Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-15 00:00:00

У грудні 2023 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів. Позов обґрунтований наступним. З 29.08.2003 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням суду від 13.07.2022. Під час шлюбу позивач захворіла та з 18.08.2005 після перенесеного оперативного втручання постійно обліковують онко з проведенням скринінг досліджень щодо рецидиву та підтримуюча терапія на постійній основі. Повторне оперативне втручання з приводу онко-рецедиву у позивача проведено 12.10.2016. 09.06.2018 позивачу встановлено третю групу інвалідності безстроково. За обставин викладених у позову, зважаючи на те, що позивач є непрацездатною особою, інвалідність отримана нею під час перебування у зареєстрованому шлюбі з відповідачем позивач просить стягнути з відповідача на її утримання аліменти у розмірі 1/4 всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з дня подання позову безстроково. 19.12.2023 ухвалою суду відкрито провадження по справі, яке постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 09.01.2024 Відповідачем надано до суду відзив у якому позовні вимоги не визнаються з огляду на наступне. Сімейно-шлюбні відносини між сторонами тривали з 29.08.2003 по 21.10.2021.В шлюбі народився син, який на даний час повнолітній, здобуває вищу освіту та проживає з відповідачем. За наданими суду доказами, дохід позивача у 2023 році склав 1156252,22 грн., а прожитковий мінімум для осіб, що втратили працездатність з 01.01.2024 становить 2361,00 грн. Крім того позивач отримує пенсію, розмір якої станом на 10.11.2023 є 7246,37 грн. Крім того у власності позивача перебуває рухоме та нерухоме майно від якого вона може отримати дохід. В тому числі позивач отримує дохід за кордоном з 2022 року по сьогоднішній день. Як зазначає відповідач розмір доходу позивача є вищим за прожитковий мінімум, відтак підстави для задоволення позову відсутні. 15.01.2024 ухвалами суду відмовлено в клопотаннях відповідача про перехід до розгляду справи з викликом сторін, витребування доказів та залучення третьої особи. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що між сторонами виник спір з приводу права непрацездатного подружжя на утримання (аліменти), який регулюється нормами сімейного законодавства, а саме положеннями глави 9 СК України. Як вбачається з матеріалів справи, 29 серпня 2003 року Відділом реєстрації актів громадянського стану м. Рівне зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 1116. Після державної реєстрації шлюбу прізвище дружини змінено на « [PERSON] ». За час перебування у шлюбі у них народився син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 26.11.2021 шлюб зареєстрований 29 серпня 2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану м. Рівне, актовий запис № 1116 між [PERSON] (місце реєстрації: [ADDRESS] , рнокпп [NUMBER] ) та [PERSON] ( [ADDRESS] , рнокпп [NUMBER] ) розірвано. Звертаючись до суду з заявленим позовом, позивач посилається на те, що є непрацездатною особою, інвалідність отримана нею під час перебування у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, відтак просить стягнути з відповідача на її утримання аліменти у розмірі 1/4 всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з дня подання позову безстроково. Відповідач заперечуючи проти позову зазначає, що розмір доходу позивача є вищим за прожитковий мінімум, відтак підстави для задоволення позову відсутні. Крім того їх син проживає з відповідачем. Відповідно до ст.75 СК України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи. Один з подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Право на утримання після розірвання шлюбу регламентується статтею 76 СК України, за змістом якої розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу; після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу; особа має право на утримання і тоді, коли вона стала інвалідом після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу. Згідно положень ст.79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви, якщо один із подружжя одержує аліменти у зв`язку з інвалідністю, сплата аліментів триває протягом строку інвалідності, у разі подання відповідного документа про продовження строку інвалідності стягнення аліментів продовжується на відповідний строк без додаткового рішення суду про це. Статтею 80 СК України передбачено, що аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Аналіз норм статей 75 і 76 СК України дає підстави для висновку про те, що аліментні зобов`язання на утримання одного з подружжя можуть бути призначені лише за наявності юридичних складових - сукупності певних умов, а саме: перебування в зареєстрованому шлюбі або у фактичних шлюбних відносинах після розірвання шлюбу; непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового рівень матеріального забезпечення. Таким чином право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом (Вказаний висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 13 квітня 2016 року у справі № 6-3066цс15, від 16 серпня 2017 року у справі № 6-1111цс17 та від 11 жовтня 2018 року у справі № 161/16931/16-ц). Статтею 7 Закону "Про Державний бюджет України на 2024 рік" з 1 січня 2024 року розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність становить 2361 грн. За наданим Витягом з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування у 2023 році позивачу нараховано заробітну плату в розмірі 1156252,22 грн. З довідки про доходи [PERSON] № 2827 5792 7388 0815 за період з 01.04.2023 по 31.10.2023 вбачається отримання позивачем пенсії: квітень 2023 року - 3623,19 грн., травень 2023 року - 3623,18 грн., червень 2023 року - 7246,37 грн., липень 2023 року -7246,37 грн. серпень 2023 року - 7246,37 грн., вересень 2023 року - 7246,37 грн., жовтень 2023 року - 7246,37 грн., всього: 43478,22 грн. Відповідно до ч.3 ст.ст. 12,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд вважає важливими доводи позивача, разом з тим не може їх врахувати виходячи з наступного. Позивач є особою з інвалідністю третьої групи безстроково, що була встановлена в період перебування у шлюбі з відповідачем. Поряд із цим, позивач отримує пенсію по інвалідності у розмірі, що забезпечує визначений законодавством прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, дохід позивача за 2023 рік становив 1156252,22 грн. При цьому судом враховано що у власності позивача перебуває рухоме та нерухоме майно. Вказані обставини позивачем не спростовано. За викладених обставин, зважаючи, що дохід позивача забезпечує їй прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, суд виходить з того, що позивача не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги у розумінні частини четвертої статті 75 СК України, відтак у задоволенні позову слід відмовити. Судові витрати в справі - судовий збір, від сплати якого позивач була звільнена при подачі позову в суд, суд відносить на рахунок держави.

Outcome: dismissed