Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, стягуваних з нього на користь відповідачки на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , посилаючись на те, що рішенням Арцизького районного суду Одеської області від 30 червня 2021 року з позивача на користь відповідачки стягуються аліменти на утримання вказаної дитини у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позовної заяви, тобто з 17 червня 2021 року, та до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . У позивача [INFO] народився син [PERSON] , на утримання якого, відповідно до рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 27 березня 2023 року, стягуються аліменти у розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку, щомісячно, з індексацією відповідно до закону, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19 вересня 2022 року, і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Окрім того, за вказаним рішенням суду з позивача на користь [PERSON] стягуються аліменти на її утримання, у твердій грошовій сумі в розмірі 1500,00 грн. щомісячно, починаючи з 19 вересня 2022 року та до досягнення дитиною [PERSON] трирічного віку, тобто до [INFO] . Позивач посилається на те, що його сімейний стан змінився, оскільки у нього народилася друга дитина, у зв`язку з чим змінився його матеріальний стан, тому позивач не спроможний виплачувати аліменти у присудженому судом розмірі на дитину [PERSON] , внаслідок чого у нього виникла необхідність у зменшенні розміру стягуваних за рішенням Арцизького районного суду Одеської області від 30 червня 2021 року аліментів та їх встановлення у розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку, які слід стягувати щомісячно до досягнення дитиною [PERSON] повноліття, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду із зазначеним позовом. 28 червня 2023 року до суду від представника відповідачки адвоката Михайлова О.А. надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого вважає, що позовні вимоги, заявлені позивачем, є необґрунтованими, такими, що не підлягають задоволенню, посилаюсь на те, що сукупний розмір аліментів, що стягуються з позивача на утримання обох дітей у примусовому порядку наразі складає 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена йому, та має не перевищує розмір відрахувань, встановлених статтею 70 Закону України «Про виконавче провадження», а саме 70 відсотків, оскільки аліменти стягуються на неповнолітніх дітей. Крім того, представник відповідача у відзиві посилався на правову позицію Верховного Суду, згідно з якою батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. У судове засіданні позивач та його представниця не з`явились, але до суду від представниці позивача надійшла заява, в якій просила суд про розгляд справи за її відсутності та за відсутності позивача, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідачка та іі представник у судове засідання не з`явились, але до суду від представника відповідачки надійшла заява, в якій просив суд про розгляд справи за його відсутності та за відсутності відповідачки, позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, від яких надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає положенням ч. 3 ст. 211 ЦПК України, судом, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволення з наступних підстав. Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із сімейного законодавства, пов`язані з обов`язком батьків утримувати неповнолітніх дітей, тому, при вирішенні спору між сторонами, слід керуватися Сімейним Кодексом України. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Зі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] вбачається, що 24 листопада 2018 року Малиновським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області зареєстровано шлюб між [PERSON] (а. с. 8-9, 10), позивачем у справі, та [PERSON] (а. с. 11, 12, 13), відповідачкою у справі, про що було зроблено відповідний актовий запис за № 3432 (а. с. 14). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 21 травня 2019 року, виданого Київським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, [PERSON] , позивач у справі, та [PERSON] , відповідачка у справі, яка в подальшому у зв`язку з розірванням шлюбу змінила шлюбне прізвище « [PERSON] » на дошлюбне « [PERSON] », що підтверджується рішенням Арцизького районного суду Одеської області від 16 червня 2021 року, є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] . (а. с. 15, 16-19). Згідно з рішенням Арцизького районного суду Одеської області від 30 червня 2021 року з [PERSON] , позивача у справі, на користь [PERSON] , відповідачки у справі, стягуються аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позовної заяви, тобто з 17 червня 2021 року, та до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] , та видано виконавчий лист 492/546/21 від 11 серпня 2021, який перебуває на виконанні у Солом`янському відділі державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міського управління Міністерства юстиції (м. Київ) (а. с. 20-25, 26, 27). Як вбачається зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 04 грудня 2021 року, виданого Суворовським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), у [PERSON] , позивача у справі, [INFO] народилась дитина [PERSON] , матір`ю якої у свідоцтві про народження зазначено [PERSON] (а. с. 28). Відповідно до рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 27 березня 2023 з [PERSON] , позивача у справі, на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 19 вересня 2022 року, та до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Окрім того, за вказаним рішення суду з [PERSON] , позивача у справі, на користь [PERSON] стягуються аліменти на її утримання у розмірі 1500,00 грн. щомісячно, починаючи з 19 вересня 2022 року, та до досягнення дитиною трирічного віку, тобто до [INFO] (а. с. 29-34). Згідно з листом № 13390/5/15-32-73-05 від 21 серпня 2023 року, наданого Головним управлінням державної податкової служби в Одеській області Державної податкової служби України, за період з квітня 2021 року по квітень 2023 року [PERSON] , позивач у справі, отримав дохід у розмірі 777731,82 грн. (а. с. 75-78, 79-82). За змістом частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з частиною 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За правилами частин 1, 3 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зі статтею 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказами, згідно зі статтею 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати вимогам, зазначеним у статтях 77-80 ЦПК України. Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. До спірних правовідносин підлягають застосуванню наступні норми права. Згідно з вимогами частини 1 статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до вимог частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. В силу положень ст. 18 Конвенції про права дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з частиною 2 статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до статті 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно з частиною 2 статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до частин 1, 2 статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно зі статтею 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до статті 183 СК України при визначені розміру аліментів, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до частини 1 статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду може бути згодом зменшено за рішенням суду за позовом платника аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі № 6-143цс13 дійшов висновку, що при розгляді позовів, заявлених з підстав зміни розміру аліментів, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини»). Отже, Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Така зміна можлива лише в разі доведення позивачем належними та допустимими доказами факту погіршення майнового стану платника аліментів, у тому числі, у зв`язку з народженням дитини від іншого шлюбу. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 565/1059/21 в постанові від 08 червня 2022 року (провадження № 61-3636св22). Крім того, Верховний суд наголошував на тому, що батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. З аналізу вказаних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зміну розміру аліментів, слід з`ясовувати, чи змінилося матеріальне становище, чи є у платника аліментів інші діти, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Крім того, із зазначених норм закону також випливає, що зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком, та може бути застосована при наявності відповідних обставин для цього. При розгляді справ зазначеної категорії до предмета доказування відносяться обставини, які свідчать про існування змін, що відбулись в матеріальному чи сімейному становищі платника аліментів, і що саме такі зміни вплинули на його здатність сплачувати аліменти в присудженому судовим рішенням розмірі. З матеріалів справи не вбачається, що позивачем надано суду доказів зміни його матеріального стану у сторону погіршення. Судом встановлено, що позивач на обґрунтування позовних вимог про зміну розміру стягуваних аліментів, послався на обставину, що у нього змінився сімейний стан, у зв`язку із народження другої дитини, на утримання якої стягуються аліменти у розмірі 1/6 частини від усіх видів доходу позивача та стягуються аліменти на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років. З дослідженої судом довідки вбачається, що протягом квітня 2021 року по квітень 2023 року сумарний розмір аліментів за рішеннями судів на утримання обох дітей із його заробітку не перевищує 50 % заробітної плати позивача. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи вищевикладені норми матеріального права, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] так як належними та допустимими доказами позивачем не підтверджено погіршення його сімейного стану, чим не виконані вимоги частини 1 статті 81 ЦПК України, а народження другої дитини не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів, оскільки відповідач не може компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Суд не бере до уваги доводи [PERSON] , як на підставу своїх позовних вимог щодо зменшення розміру сплачуваних аліментів на дитину [PERSON] , про те, що він сплачує аліменти ще на одну дитину та на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, оскільки під час ухвалення рішення від 27 березня 2023 року про стягнення аліментів на користь [PERSON] на її утримання та утримання другої дитини, суд визначив аліменти з урахуванням того факту, що ним уже сплачуються аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] згідно з рішенням Арцизького районного суду Одеської області від 30 червня 2021 року, а зменшення аліментів у зв`язку зі сплатою аліментів на утримання ще однієї дитини та дружини без підтвердження погіршення матеріального стану позивача не сприятиме належному забезпеченню його сина [PERSON] , [INFO] , та суперечитиме його інтересам. Суд зазначає, що вказане рішення не є перешкодою для застосування в подальшому положень статті 192 СК України, а тому в разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, за заявою вказаних осіб визначений розмір аліментів вказаними рішеннями суду може бути змінений. Відповідно до статті 141 ЦПК України, судові витрати, при відмові у задоволенні позовних вимог, покладаються на позивача, у зв`язку з чим не підлягає стягненню з відповідачки на корить позивача витрати по сплаті судового збору. На підставі статті 51 Конституції України, статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», статей 141, 150, 155, 180, 183, 192 СК України,

Outcome: dismissed