Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-22 00:00:00

28.11.2023 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , третя особа - виконавчий комітет Роменської міської ради Сумської області відділ обліку, розподілу житлової площі, про визнання особи такою, що втратила право користуватися житловим приміщенням. Позов обґрунтований тим, що позивач мешкає за адресою: [ADDRESS] . Заначена квартира була надана на підставі ордеру та не є приватизованою, право власності на квартиру не оформлене. Вона та відповідач зареєстровані у вказаній квартирі. Відповідач не проживає у вказаній квартирі більше 15 років без поважних причин, не сплачує комунальні послуги, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має, квартирою не цікавиться. Через те, що відповідач зареєстрований у даній квартирі, вона не може вирішити питання з отримання субсидії. Тому, з цих підстав просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 14.12.2023 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін. Позивач в клопотанні до суду позовні вимоги підтримала, просила справу розглядати без її участі. Відповідач до суду не з`явився, проте належним чином повідомлявся про час і місце розгляду справи. Представник виконавчого комітету Роменської міської ради Сумської області відділу обліку, розподілу житлової площі в заяві до суду просив справу слухати без його участі, справу розглянути за наданими позивачем доказами. Суд, дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади. Відповідно до паспорту на квартиру за адресою: [ADDRESS] , наймач - [PERSON] , [INFO] , син - [PERSON] , [INFO] , син - [PERSON] , [INFO] , донька - [PERSON] , [INFO] . Як вбачається з копій свідоцтв про смерть серії [NUMBER] та [NUMBER] [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] відповідно. Згідно акту проведення обстеження на предмет фактичного проживання від 04.01.2024 р. за адресою: [ADDRESS] , підписаного головою квартального комітету Шаниною Т.Д. та мешканцями [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , вбачається, що [PERSON] зареєстрований за вказаною адресою, але без поважних причин не проживає протягом довгого часу. Згідно зі статтею 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Відповідно до ч. 1,2 ст. 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Відповідно до статті 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Згідно з частиною четвертою статті 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законодавством. Відповідно до частини першої статті 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. У частині третій статті 71 ЖК України наведено випадки, у яких жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців. Вичерпного переліку поважності причин непроживання в житловому приміщенні законодавство не встановлює, у зв`язку з чим зазначене питання суд вирішує в кожному конкретному випадку, з урахуванням конкретних обставин справи. Згідно зі статтею 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Принципами цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок з доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог. Саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції. Отже, позивач, як особа, яка на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами на звернення до суду за захистом порушеного права, визначає докази, якими підтверджуються доводи позову та спростовуються заперечення відповідача проти позову, доводиться їх достатність та переконливість. У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. При вирішенні спору про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно встановити факт відсутності особи у жилому приміщення понад шість місяців та поважність причин такої відсутності. Поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначаються судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та правил ЦПК України щодо оцінки доказів. Доказів, що відповідач відсутній у вказаній квартирі та не користується нею понад шість місяців, суду не надано. Належних доказів того, що відповідач не мешкає у квартирі без поважних причин суду не надано. Суд не приймає до уваги, наданий позивачем акт від 04.01.2024 року, оскільки не є достатнім та беззаперечним доказом для визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, зокрема з підстав того, що в останньому відсутні відомості про час (період), протягом якого відповідач не проживає за адресою реєстрації, як і не містить даних про його підписання особами, які реально можуть засвідчити такі дані, так як є безпосередніми сусідами за місцем проживання та реєстрації позивача. Інших доказів позивачем до суду не подано. Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Реалізуючи своє право на житло кожен може користуватись тільки тим житлом, право користування яким у нього виникло на підставі правочину, або на підставі закону. Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Тобто, правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Позивач, всупереч вимогам ч. 1 ст. 81 ЦПК України, не надала суду жодного доказу як про набуття свого права на квартиру, так і про те, хто є власником цієї квартири. Отже, позивач не подавши доказів про те, хто є власником чи наймачем квартири, не довела, що в неї виникло право на звернення до суду з позовом про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Враховуючи викладене та оцінивши усі надані стороною докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, враховуючи принцип пропорційності у цивільному судочинстві та дотримання розумного балансу інтересів сторін, дійшов висновку, що допустимих доказів того, що відповідач тривалий час (згідно визначення ст. 71 ЖК України) не проживає у вказаній квартирі, а також доказів того що він втратив інтерес до житла, позивач, не надав, а тому підстав для задоволення позову, суд не вбачає. За положеннями статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові - на позивача. Враховуючи норми ст. 141 ЦПК , оскільки суд відмовив у задоволенні позову, витрати щодо розгляду покладаються на позивача.

Outcome: dismissed