Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-16 00:00:00

Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт (далі- Генеральна угода ) від 26.09.2014, [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 41943,88 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18 % на рік на суму залишку за заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з 01 по 25 число кожного місяця відповідач надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами складають між ним та Банком Кредитний Договір, що підтверджується підписом у заяві. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, однак відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у розрахунку заборгованості, у зв`язку з чим станом 05.12.2023 утворилась заборгованість у загальному розмірі 98408,19 грн. За таких підстав позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача частину заборгованості в розмірі 33486,69 грн. та понесені судові витрати по справі. Ухвалою судді Могилів-Подільського міськрайонного суду від 20.12.2023 відкрито провадження у даній справі, ухвалено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено розгляд справи по суті на 17.01.2024 та надано відповідачу строк для подання відзиву. 17.01.2024 представник позивача у судове засідання не з`явився, при зверненні з позовом до суду подав заяву, в якій не заперечував проти розгляду справи за його відсутності та ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] , належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, до суду не з`явився, без повідомлення причин своєї неявки, правом подання відзиву на позовну заяву не скористався. Оскільки позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, з урахуванням викладеного вище, це дає підстави суду відповідно до ст. 280 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на таке. Суд встановив, що 18.03.2013 між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач, та [PERSON] укладений договір про надання банківських послуг, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с. 15). Також 26.09.2014 між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] , шляхом підписання Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до «Умов та Правил надання банківських послуг» укладений кредитний договір, відповідно до якого відповідач отримав терміновий кредит у розмірі 41943,88 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом із встановленням обов`язку погашення заборгованості щомісячним платежем з «1» по «25» число кожного місяця (а.с. 29). Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом із запропонованими банком «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», складає між ним та Банком Кредитний Договір, що підтверджується підписом у заяві. Як вказано у п.п. 1.1.1. та 1.1.2. Генеральної угоди, сторони домовилися по Договору 1 зменшити розмір заборгованості, що виникла в період з дати надання позичальнику кредиту, а саме, проценти на 0,0 грн., комісію на 0,0 грн., пеню на 309,89 грн., штраф на 0,0 грн. Заборгованість по Договору 1 з дати підписання Генеральної угоди складає 26779,71 грн. Відповідно до пунктів 1.2.1 та 1.2.2 Генеральної угоди сторони домовилися по Договору 2 зменшити розмір заборгованості, що виникла в період з дати надання позичальнику кредиту, а саме, проценти на 310,96 грн., комісію на 14,52 грн., пеню на 0,0 грн., штраф на 0,0 грн. Заборгованість по Договору 2 з дати підписання Генеральної угоди складає 20994,17 грн. Згідно пунктів 1.1.3 та 1.2.3 дата остаточного погашення заборгованості за Договором 1 та Договором 2 - 30.09.2016. Відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, а відтак у зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором № б/н від 26.09.2014 у відповідача, станом на 05.12.2023, наявна заборгованість у загальному розмірі 98408,19 грн., яка складається з наступного: 25840,68 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 3540,99 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 68995,52 грн. - заборгованість за пенею. Факт отримання та використання відповідачем кредитних коштів підтверджується і наявною в матеріалах справи випискою за договором за період з 22.07.2014 по 07.12.2023 (а.с. 20-21). На даний час заборгованість відповідачем не погашена. Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Згідно з вимогами ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст.ст. 525, 526, 546 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання. Відповідно до вимог ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог ст.ст. 1046, 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до п. 2.2.Генеральної угоди про реконструкцію та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, згідно ст. 212, 611, 651 Цивільного кодексу України при порушенні Позичальником строків погашення заборгованості, вказаних у цій Генеральній угоді, Умов і правил більш ніж на 31 день, по зобов`язаннях, строк який настав, сторони погодили, що строк повернення кредиту вважається 32-й день з моменту виникнення порушення. Заборгованість по кредиту починається з 32-го дня порушення вважається простроченою. Позичальник сплачує банку штраф в розмірі 635,37 грн. Частиною 2 ст. 612 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завданні простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Відтак, відповідно до вимог діючого законодавства позивач не позбавлений права звернутись до суду із вимогою, щодо стягнення з відповідача заборгованості по тілу кредиту, відсотків за користування кредитом, а також штрафу відповідно до умов п. 2.2 Генеральної угоди, Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, що мають істотне значення . З матеріалів позовної заяви вбачається, що позивач своїм правом, щодо стягнення з відповідача штрафу відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди не скористався, натомість просить стягнути заборгованість за пенею в розмірі 4075,02 грн. Відповідно до положень статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Пунктом 2.1.1.12.6.1 Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку передбачено, що у разі виникнення прострочених зобов`язань на суму від 100 грн., клієнт сплачує банку пеню, відповідно до встановлених тарифів. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 26.09.2014, посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, як невід`ємну частину спірного договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, щодо сплати пені у випадку порушення зобов`язання за кредитним договором, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Як вказано у п. 2.1. Генеральної угоди, Банк надає Позичальнику терміновий кредит у сумі 41943,88 грн. на строк 24 місяці з 26.09.2014 по 30.09.2016 шляхом установлення кредитної лінії на платіжну карту на споживчі цілі в сумі 41943,88 грн. в обмін на зобов`язання Позичальника повернути кредит, сплатити відсотки в розмірі 1,5% в місяць на суму залишку заборгованості по Кредиту в строки, що вказані в Заяві та Умовах і правилах. Погашення заборгованості здійснюється у наступному порядку: починаючи з 1 по 25 число кожного місяця позичальник сплачує банку грошові кошти (щомісячний платіж) в розмірі 2098,87 грн. для погашення заборгованості по кредиту, яка складається з заборгованості по кредиту, процентів, а також інших витрат згідно з Умовами і правилами. Дата останнього погашення заборгованості повинна бути не пізніше 30.09.2016. Згідно з п. 2.5. Генеральної угоди позичальник зобов`язався повернути суму кредиту, відсотків, винагороди відповідно до Генеральної угоди та Умов та правил. Разом з тим, в Генеральній угоді від 26.09.2014 відсутні умови, щодо встановлення відповідальності у вигляді пені за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. За таких обставин відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність у вигляді пені за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. З цього приводу Велика Палата Верховного Суду (постанова від 03 липня 2019 року, справа №342/180/17, провадження № 14-131цс19) зазначила, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. З урахуванням позиції Великої Палати Верховного Суду, яка висвітлена у постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17 та стосується необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг, з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Отже, у зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язань за Генеральною угодою про реконструкцію та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт № б/н від 26.09.2014 щодо своєчасного повернення кредиту та відсотків, суд приходить до висновку, що у позивача виникло право вимоги повернення заборгованості за кредитним договором. А тому, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд приходить до висновку, що банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів та процентів за користування кредитними коштами. Відтак позов в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту у сумі 25870,68 грн. та заборгованості за процентами в сумі 3540,99 грн., а всього на загальну суму в розмірі 29411,67 грн., підлягає задоволенню. Разом з тим, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за пенею, яка нарахована позивачем відповідно до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку є недоведеними належними та допустимими доказами, а тому позов в цій частині задоволенню не підлягає. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що обґрунтованими є вимоги позивача про стягнення з відповідача кредитної заборгованості у сумі 29411,67 грн. (тобто 87,83 % від заявленої вимоги), то розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 1885,89 грн., а судовий збір у сумі 261,31 грн. суд покладає на позивача.

Outcome: partial