Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що підприємством протягом опалювального сезону 2020/2021, 2021/2022, 2022/2023 року впродовж періоду з листопада 2020 року по листопад 2022 року включно, надавались послуги з постачання теплової енергії відповідачці за адресою: [ADDRESS] , яке перебуває у власності відповідачки, з якою укладено договір про постачання теплової енергії №060141 від 15.10.2008 року. Посилаючись на те, що відповідачка свої зобов`язання по сплаті послуг не виконувала, позивач просив стягнути з відповідачки заборгованість за надані послуги, що виникла у зазначений вище період, в сумі 21278 грн. 77 коп., пеню згідно умов договору в сумі 942 грн. 39 коп., у відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України 3% річних в сумі 56 грн. 54 коп. та інфляційні витрати в сумі 281 грн. 99 коп., а всього стягнути 22559 грн. 69 коп. В подальшому представником позивача було подано заяву про зменшення позовних вимог, в якій останній посилався на те, що 21.07.2023 року відповідачкою було сплачено на рахунок позивача кошти в сумі 33623 грн. 86 коп., з яких 21278 грн. 77 коп. сума основного боргу за договором №060141. В зв`язку із цим, представник позивача просив стягнути з відповідачки лише заявлені суми пені, інфляційних витрат та трьох відсотків річних. Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 02.05.2023 року позов було прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. В наданій заяві представник позивача просив розглядати справу без його участі, зазначивши про підтримання позовних вимог із врахуванням зменшення їх розміру.. Відповідачка в судовому засіданні 02.10.2023 року проти позову заперечувала, посилаючись на те, що після пред`явлення позову нею на рахунок позивача було сплачено кошти, розмір яких навіть перевищує розмір заявлених первісно позовних вимог. В подальші судові засідання відповідачка не з`явилась, про причини своєї неявки суд не повідомила. В зв`язку з цим, судом у відповідності до ч.3 ст.211, ч.4 ст.223, ч.2 ст.247 ЦПК України було ухвалено про подальший розгляд справи за відсутності сторін, на підставі наявних в матеріалах справи доказів та без фіксації судового засіданні за допомогою звукозаписувального технічного засобу. \~ \~ \~ \~Перевіривши доводи позовної заяви та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено та вбачається із матеріалів справи, що позивачем протягом опалювального сезону 2020/2021, 2021/2022, 2022/2023 року впродовж періоду з листопада 2020 року по листопад 2022 року включно, надавались послуги з постачання теплової енергії відповідачці за адресою: [ADDRESS] . Власником вказаного приміщення є відповідачка, з якою укладено договір про постачання теплової енергії №060141 від 15.10.2008 року. Як зазначив позивач та не заперечувала відповідачка у зазначений вище період виникла заборгованість в сумі 21278 грн. 77 коп. В зв`язку з цим, у первісному позові позивач просив стягнути вказану заборгованість за надані послуги з теплопостачання в сумі 21278 грн. 77 коп., у відповідності до умов п.8.2.3 договору пеню в сумі 942 грн. 39 коп., у відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України - 3% річних в сумі 56 грн. 54 коп. та інфляційні витрати в сумі 281 грн. 99 коп., а всього стягнути 22559 грн. 69 коп. Пунктом 5 ч.1 ст.1 Закону України №2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги», що набрав чинності 10.12.2017 року та введений в дію з 01.05.2019 року, визначено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до ст.ст.7,9 Закону України №2189-VIII визначено обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Згідно п.18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою КМУ №630 від 21.07.2015 року, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Відповідно до ст.19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію, а відповідно до ст.25 вищезазначеного Закону у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку. Згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов?язання недопустима. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи з юридичної природи правовідносин, що виникли між сторонами, на них поширюється дія ч.2 ст.625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання. Умовами п.8.2.3 укладеного між сторонами договору №060141 про постачання теплової енергії від 15.10.2008 року встановлено, що в разі несвоєчасної оплати за спожиту теплову енергію, нараховується пеня в розмірі 1%, але не більше подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожний день прострочки. З урахуванням вищенаведеного, суд вважає, що позивачем доведено належними та допустимими доказами факт наявності у відповідачки заборгованості за надані послуги з теплопостачання в заявленому у первісному позові розмірі, а також вважає. що позивачем правомірно, згідно умов п.8.2.3 договору та ч.2 ст.625 ЦК України, нараховано заявлені до стягнення пеню, інфляційні витрати та 3% відсотки річних. Поряд з цим, суд враховує, що після пред`явлення позову, а саме 21.07.2023 року, відповідачкою на рахунок позивача було сплачено кошти в сумі 33623 грн. 86 коп. Як зазначила в судовому засіданні 02.10.2023 року вказані кошти нею вносились після пред`явлення позову, з урахуванням заявлених до стягнення сум. За вказаних обставин, суд вважає безпідставними вимоги згідно заяви про зменшення позовних вимог про стягнення з відповідачки пені, інфляційних витрат та трьох відсотків річних, оскільки з огляду на черговість погашення вимог за грошовим зобов`язанням, встановлену ст.534 ЦК України, сплачені відповідачкою після пред`явлення позову кошти повністю покривають розмір заявлених позовних вимог. З урахуванням цього, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позову. Частиною 3 ст.142 ЦПК України передбачено, що у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача. Як зазначалось вище, в зв`язку із погашенням відповідачкою заборгованості після пред`явлення позову, позивач зменшив позовні вимоги, враховувавши сплачені кошти на погашення основного боргу, але не врахував решту сплачених коштів в рахунок погашення заявлених до стягнення пені, інфляційних витрат та 3% річних, наполягаючи на їх стягненні. Оскільки судом відмовлено в задоволенні зменшених позовних вимог, з відповідачки на користь позивача у відповідності до ч.3 ст.142 ЦПК України слід стягнути судовий збір пропорційно розміру вимоги про сплату основного боргу в сумі 21278 грн. 77 коп. (94,3% від ціни позову) в сумі 2531 грн. 01 коп. В іншій частині понесені позивачем по справі судові витрати покласти на останнього. \~ \~ \~ \~На підставі викладеного,

Outcome: approved