Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-15 00:00:00

03 жовтня 2023 року представник позивача звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. У позовній заяві представник зазначив, що 25.01.2023 між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та відповідачем було укладено кредитний договір №1145-8471, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 8000,00 грн, строком кредитування 300 днів, заявлений строк 18 днів, знижена ставка 2,50 % в день, стандартна ставка 3,00 % в день. Відповідач не виконував умов кредитного договору належним чином, внаслідок чого станом на 08.08.2023 року утворилась заборгованість за кредитним договором в розмірі 41120,00 грн, з яких 8000,00 грн - прострочена заборгованість за кредитом, 33120,00 грн - прострочена заборгованість за нарахованими процентами. Посилаючись на викладене, представник позивача просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №1145-8471 від 25.01.2023 в розмірі 41120,00 грн, а також понесені судові витрати. 22 листопада 2023 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ «Укр кредит фінанс», посилаючись на те, що відповідач не заперечує стосовно того, що йому було надано кредитні кошти в повному обсязі, проте не погоджується з наданим стороною позивача розрахунком заборгованості, оскільки сторонами договору розмір відсотків за несвоєчасно виконані зобов`язання встановлено за кожен день прострочки у розмірі 2-3 %, що в результаті становить 33120,00 грн, є несправедливими у розумінні ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» та суперечить встановленим обмеженням п. 2 ст. 21 ЗУ «Про споживче кредитування» та порушує принцип розумності та добросовісності, що є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг фінансової установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми відсотків, яка перевищує подвійну облікову ставки Національного банку України та становить більше ніж п`ятнадцять відсотків простроченого платежу. З урахуванням наведеного, загальна сума кредиту мала становити 8000,00 грн (сума кредиту) + 1200,00 грн (сума відсотків, яка не перевищує 15% від суми простроченого платежу) = 9200,00 грн. Враховуючи те, що відповідачем сплачено на рахунок позивача грошові кошти на загальну суму 10080,00 грн, то загальна сума до стягнення має бути відсутньою. У судове засідання представник позивача не з`явився, у позовній заяві зазначив, що просить розгляд справи проводити у його відсутність. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, представник відповідача направив до суду заяву, в якій просив суд проводити судовий розгляд у їх відсутність. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно оцінивши надані докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне. 25.01.2023 між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та [PERSON] було укладено Договір про відкриття кредитної лінії №1145-8471, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 8000,00 грн, строком кредитування 300 днів, заявлений строк 18 днів, знижена ставка 2,50 % в день, стандартна ставка 3,00 % в день, який підписано електронним цифровим підписом (а.с.9-11). Згідно довідки про перерахування суми кредиту за кредитним договором №1145-8471 від 25.01.2023 року, ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» перераховано на рахунок відповідача [PERSON] грошові кошти у розмірі 8000,00 грн (а.с.20). Статтею 627 Цивільного кодексу Українипередбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Зокрема, відповідно до ч. 2 ст. 1054 Цивільного кодексу Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмір та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як зазначено в ч.1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Як зазначено в ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Як вбачається з матеріалів справи, кредитор свої зобов`язання перед позичальником виконав в повному обсязі, надав відповідачу кредитні кошти. Факт отримання кредитних коштів в розмірі 8000,00 грн не заперечується відповідачем, про що зазначено у відзиві на позовну заяву. Як вбачається з Довідки про укладений кредитний договір, відповідно до якого надана фінансова послуга, а саме на надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, станом на 08.08.2023 року, заборгованість [PERSON] складає 41120,00 грн, з яких 8000,00 грн - прострочена заборгованість за кредитом, 33120,00 грн - прострочена заборгованість за нарахованими процентами (далі Довідка-розрахунок) (а.с.17-18). Вирішуючи позовну вимогу в частині стягнення з відповідача на користь позивача простроченої заборгованості за кредитом в сумі 8000,00 грн, суд зазначає наступне. Представник відповідача у відзиві на позовну заяву вказав, що відповідачем сплачено на рахунок позивача грошові кошти на загальну суму 10080,00 грн, отже у відповідача відсутня заборгованість перед позивачем. Як встановлено судом з Довідки-розрахунку, 11.02.2023 року відповідачем було сплачено на користь позивача грошові кошти в сумі 2880,00 грн, проте, станом на 10.02.2023 року залишок нарахованих, не погашених відсотків становив 2720,00 грн, отже з урахуванням нарахованих відсотків за 11.02.2023 року в сумі 160,00 грн, сума в розмірі 2880,00 грн була направлена на погашення відсотків по кредиту за договором. 01.03.2023 року відповідачем було сплачено на користь позивача грошові кошти в сумі 3600,00 грн, проте, станом на 28.02.2023 року залишок нарахованих, не погашених відсотків становив 3400,00 грн, отже з урахуванням нарахованих відсотків за 01.03.2023 року в сумі 200,00 грн, сума в розмірі 3400,00 грн була направлена на погашення відсотків по кредиту за договором. 19.03.2023 року відповідачем було сплачено на користь позивача грошові кошти в сумі 3600,00 грн, проте, станом на 18.03.2023 року залишок нарахованих, не погашених відсотків становив 3400,00 грн, отже з урахуванням нарахованих відсотків за 19.03.2023 року в сумі 200,00 грн, сума в розмірі 3400,00 грн була направлена на погашення відсотків по кредиту за договором. За таких обставин, судом встановлено, що грошові кошти в загальному розмірі 10080,00 грн відповідачем було сплачено на користь позивача в рахунок сплати заборгованості за відсотками, тому твердження представника відповідача про відсутність у відповідача заборгованості не відповідають встановленим судом обставинам. Приймаючи до уваги те, що відповідач отримавши від позивача кредитні кошти в сумі 8000,00 грн у добровільному порядку та у встановлені договором строки їх не повернув, суд дійшов висновку, що прострочена заборгованість за кредитом в сумі 8000,00 грн підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в повному обсязі, тому позов в цій частині підлягає задоволенню. Вирішуючи позовну вимогу щодо стягнення з відповідача заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 33120,00 грн суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Представник відповідача у відзиві на позовну заяву зазначив, що розмір відсотків визначений у договорі суперечить встановленим обмеженням п. 2 ст. 21 ЗУ «Про споживче кредитування». Надаючи оцінку вказаному твердженню, суд зауважує на тому, що норми ч. 2 ст. 21 ЗУ «Про споживче кредитування» регулюють розмір пені за невиконане зобов`язання, тому не можуть бути застосовні під час визначення розміру відсотків за користування кредитом. Разом з тим, пунктом 6 статті 3 ЦК України визначено, що загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. За правилами ч. 2 ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Відповідно до частини 3 статті 509 ЦК України зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно з положеннями статті 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. За змістом положень статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (далі - Закон) цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. При цьому, частина 4 статті 18 Закону не містить застереження щодо незастосування зазначених положень пункту 5 частини 3 цієї статті до умови договорів про надання споживчого кредиту. Частинами 5 та 7 статті 18 Закону передбачено, що якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз указаних норм, дає підстави для висновку про те, що нарахований позивачем розмір відсотків є несправедливим. Так, судом встановлено, що заборгованість відповідача за кредитом становить 8000,00 грн. При цьому, заборгованість за відсотками позивач просить стягнути у розмірі 33120,00 грн, яка у 4,14 разів перевищує розмір основної суми боргу, що становить більше як 400 %. Суд вважає, що нарахована позивачем сума по відсоткам за користування кредитом в сумі 33120,00 грн не відповідає вимогам чинного законодавства про захист прав споживачів. Крім того, передбачення в договорі такого високого розміру відсотків порушує принцип рівності сторін договору, учасником якого є відповідач як споживач, тим самим порушує його права як споживача, тому вимога позивача про стягнення цієї суми заборгованості за відсотками, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим ст. 3 п. 6, ст. 509 ч.3 та ст.627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, є несправедливо непомірним тягарем для відповідача та джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків позивачем, а наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення як засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання. З огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем пені за прострочення у поверненні кредиту. Як зауважував Конституційний Суд України, межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абзац третій підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг). У випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509 та ч. 1-2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшити. Застосовуючи дану норму, суд зобов`язаний встановити баланс між застосованим до порушника заходом відповідальності у вигляді неустойки й оцінкою дійсного, а не покладеного розміру збитків, заподіяних у результаті конкретного правопорушення (Рішення Конституційного суду України від 11.07.13 №7-рп/2013). У цьому рішенні Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками - фізичними особами. При цьому, суд вважає релевантним посилання на вказане рішення Конституційного суду при вирішенні питання про розмір відсотків за порушення відповідачем грошового зобов`язання. Враховуючи наведене, при вирішенні питання щодо стягнення відсотків, суд, встановивши неспіврозмірність нарахованих відсотків невиконаному зобов`язанню відповідача та враховуючи інтереси обох сторін, з огляду на необхідність беззаперечного дотримання принципів справедливості, добросовісності і розумності, вважає за необхідне зменшити розмір відсотків до розміру 4000,00 грн, що складає 50% від суми заборгованості по кредиту. На переконання суду, саме такий розмір відсотків буде справедливим, забезпечить розумний баланс інтересів сторін та є адекватним у розрізі конкретних правовідносин. Приймаючи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що позов в частині стягнення з відповідача на користь позивача відсотків в сумі 33120,00 грн пілягає частковому задоволенню в розмірі 4000,00 грн. Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог. Позивачем при подачі позову до суду було сплачено судовий збір в розмірі 2147,20 грн та заявлено позовні вимоги про стягнення 41120,00 грн. Судом задоволено позовні вимоги на суму 12000,00 грн, що становить 29,18 % від ціни позову, отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 626,55 грн, що складає 29,18 % від 2147,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial