Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-21 00:00:00

Позивач [PERSON] , від імені та в інтересах якої діє представник - адвокат Вишневецька Т.А., звернулася до суду з позовом про стягнення боргу за договором позики з [PERSON] та просить суд стягнути з останньої грошові кошти за договором позики від 04.12.2021 року в сумі 11 247 188,80 грн, що складається з: 759 000,00 грн - основного боргу; 10 292 040,00 грн - 3% штрафу; 28197, 37 - 3% річних; 167 951, 46 - сума інфляційного збільшення. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 04.12.2021 року сторони уклали нотаріально посвідчений договір позики грошових коштів. Згідно п. 1.1 Договору позикодавець передає у власність позичальнику грошові кошти у сумі 759 000 грн. (сімсот п`ятдесят дев`ять тисяч) гривень 00 копійок, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю, таку ж суму у національній валюті - гривні у повному обсязі у строк - не пізніше четвертого квітня дві тисячі двадцять другого року. Грошові кошти, що є предметом цього договору, передані позикодавцем та одержані позичальником у повному обсязі до підписання цього договору, що підтверджується підписанням цього договору сторонами. Однак, відповідач у визначені договором строки позику позивачу не повернула, чим порушила умови вищезазначеного Договору. Пунктом 2 Договору передбачено, що за прострочення виконання своїх зобов`язань позичальник повинен сплатити на користь позикодавця штраф (пеню) в розмірі 3 % від всієї суми за кожен день прострочення починаючи з 5 дня. Отже, за Договором розмір штрафу (пені) в розмірі 3 % від всієї суми за кожен день прострочення становить - 10 292 040 грн. Відповідно до положень ч. 2 ст. 625 ЦК України позивач має право на стягнення боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних від простроченої суми. Отже, за Договором сума боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних становить 196 148,83 грн. Ухвалою суду від 10.07.2023 року відкрито провадження у справі, призначене підготовче засідання. Ухвалою суду від 18.07.2023 року виправлено описку у резолютивній частині ухвали від 10.07.2023 року щодо дати судового розгляду. 02.08.2023 року до суду надійшов відзив, поданий представником відповідача - адвокатом Гладким Р.В., у якому сторона відповідача просила суд відмовити у задоволенні позову та зазначила, що факту укладення договору позики від 04.12.2021 року відповідачка не заперечує. Відповідно до п.1 Договору позики грошових коштів вбачається, що гроші мають бути повернуті не пізніше 04.04.2022 року та повернення позики повинно бути здійснено в м.Харкові. 24.02.2022 року, в зв`язку з повномасштабним військовим вторгнення російської федерації, на території України було введено військовий стан. Позивачка в лютому - березні 2022 року була змушена покинути територію України та виїхала до Португалії де перебуває по теперішній час. Сторони зобов`язані виконувати умови договору належним чином, а саме в частині повернення коштів в м. Харкові. Однак, в той же час відповідач ніколи не ухилялася від виконання своїх зобов`язань проте фактично була позбавлена можливості виконати їх належним чином, оскільки позивачка виїхала до іншої країни, а отже фактично унеможливила належне виконання відповідачем умов договору в м.Харкові. Про вказане, сторонами було погоджено в телефонних розмовах та жодних претензій від сторони позивача щодо строків повернення коштів не надходило, що додатково вбачається з переписки між сторонами у месенджері «WhatsApp». Відповідачка ініціювала процес повернення грошових коштів позивачці, що також підтверджується перепискою у месенджері «WhatsApp» від 13 лютого 2023 року, однак через технічні перешкоди з боку позивачки остання не могла приймати виконання зобов`язань позичальником в гривні. Позивачка в месенджері «WhatsApp» наполягала на поверненні коштів у валюті євро, що було погоджено сторонами в супереч умовам договору та можливість повернення частини коштів через подругу позивачки - [PERSON] , що буде їхати до неї в Португалію та відповідачка передасть їй вказану грошову суму в розмірі 4000,00 євро, що і було виконано. 11.03.2023 року [PERSON] прибула за місцем проживання відповідачки де остання передала їй суму в розмірі 4000,00 євро. Позивачка умисно приховує та вводить суд в оману щодо розміру заборгованості, а також приховує факт його часткового повернення та в той же час додатково нараховує на неіснуючу суму заборгованості штраф, інфляційні збільшення та 3% річних, що в черговий раз доводить недобросовісність позикодавця. З урахуванням недобросовісності позикодавця, вимоги останньої є передчасними, з огляду на те, що нею створені умови за яких позичальник позбавлена можливості належним чином виконати свої зобов`язання, і стороною позивача не вичерпано заходи досудового врегулювання з огляду на обставини, що склалися. Окрім того, штраф відрізняється по своїй суті від пені саме одноразовим понесенням відповідальності з боку позичальника та нарахуванням відповідної суми коштів за відповідне порушення та жодним чином не може позичальник нести відповідальність за одне і те ж порушення у вигляді штрафу, щодня, а отже вимоги сторони позивача щодо стягнення нарахованого щоденного штрафу протягом 452 днів є неправомірними та задоволенню не підлягають. Також, стороною позивача суму вищевказаного штрафу, інфляційних втрат та 3% річних нараховано на всю суму позики по день звернення з даним позовом до суду, в той час коли відповідачкою було повернуто частину позики, в розмірі 4000 євро. На доказ належності номеру мобільного телефону [NUMBER] позивачці - [PERSON] зазначено, що вказаний рахується за останньою в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців на доказ чому додаємо відповідний витяг з вказаного реєстру. Вказане доводить той факт, що листування відображене в паперових копіях та долучене до відзиву підтверджує, що вказане листування відбувалося між сторонами договору позики. 07.08.2023 року до суду надійшла відповідь на відзив від представника позивача - адвоката Вишневецької Т.А., в якій представник зазначила, що додані відповідачем до відзиву роздруківки електронного листування, а саме у вигляді роздрукованих в паперовому вигляді скрін-шотів листування в месенджері «WhatsApp», не є ні письмовим, ні електронним доказом у розумінні ст. 76 ЦПК України, а тому не можуть бути прийняті судом до уваги при вирішенні спорту по суті та при винесенні рішення. З даних скрін-шотів листування в месенджері «WhatsApp» неможливо встановити, між ким велося це листування, оскільки вони не містять інформації про те, яким є прізвище, ім`я, по батькові та інші ідентифікуючі дані осіб, які листувалися. Відповідачем не було додано доказів того, що якісь із зафіксованих повідомлень надсилалися саме позивачем, а не будь-якою третьою особою. Зазначене листування у месенджерах не може бути будь-яким доказом у справі, оскільки при створені акаунту особа не проходить верифікації за допомогою документів, які посвідчують особу. Як наслідок, акаунт може належати будь-якій особі. Також із доданих відповідачем до відзиву скрін-шотів листування в месенджері «WhatsApp» неможливо встановити, що зміст повідомлень не був змінений. Як наслідок, автентичність повідомлень не є доведеною відповідачем. У відзиві відповідач стверджує про наявність усних домовленостей з позивачем про зміну способу виконання зобов`язання за договором та валюти грошових коштів, які мають бути повернені позивачу. Проте, відповідно до п. 5 договору позики зміни та доповнення до цього договору вносяться шляхом укладення додаткового договору, посвідченого нотаріально. В той же час, між позивачем та відповідачем не було укладено жодного додаткового договору, посвідченого нотаріально, про зміну істотних умов договору позики, зокрема в частині валюти грошових коштів, які підлягають поверненню, та способу повернення. Відповідач, стверджуючи про наявність додаткових домовленостей з позивачем, які були здійснені під час усного спілкування по телефону, не надає до відзиву жодних доказів того, що такі усні домовленості дійсно мали місце. Позивачу невідомо коли та з ким розмовляла відповідач щодо свого боргу за договором позики, а також які домовленості були встановлені між відповідачем та третіми особами. У відзиві відповідач стверджує про те, що нею було здійснено часткове погашення суми боргу у розмірі 4000 євро шляхом передачі грошових коштів [PERSON] . В той же час, договором позики не передбачено такого способу виконання відповідачем свого грошового зобов`язання як передача грошових коштів третім особам. Жодних додаткових нотаріально посвідчених домовленостей між позивачем та відповідачем щодо способу часткового виконання зобов`язання укладено не було. Позивачу невідомо та незрозуміло кому, коли, з якою метою та за яких обставин відповідач передавала будь-які грошові кошти, хто їх отримував та яка їхня подальша доля. Як вже зазначалося вище, із доданих до відзиву документів незрозуміло з ким саме відповідач вела спілкування щодо передачі грошових коштів. Відповідно до п. 1 договору позики, позичальник (відповідач) зобов`язався повернути позикодавцю (позивачу) грошові кошти у сумі 759 000 гривень у національній валюті у повному обсязі у строк не пізніше 4 квітня 2022 року. Таким чином, за договором позики строк виконання зобов`язання відповідачем є таким, що вже настав. А тому пред`явлення позову позивачем не є передчасним. Щодо посилання відповідача на прострочення кредитора (позивача), то відповідачем не було надано жодного належного, допустимого, достовірного та достатнього доказу того, що обставини, передбачені ст. 613 ЦК України, мали місце зі сторони позивача. Відповідач була поінформована про строк повернення грошових коштів за договором позики. Проте, при настанні строку повернення позики відповідачем не було вжито заходів для належного виконання нею своїх зобов`язань за договором позики. Чинним законодавством (зокрема ст. 537 ЦК) передбачені можливості для боржника своєчасно виконати своє зобов`язання та не допустити прострочення, навіть за умови відсутності кредитора у місці, де мало б відбутися виконання зобов`язання. Однак, відповідач своєчасно не приступив до виконання свого зобов`язання за договором позики та не вчинив дій, спрямованих на недопущення прострочення зі своєї сторони як боржника. Більш того, після початку судового провадження у справі за позовною заявою позивача, будучи поінформованим про предмет та підстави позову, відповідач не вчинив жодних дій, спрямованих на добровільне виконання свого зобов`язання, що свідчить про те, що відповідач не мав і не має наміру повертати позику та намагається уникнути виконання свого зобов`язання. Ухвалою суду від 02.11.2023 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу № 645/5167/23 до розгляду у відкритому судовому засіданні, встановлено порядок дослідження доказів. У судовому засіданні представник позивача - адвокат Вишневецька Т.А. підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просила суд позов задовольнити, надала пояснення по суті спору так, як про це вказано вище в даному рішенні. У судовому засіданні представник відповідача - адвокат Гладкий Р.В. не визнав позовні вимоги в повному обсязі, у задоволенні позову просив відмовити, надав пояснення по суті спору так, як про це вказано вище в даному рішенні. Заслухавши учасників справи та дослідивши докази, надані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд приходить до таких висновків. Встановлено, що 04.12.2021 року між [PERSON] (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) був укладений Договір позики грошових коштів, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Луніною Т.А. в реєстрі № 2333 (далі - Договір). Згідно з п. 1.1 Договору позикодавець передає у власність позичальнику грошові кошти у сумі 759 000 грн. (сімсот п`ятдесят дев`ять тисяч) гривень 00 копійок, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю, таку ж суму у національній валюті - гривні у повному обсязі у строк - не пізніше четвертого квітня дві тисячі двадцять другого року. Грошові кошти, що є предметом цього договору, передані позикодавцем та одержані позичальником у повному обсязі до підписання цього договору, що підтверджується підписанням цього договору сторонами. Повернення позики повинне бути здійснене в м.Харкові. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частина 3 вказаної статті передбачає, що позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Сторона відповідача в судовому засіданні факту укладення даного Договору не заперечувала, однак наполягала, що на виконання договору відповідачка ініціювала процес повернення грошових коштів позивачці, що підтверджується перепискою у месенджері «WhatsApp», та передала на прохання позивачки грошові кошти у сумі 4000,00 через подругу останньої. У підготовчому засіданні судом оглянуто та вивчено переписку у месенджері «WhatsApp», на яку посилається сторона позивача, у телефоні [PERSON] . Проте, зі змісту вивченого судом листування в месенджері «WhatsApp» неможливо встановити, між ким саме воно велося, оскільки незважаючи на підтвердження стороною відповідача належності номеру телефону [NUMBER] позивачці - [PERSON] , оскільки вказаний номер закріплено за останньою в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців, листування не містить інформації про те, яким є прізвище, ім`я, по батькові та інші ідентифікуючі дані осіб, які його здійснювали у зазначені в ньому дати. Доказів того, що зафіксовані у вивченому судом листуванні повідомлення надсилалися саме позивачкою, а не будь-якою іншою особою матеріали справи не містять. До того ж, в цьому листуванні не зазначено номеру та дати договору на виконання якого мають бути повернуті кошти. Таким чином, суд приходить до висновку, що наданий відповідачем доказ у вигляді листування в месенджері «WhatsApp» не може бути використаний при вирішенні даного спору, як безспірне підтвердження того, що відповідачка передала на прохання позивачки грошові кошти у сумі 4000,00 через подругу останньої. Окрім того, Договором не передбачено такого способу його виконання, як передача позичальником грошових коштів третім особам у іншій валюті, ніж закріплено в договорі. Так, згідно з п. 5 Договору за згодою сторін зміни та доповнення до цього договору здійснюється шляхом укладання додаткового договору, посвідченого нотаріально. Жодного нотаріально посвідченого договору про зміну умов Договору позики грошових коштів від 04.12.2021 року, матеріали справи не містять. Відповідно до ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Сторона позивача заперечила в судовому засіданні факт отримання грошових коштів в сумі 4000,00 євро на виконання умов Договору. Розписки кредитора про одержання виконання частково або в повному обсязі матеріали справи не містять. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відповідач не надала достатньої кількості доказів на підтвердження факту часткового повернення боргу за договором позики грошових коштів від 04.12.2021 року. З доводами сторони відповідача про передчасність позовних вимог, суд не погоджується, з огляду на положення ч. 1 ст. 1049 ЦК України, відповідно до яких позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У Договорі встановлено строк його виконання не пізніше 04 квітня 2022 року, а з позовом до суду позивачка звернулася 07.07.2023 року. Безпідставним є посилання сторони відповідача і на факт прострочення кредитора, оскільки згідно з ч. 1 ст. 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку. Кредитор також вважається таким, що прострочив, у випадках, встановлених частиною четвертою статті 545 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 545 ЦК України у разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Доказів того, що позивачка відмовилася прийняти належне виконання, запропоноване відповідачкою або не вчинила дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку, матеріали справи не містять. Як і не містять доказів порушення позивачкою положень ч. 4 ст. 545 ЦК України. Відсутність позивачки у місті Харкові не свідчить про прострочення кредитора, оскільки доказів того, що відповідачка не пізніше 04 квітня 2022 року мала намір належно, тобто в повному обсязі, виконати своє зобов`язання, стороною відповідача не надано. Таким чином, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідачки суми основного боргу в розмірі 759 000,00 грн. Що стосується вимог про стягнення: 10 292 040,00 грн - 3% штрафу; 28197, 37 - 3% річних; 167 951, 46 - сума інфляційного збільшення, то слід зазначити, що законом України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (далі - Закон № 2120-IX) доповнено, серед іншого, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України пунктом 18. Зокрема, наразі вказаним пунктом визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Також, вказаним пунктом установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Загальновідомим в України та всьому світі є той факт, що Президент України Володимир Зеленський підписав 24.02.2022 року Указ № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Воєнний стан в України діє і по даний час. Таким чином, з огляду на вимоги закону, викладені вище, позовні вимоги про стягнення з відповідачки штрафу (пені), інфляційних витрат та 3% річних задоволенню не підлягають. При розподілі судових витрат, суд враховує пропорційність задоволених позовних вимог (ст. 141 ЦПК України). Позов заявлено на загальну суму 11 247 188,80 грн. При подачі позову позивачем сплачено судовий збір в сумі 13 420,00 грн. Задоволено позовні вимоги на загальну суму 759 000,00 грн. Таким чином з відповідачки [PERSON] на користь позивачки [PERSON] підлягає стягненню судовий збір в сумі 905, 63 грн (759000,00 х 13420,00/ 11 247 188,80).

Outcome: partial