборгованості за кредитним договором № 0555-0901 від 02.12.2020. Поряд з цим, визначаючись щодо розміру заборгованості, яка підлягає стягненню з позивача (відповідача за зустрічним позовом) [PERSON] , суд зазначає наступне. Як вбачається з довідки про укладений договір, відповідно до якого надана фінансова послуга, а саме надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, сума заборгованості [PERSON] перед ТОВ «Укр Кредит Фінанс» за кредитним договором № 0555-0901 від 02.12.2020 станом на 21.11.2023 складає 21043,76 грн, з яких 16000,00 грн - основний борг (тіло кредиту), 5043,76 грн - залишок несплачених процентів. Суд не погоджується із розрахунками процентів за користування кредитними коштами, які надані позивачем за зустрічним позовом, оскільки вони жодним чином не обгрунтовані та не підтверджені належними доказами, та з огляду на таке. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Також статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Як вбачається з додатку № 1 до кредитного договору № 0055-0901 від 02.12.2020, сторони погодили графік розрахунків, а саме суму кредиту - 20000,00 грн, нараховані проценти - 14000,00 грн, кінцевий термін платежу - 09.02.2021 та суму до сплати (разом) - 34000,00 грн. Отже, строк кредитування за укладеним кредитним договором № 0055-0901 від 02.12.2020 сторони погодили з 02.12.2020 до 09.02.2021 включно. При цьому, з вказаної довідки також убачається, що за період з 02.12.2020 по 09.02.2021 [PERSON] здійснила часткову оплату боргу у загальному розмірі 12400,00 грн, а саме 15.12.2020 внесла грошові кошти у розмірі 2800,00 грн, 29.12.2020 внесла грошові кошти у розмірі 6800,00 грн, та 12.01.2021 внесла грошові кошти у розмірі у розмірі 2800,00 грн., що також не заперечується позивачем (відповідачем за зустрічним позовом) та її представником. Після спливу визначеного договором № 0055-0901 від 02.12.2020 строку кредитування (09.02.2021) право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Таким чином, станом на 10.02.2021 (після спливу строку кредитування) несплачена заборгованість [PERSON] перед ТОВ «Укр Кредит Фінанс» за кредитним договором № 0555-0901 від 02.12.2020 складає 21600,00 грн, з яких 16000,00 грн - основний борг (тіло кредиту), 5600,00 грн - залишок відсотків. При цьому, суд зауважує, що позивач за зустрічним позовом своїм право на нарахування та заявлення до стягення індексу інфляції за весь час прострочення боржником, а також трьох процентів річних від простроченої суми згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України в межах справи № 141/811/23 не скористався. Окрім того, як убачається з листа приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Турського О.В. № 43662 від 01.11.2023, станом на 01.11.2023 в рамках виконавчого провадження № [NUMBER] з [PERSON] було стягнуто кошти в сумі 7271,86 грн, з яких 6156,24 грн перераховано на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс», 615,62 грн стягнуто основної винагороди приватного виконавця, 500,00 грн стягнуто витрат виконавчого провадження. Відповідно до ст. 601 ЦК України зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін. Відповідно до ч. 12 ст. 265 ЦПК України, у разі часткового задоволення первісного і зустрічного позовів про стягнення грошових сум суд проводить зустрічне зарахування таких сум та стягує різницю між ними на користь сторони, якій присуджено більшу грошову суму. Враховуючи наведене, суд вважає за доцільне провести зустрічне зарахування грошових сум, що підлягають до стягнення за первісним та зустрічним позовами, у розмірі 6156,24 грн в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №0555-0901 від 02.12.2020, оскільки проти цього також не заперечують обидві сторони. Таким чином, з огляду на встановлені судом фактичні обставини справи № 141/811/23, з урахуванням зустрічного зарахування грошових сум, що підлягають до стягнення за первісним та зустрічним позовами (6156,24 грн), а також часткової оплати [PERSON] кредитної заборгованості (12400,00 грн), суд доходить висновку, що з [PERSON] на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором №0555-0901 від 02.12.2020 у сумі 15443,76 грн (34000,00 - 12400,00 - 6156,24 = 15443,76 грн), що становить тіло кредиту. Натомість, належних та допустимих доказів на спростування обставин, зазначених у зустрічному позові, а також доказів повного погашення заборгованості у строки, визначені умовами кредитного договору №0555-0901 від 02.12.2020, ні [PERSON] , ні її представником суду не надано та матеріали справи №141/811/23 не містять. Поряд з цим, інші заперечення представника позивача (відповідача за зустрічним позовом) адвоката Яресько Т.В., викладені у відзиві на зустрічний позов, у тому числі доводи щодо зарахування в рахунок погашення боргу суми 1115,62 грн, які є збитками, оскільки зазначені грошові кошти були стягнуті з доходу [PERSON] на підставі виконавчого напису в межах виконавчого провадження [NUMBER], суд до уваги не приймає, оскільки вони спростовуються наведеними висновками суду та доказами, які містяться в матеріалах справи № 141/811/23, та огляду на таке. Зокрема, частиною 1 ст. 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (ч. 1 ст. 22 ЦК України). Згідно ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Натомість, належних та допустимих доказів на підтвердження того факту, що ТОВ «Укр Кредит Фінанс» було завдано [PERSON] збитки в сумі 1115,62 грн, представником позивача (відповідача за зустрічним позовом) адвокатом Яресько Т.В. суду не надано та матеріали справи №141/811/23. При цьому, суд зауважує, що зазначена сума 1115,62 грн є витратами згідно Закону України «Про виконавче провадження», які було стягнуто з позивача за зустрічним позовом на користь приватного виконавця в межах виконавчого провадження [NUMBER], підставою для відкриття якого передувало неналежне виконання [PERSON] умов кредитного договору №0555-0901 від 02.12.2020 (неповернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом) в обумовлені сторонами строки. Поряд з цим, інші заперечення сторін, викладені у ними у заявах по суті справи, суд до уваги не приймає, оскільки вони спростовуються встановленими обставинами, наведеними висновками суду та доказами, які містяться в матеріалах справи № 141/811/23. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін проти України", § 58, рішення від 10 лютого 2010 року). Щодо стягнення судового збору. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач (відповідач за зустрічним позовом) [PERSON] при зверненні до суду з первісним позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, сплатила 2147,20 грн судового збору, що підтверджується квитанцією № 6138-4551-4754-3985 від 02.11.2023, а також 536,80 грн судового збору за подання заяви про забезпечення позову, що підтверджується квитанцією № 4693-7781-7297-1986 від 02.11.2023. Оскільки позовні вимоги за первісним позвом задоволено повністю, з ТОВ «Укр Кредит Фінанс» на користь [PERSON] підлягають стягненню судові витрати, які складається із судового збору у загальному розмірі 2684,00 грн. Згідно пункту 36 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 №10, вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 141 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір. Отже, з урахуванням положень статті 141 ЦПК України та частковим задоволенням позовних вимог за зустрічним позовом, з [PERSON] на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» слід стягнути витрати зі сплати судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що становить 1219,15 грн. Щодо витрат на правову допомогу. Відповідно до положень ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 139 ЦПК України). Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 згаданого Закону). У ст. 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено види адвокатської діяльності, які відповідають вказаному вище. За змістом частини 1 статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Положеннями ч. 1 ст. 1 цього Закону передбачено, що договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. За приписами ч. 3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який, в свою чергу, врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, статтею 903 ЦК України визначено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Глава 52 ЦК України визначає загальні поняття та принципи будь-якого цивільного договору, включаючи договір про надання послуг. Стаття 632 ЦК України регулює поняття ціни договору. За приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору. Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суд виходить зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Однак, за наявності заперечень учасника справи, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAlliance Limited» проти України» (п. 268), від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (п. 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Подібні висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних із оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) та додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19). Отже, підсумовуючи викладене, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. На підтвердження понесених позивачем витрат, одночасно з позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, адвокат Яресько Т.В. надав суду копію договору про надання правничої (правової) допомоги № 23141 від 13.09.2023, укладеного між адвокатом Яресько Т.В. та Кулак А.В., додаток № 2 до договору про надання правничої (правової) допомоги № 23141 від 13.09.2023, розрахункову квитанцію № 02/11/23 від 02.11.2023 про отримання гонорару у розмірі 8000,00 грн. та акт приймання-передачі послуг № 1 від 02.11.2023 про надання правничої допомоги у розмірі 8000,00 грн. В подальшому, одночасно з відзивом на зустрічну позовну заяву ТОВ «Укр Кредит Фінанс» про стягнення грошових коштів за кредитним договором № 0555-0901 від 02.12.2020 адвокат Яресько Т.В. надав суду додаток № 4 до договору про надання правничої (правової) допомоги № 23141 від 11.12.2023, розрахункову квитанцію № 11/12/23 від 11.12.2023 про отримання гонорару у розмірі 10000,00 грн. та акт приймання-передачі послуг № 1 від 11.12.2023 про надання правничої допомоги у розмірі 10000,00 грн. На підставі зазначеного, адвокат Яресько Т.В. просив стягнути з ТОВ «Укр Кредит Фінанс» на користь [PERSON] у рамках даної цивільної справи понесені нею витрати за надання професійної правничої допомоги у загальному розмірі 18000,00 грн. Натомість, представник відповідача (позивача за зустрічним позовом) ТОВ «Укр Кредит Фінанс» Тітова О.О. подала клопотання № 6544 від 21.11.2023 про зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, в обгрунтування якого зазначила, що сума витрат на професійну правничу допомогу та вид роботи не є співмірними та не відповідають критерію реальності таких витрат та розумності їх розміру. Розмір витрат є неспівмірним із складністю даної справи, наданим адвокатом обсягом послуг, витраченим ним часом на надання зазначених послуг. Так, справа про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не є складною; всі процесуальні документи є практично шаблонними та їх приклади знаходяться у вільному доступі в мережі інтернет, що мінімізує втрати часу на підготовку процесуальних документів; зазначена справа не вимагає додаткового вивчення законодавства чи судової практики, оскільки має сталу судову практику протягом доволі тривалого часу; зазначена справа має мінімальне значення для позивача, оскільки не призводить до виникнення, зміни або припинення майнових прав чи фінансових інтеерсів позивача. Також представник відповідача (позивача за зустрічним позовом) ТОВ «Укр Кредит Фінанс» Тітова О.О. зазначила, що у справі № 141/811/23 не надано суду детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом із зазначенням витраченого часу по кожному із видів робіт, та розрахунком вартості виконання кожного із виду робіт з врахуванням витраченого на це часу, оформленного у встановленому законом порядку. Відтак, виходячи з принципів співмірності, реальності та розумності, представник відповідача (позивача за зустрічним позовом) ТОВ «Укр Кредит Фінанс» Тітова О.О. просить суд зменшити суму витрат на професійну правничу допомогу до середньоринкової вартості цієї послуги, що складає 2500,00 грн. Окрім того, враховуючи ненадання позивачем до суду детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом із зазначенням витраченого часу по кожному із видів робіт, та розрахунком вартості виконання кожного із виду робіт з врахуванням витраченого на це часу, оформленного у встановленому законом порядку, представник відповідача (позивача за зустрічним позовом) ТОВ «Укр Кредит Фінанс» Тітова О.О. просить відмовити в стягненні з ТОВ «Укр Кредит Фінанс» витрат на професійну правничу допомогу у повному обсязі. На підставі викладеного, з урахуванням виконаної адвокатом Яресько Т.В. роботи, зважаючи на категорію справи, яка є малозначною за сумою, виходячи з незначної складності юридичної кваліфікації правовідносин, які склалися у ній, оскільки практика розгляду даної категорії справ є усталеною, враховуючи предмет первісного та зустрічного позову та виконання роботи адвокатом (вартість якої є фіксованою незалежно від її обсягу) у відповідності до актів приймання-передачі послуг № 1 від 02.11.2023 та № 1 від 11.12.2023, а також приймаючи до уваги наявність клопотання ТОВ «Укр Кредит Фінанс» № 6544 від 21.11.2023 про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, суд доходить висновку, що стягненню з відповідача (позивача за зустрічним позовом) ТОВ «Укр Кредит Фінанс» на користь позивача (відповідача за зустрічним позовом) [PERSON] підлягають витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 14000,00 грн, який буде достатнім, співмірним і справедливим у даному випадку. Також згідно ч. 7 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Outcome: partial