Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-18 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 1.Виклад позиції позивача. 11.12.2023 [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, у якій просила визнати за нею у порядку спадкування за законом після смерті її батька [PERSON] , який помер [INFO] право на завершення приватизації та отримання у власність земельної ділянки площею 0,10 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 0510600000:07:025:0045, розташованої по [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивує тим, що 07.06.2019 рішенням 28 сесії Ладижинської міської ради Вінницької області 7 скликання за № 941 вирішено затвердити її батькові проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, що розташована по [ADDRESS] з кадастровим № 0510600000:07:025:0045 площею 0,10 га. Відділу Держгеокадастру було доручено внести зміни в земельно-облікову документацію. Однак, у зв`язку із смертю [INFO] , батько позивача не зміг завершити приватизацію вказаної земельної ділянки, а його право власності на земельну ділянку не було зареєстровано, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 29.07.2020 в спадковій справі № 120/2019 позивач є спадкоємцем майна її батька [PERSON] . Однак оформити право власності на земельну ділянку в порядку спадкування в загальному порядку вона не може, оскільки батько не завершив приватизацію земельної ділянки. У зв`язку з цим, вона змушена вирішувати дане питання в судовому порядку згідно положень ст. 125 Земельного Кодексу України. 2. Виклад позиції відповідача Відповідач відзив на позов із викладенням своїх заперечень до суду не подав. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Позивач подав до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача, подав до суду клопотання, в якому просить розгляд справи проводити у його відсутність, в питанні вирішення позовних вимог покладається на розгляд суду. За вказаних обставин, за приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює. ІІІ. Процесуальні дії у справі. 13.12.2023 ухвалою суду позовну заяву залишено без руху, надано позивачу п`ятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви. 22.12.2023 позивач подав уточнену позовну заяву, в якій усунув недоліки. Цього ж дня було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання. 11.01.2024 ухвалою суду витребувано з Другої Тростянецької державної нотаріальної контори належним чином завірені копії матеріалів спадкової справи, що відкрита після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Цього ж дня ухвалою суду закрито підготовче провадження та цивільну справу призначено до судового розгляду на 19.01.2024. 15.01.2024 з Другої Тростянецької державної нотаріальної контори до суду надійшла витребувана інформація, а саме спадкова справа, що відкрита після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. На підтвердження своєї особи позивачем надано копію паспорта громадянина України серія [NUMBER] , виданого 24.01.1997 [PERSON] , [INFO] , уродженці с. Ялтушків Барського району Вінницької області (а.с. 27-28). Рішенням за № 941 від 07.06.2019 Ладижинська міська рада Вінницької області затвердила [PERSON] проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, що розташована по [ADDRESS] з кадастровим № 0510600000:07:025:0045 площею 0,10 га, та передала її безоплатно у власність [PERSON] . Відділу Держгеокадастру було доручено внести зміни в земельно-облікову документацію (а.с. 29). [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 21 серпня 2019 року Ладижинським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області (а.с. 26). 29.07.2020 державним нотаріусом Другої Тростянецької державної нотаріальної контори Кощеєвою Г.С. посвідчено свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно якого спадкоємцем майна [PERSON] , який помер [INFO] , є його донька [PERSON] . Інший спадкоємець відмовився від своєї частки спадкового майна (а.с. 30). 05.10.2023 [PERSON] звернулася до Ладижинської міської ради із заявою про продовження процедури приватизації земельної ділянки площею 0,10 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, на що отримала відмову та рекомендацію звернутися до суду в порядку ст. 125 ЗК України (а.с. 33). Згідно матеріалів спадкової справи № 130/2019 спадкоємцем майна [PERSON] , який помер [INFO] , є його донька [PERSON] . Інший спадкоємець відмовився від своєї частки спадкового майна (а.с. 52-73). IV. Норми права, які застосував суд, мотиви їх застосування та висновок суду. Відповідно до ст.14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до Закону. Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ч.1 ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно з ч.1, ч.2, ч.3 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно з ч.1 ст.1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Судом встановлено, що позивач є спадкоємцем майна померлого [PERSON] , за законом, яка прийняла спадщину відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України. Інший спадкоємець відмовився від своєї частки спадкового майна. Відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Статтею 125 Земельного кодексу України встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. На підставі абз.2 п.1 розділу X "Перехідні положення" ЗК України рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 350/67/15-ц, та Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 723/1061/17 про можливість визнання в порядку спадкування права на завершення приватизації земельної ділянки, якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Якщо видача державного акта на право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування, до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а одним із способів захисту прав та законних інтересів особи є визнання права. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Отже, судом встановлено, що позивач як спадкоємець майна померлого [PERSON] за законом, прийняла спадщину в установленому порядку, має право на спадкування майна, що належало останньому, включно із правом на завершення приватизації земельної ділянки, на яку спадкодавець за життя не набув права власності, хоча розпочала процедуру його приватизації. За таких обставин, суд визнає за позивачем в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , право на завершення приватизації і реєстрацію права власності відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» на вказану земельну ділянку площею 0,10 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. На підставі викладеного,

Outcome: approved