Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-23 00:00:00

АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (далі за текстом - АТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулося до суду із зазначеною позовною заявою до відповідачки, в якій просило стягнути заборгованість за кредитним договором на загальну суму 97863,23 грн., а також судові витрати, посилаючись на те, що [PERSON] звернулася до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг та підписала Анкету-заяву б/н від 20 серпня 2019 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, на підставі якої [PERSON] було відкрито картковий рахунок та надано у користування кредитну картку. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана нею вказана Анкета-заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між сторонами Договір про надання банківських послуг, про що свідчить підпис відповідачки у Анкеті-заяві. Відповідно до умов вказаного договору АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надав, а відповідачка отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту, розмір якого у подальшому був збільшений до 75000,00 грн., на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 43,2 % річних, розмір яких у подальшому було зменшено до 20,4 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом на строк 20 років. АТ КБ «ПРИВАТБАНК» повністю та в строки виконав свої зобов`язання за вищевказаним договором, однак відповідачка зобов`язання за вказаним договором не виконувала, внаслідок чого станом на 29 січня 2023 року у відповідачки перед позивачем виникла заборгованість за простроченим тілом кредиту, простроченими відсотками, яка склала загальну суму 97863,23 грн., яку позивач просив стягнути з відповідачки, оскільки остання ухилилася від добровільного погашення заборгованості по вищевказаному договору, що є порушенням прав позивача. Представник позивача про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, однак в судове засідання не з`явився, але до суду від нього надійшло клопотання, в якому просив суд про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, у разі повторної неявки відповідачки в судове засідання не заперечував проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідачка про дату, час і місце судового засідання двічі поспіль повідомлена належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення їй судових повісток, однак у судове засідання повторно не з`явилась. Клопотання про розгляд справи за її відсутності, відзив на позов до суду не подала, про причини неявки у судове засідання суд не повідомила. Суд, також, враховує, що складовим елементом права на справедливе судочинство є судовий розгляд справи упродовж розумного строку (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенції) від 04 листопада 1950 року та рішення Європейського суду з прав людини у справах: «Світлана Науменко проти України» від 09 листопада 2004 року, пункт 86; «Странніков проти України» від 03 травня 2005 року, пункт 40; «Лещенко і Толюпа проти України» та «Смирнова проти України» від 08 листопада 2005 року, пункт 54, «Антоненков та інші проти України» від 22 листопада 2005 року, пункт 41). Суд зазначає, що відповідно до вимог частини 1 статті 44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні ЄСПЛ у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Також, у рішенні ЄСПЛ у справі «Тойшлер проти Германії» від 04 жовтня 2001 року наголошено, що обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів. Отже відповідачка зобов`язана добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. З матеріалів справи не вбачається, що відповідачка надавала суду доказів неможливості прибути в судове засідання. Суд враховує строки розгляду справи, передбачені законом, дві неявки відповідачки поспіль у судове засідання без поважних причин, а також не встановлення наявності поважних причин для її неявки. Також, судом вжито всіх можливих заходів для повідомлення відповідачки про розгляд справи, забезпечено всі процесуальні права у спосіб, передбачений ЦПК України. Виходячи з вищезазначеної практики ЄСПЛ, беручи до уваги дві неявки відповідачки в судове засідання, суд вважає можливим провести розгляд справи за відсутності відповідачки, яка з 20 березня 2023 року, тобто з моменту прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, до ухвалення даного рішення жодного разу в судове засідання не з`явилась, станом розгляду справи не цікавилась, тим самим своїм процесуальним обов`язком з`явитись в судове засідання за викликом, знехтувала. Вирішуючи питання про проведення розгляду справи в заочному порядку, суд вважає за необхідне зазначити, що інститут заочного провадження призначений впливати на відповідачку, яка не вчиняє дій щодо участі у розгляді справи. Враховуючи вказані факти, згоду представника позивача, що викладена у його заяві, суд вважає за можливе, відповідно до частини 4 статті 223 ЦПК України, ухвалити рішення у справі при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, судом, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, надані докази, давши їм оцінку в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із зобов`язального права, пов`язані з ухиленням боржниці від виконання своїх обов`язків з повернення кредитних коштів кредитору, тому при вирішенні спору між сторонами слід керуватися Цивільним Кодексом України. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (а. с. 69, 70-71, 72) та [PERSON] (а. с. 67) відповідно до Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 20 серпня 2019 року був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого позивач передав кредит відповідачці у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, розмір якого у подальшому був збільшений до 75000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 43,2 %, розмір яких у подальшому було зменшено до 20,4 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом на строк 20 років. Відповідачка погодилася на Умови та Правила надання банківських послуг, що підтверджується її підписом у вказаній Анкеті-заяві, Заяві про приєднання до Умов та Правил надання послуг, Інформації щодо реальної річної процентної ставки та орієнтованої загальної вартості кредиту для споживача (а. с. 35, 36-43, 44-45, 46-66). Щодо зміни кредитного ліміту АТ КБ «ПРИВАТБАНК» керувався п. 2.1.1.2.5. Умов та Правил надання послуг, згідно якого сторони узгодили, що протягом строку кредиту розмір кредитного ліміту може бути змінений позивачем в односторонньому порядку, як в сторону збільшення, так і в сторону зменшення. Розмір кредиту, реальна річна процента ставка та загальна вартість кредиту на дату укладення договору, усі припущення, використані для обчислення процентної ставки зазначені в Паспорті споживчого кредиту, який є невід`ємною частиною Договору (п. 2.1.1.2.8. Умов та Правил надання послуг). Відповідно до п. 2.1.1.5.1. Умов та Правил надання послуг позичальниця зобов`язалась погашати заборгованість у строки та в розмірах, визначених п. п. 2.1.1.3.1, 2.1.1.3.2 договору. Згідно з п. 2.1.1.3.5. Умов та Правил надання послуг сторони узгодили, що в разі порушення клієнтом зобов`язань з погашення заборгованості по кредиту протягом 180-ти днів з моменту виникнення таких порушень, терміном повернення кредиту встановлюється 180-й день з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту. На 180-й день з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту клієнт зобов`язаний повернути банку кредит, проценти за користування кредитом, неустойку та виконати інші зобов`язання за договором у повному обсязі. В порушення умов зазначеного кредитного договору відповідачка взяті на себе зобов`язання не виконувала, внаслідок чого в неї виникла заборгованість перед позивачем, яка згідно розрахунку, наданого позивачем, станом на 29 січня 2023 року з урахуванням заборгованості за простроченим тілом кредиту, простроченими відсотками склала загальну суму 97863,23 грн. (а. с. 7-16). Згідно з вимогами статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до частини 1 статті 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У відповідності з частиною 2 статті 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Згідно з частиною 1 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Відповідно до частини 2 статті 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції (оферти) однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Отже, акцептуючи пропозицію позивачу відповідачка своїм підписом у Анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку підтвердила, що між нею та позивачем досягнуто згоди щодо всіх істотних умов Договору, які передбачені чинним законодавством України для такого роду договорів, в тому числі договору банківського рахунку та кредитного договору. Судом встановлено, що [PERSON] , відповідачкою у справі, не спростовано факт укладення між нею та АТ КБ «ПРИВАТБАНК», позивачем у справі, кредитного договору та отримання відповідачкою кредитних коштів, внаслідок чого суд дійшов висновку, що між сторонами виникли зобов`язальні правовідносини, в тому числі і ті, що витікають з кредитного договору. Згідно з частиною 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу частини 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частини 1 статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (стаття 612 ЦК України). Судом встановлено, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК», позивачем у справі, був наданий [PERSON] , відповідачці у справі, кредит в розмірі та на умовах, передбачених вищезазначеним кредитним договором, однак, відповідачка всупереч вимог чинного законодавства та Анкети-заяви і Умов та Правил надання послуг належним чином свої зобов`язання з повернення кредиту та відсотків за користування кредитом не виконала та не здійснила повернення кредиту та сплати відсотків у повному обсязі у встановлені строки. Ці обставини не підлягають доказуванню, оскільки про них зазначено в позовній заяві та вони не спростовані відповідачкою. Згідно з розрахунком, наданим позивачем, правильність якого перевірена судом, загальна сума заборгованості відповідачки перед позивачем станом на 29 січня 2023 року становить 97863,23 грн., у тому числі: заборгованість за простроченим тілом кредиту - 79682,68 грн., заборгованість за простроченими відсотками - 18180,55 грн. (а. с. 7-16). Доказів, в розумінні статей 77, 78 ЦПК України, щодо неправильності розрахунку заборгованості за вказаним кредитним договором [PERSON] , відповідачкою у справі, суду не надано, інший розрахунок заборгованості на іншу дату за вказаним договором суду також не надано, чим відповідачкою не виконані вимоги частини 1 статті 81 ЦПК України, тому вказаний розрахунок приймається судом як доказ у вирішенні спору. Згідно із статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, надавши їм оцінку, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення з [PERSON] заборгованості на загальну суму 97863,23 грн., оскільки зібрані у справі докази та їх належна оцінка доводять, що позов обґрунтований, а викладені позивачем в позовній заяві обставини знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та вони не спростовані відповідачкою. У зв`язку із задоволенням позовних вимог позивача, відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені позивачем при зверненні з наявним позовом до суду, оскільки сплата судового збору підтверджена відповідним платіжним дорученням (а. с. 1). На підставі статей 207, 525, 526, 527, 530, 610, 612, 634, 638, 639, 1049, 1054 ЦК України,

Outcome: approved