Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-22 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] , треті особи: виконавчий комітет Лозівської міської ради, як орган опіки та піклування, служба у справах дітей Лозівської міської ради Харківської області, про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки над малолітньою дитиною, призначення опікуна та стягнення аліментів. В обґрунтування позову позивачка вказала, що у її рідного брата [PERSON] [INFO] народилася донька [PERSON] . Брат позивачки [PERSON] служив у лавах ЗСУ та [INFO] загинув. Малолітня донька брата, [PERSON] , з дня народження і до теперішнього часу мешкає разом з позивачкою. Матір дитини [PERSON] майже рік не виявляє щодо своєї доньки батьківського піклування, не цікавиться її здоров`ям, не сплачує аліменти на її утримання, участі у вихованні не приймає. На даний час дівчинка мешкає разом з позивачкою та знаходиться на її повному утриманні, для неї створені всі необхідні умови для проживання та розвитку. Враховуючи вищевикладене, позивачка звернулася до суду з даним позовом. Ухвалою суду провадження у справі було відкрито у порядку загального позовного провадження, сторонам надано час для подання заяв по суті та надано час органу опіки і піклування для підготовки висновків. 25.10.2023 року на адресу суду надійшов висновок Виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області як органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачки. 10.11.2023 року на адресу суду надійшло подання Виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області як органу опіки та піклування про доцільність встановлення опіки. Ухвалою суду призначено справу до судового розгляду. Позивачка у судове засідання не з`явилася, надала заяву, в якій наполягала на задоволенні позову та просила розглянути справу за її відсутності. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, надала заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Представниця органу опіки та піклування виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області у судове засідання не з"явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позову не заперечувала. Представниця Служби у справах дітей Лозівської міської ради Харківської області у судове засідання не з"явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позову не заперечувала. Згідно до положення ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши докази, надані сторонами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачка [PERSON] , зазначає у позові, що є рідною тіткою малолітньої [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ксерокопії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 19.10.2022 року Лозівським відділом реєстрації актів цивільного стану у Лозівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), актовий запис за №270 (а.с.10), батьком малолітньої [PERSON] є - [PERSON] , а матір`ю - [PERSON] . [PERSON] , [INFO] помер, що підтверджується ксерокопією свідоцтва про смерть (а.с.11). Як вказує позивачка у позові, малолітня [PERSON] майже з народження проживає з нею, відповідачка [PERSON] не цікавиться життям та здоров`ям дитини, аліменти на її утримання не сплачує, участі у вихованні не приймає, виявляє повну байдужість до дитини, у зв`язку з цим позивачка бажає піклуватися та виховувати дитину. Відповідно до ксерокопії договору оренди житлового приміщення від 23.11.2023 року (а.с.73) позивачка безоплатно винаймає будинок у [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Згідно з Актом обстеження умов проживання сім?ї, який складено в результаті перевірки Службою у справах дітей Лозівської міської ради Харківської області від 28.09.2023 року за адресою: [ADDRESS] (а.с.75), де мешкає позивачка [PERSON] , та її діти: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , встановлено, що сім?я проживає в одноповерховому будинку, який складається з 3 житлових кімнат, кухні, галереї, коридора, зручності на подвір`ї, є присадибна ділянка, дане житло є найманим. Будинок обладнаний електропостачанням та водопостачанням, є пічне опалення, в наявності необхідні меблі, побутова техніка, речі довготривалого вжитку, запас продуктів харчування, санітарно-гігієнічний стан будинку задовільний. Для дітей облаштовані спальні місця, місця для навчання, проведено інтернет, наявні гаджети для дистанційного навчання, наявні одяг та взуття відповідно до віку дітей. [PERSON] належним чином виконує свої батьківські обов`язки, також дбає про здоров`я та розвиток племінниці [PERSON] , яка проживає у родині її батьків за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до Акту обстеження умов проживання сім?ї, який складено в результаті перевірки Службою у справах дітей Лозівської міської ради Харківської області від 28.09.2023 року за адресою: [ADDRESS] (а.с.74), де малолітня [PERSON] проживає разом з бабусею [PERSON] , дідусем [PERSON] , тіткою [PERSON] , двоюрідними братами [PERSON] та [PERSON] . Перевіркою встановлено, що сім?я проживає в одноповерховому будинку, який складається з 3 житлових кімнат, кухні, коридора, зручності на подвір`ї, є присадибна ділянка. Будинок обладнаний електропостачанням, є пічне опалення, питну воду беруть у сусідньому будинку у [PERSON] , в наявності необхідні меблі, побутова техніка, речі довготривалого вжитку, запас продуктів харчування, санітарно-гігієнічний стан будинку задовільний. В родині створено необхідні умови для проживання та належного виховання малолітньої [PERSON] . Позивачка [PERSON] допомагає дбати за племінницею, піклується про її стан здоров`я, всебічний розвиток, забезпечує всі необхідні потреби дитини. Мати дитини [PERSON] майже не відвідує дитину. Згідно з ксерокопією висновку про стан здоров`я №252 від 28.08.2023 року (а.с.67), позивачка за станом здоров`я може виконувати обов`язки опікуна, захворювання які б перешкоджали піклуванню над малолітньої дитиною відсутні. Відповідно до ксерокопії довідки Департаменту інформатизації Міністерства внутрішніх справ України (а.с.76), [PERSON] станом на 19.10.2023 року до кримінальної відповідальності не притягувалась, незнятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває. Малолітня [PERSON] , згідно з ксерокопією висновку про стан здоров`я, фізичний і розумовий розвиток дитини від 24.08.2023 року (а.с.77), щеплена за віком, інвалідності не має. У висновку виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області як органу опіки та піклування зазначено про свідоме ухилення матері від виконання батьківських обов`язків та про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Щодо доцільності призначення опікуном дівчинки - рідної тітки, виконавчий комітет Лозівської міської ради Харківської області як орган опіки та піклування, надав висновок, в якому зазначив, що призначення опікуном [PERSON] , [INFO] , буде відповідати інтересам дитини. Статтею 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. При дослідженні матеріалів, що були надані позивачкою, судом встановлено факт ухилення відповідачки від виконання батьківських обов"язків, таких як виховання та утримання доньки. Згідно з ч.ч.5,6 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Положеннями норм Сімейного кодексу України встановлено, що кожний із батьків зобов`язаний піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов`язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст.ст. 150, 151, 152, 155 СК України). Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Відповідно до п.п. 15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року та ратифікованої постановою Верховної ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Вищезазначене узгоджується з позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові по справі №631/2406/15-ц від 13 березня 2019 р. Враховуючи вищенаведені положення чинного законодавства, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, беручи до уваги заяву відповідачки, суд приходить до висновку, що є всі правові підстави для позбавлення відповідачки батьківських прав відносно дитини, з тих підстав, що вона свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню доньки, нехтує своїми батьківськими обов`язками і не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не спілкується з нею, не піклується про стан її здоров`я. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини (справа "Хант проти України" від 7 грудня 2006 року) свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини. Позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і тоді інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага (ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 20.07.2016 № 760/18209/15-ц та від 14.09.2016 № 216/2914/14-ц). Суд звертає увагу відповідачки на те, що згідно п.1 ч.1 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо його виховання. Крім того, відповідно до ч.1 ст.169 Сімейного кодексу України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. В такому разі, судом буде перевірено, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини (ч.4 ст.169 Сімейного кодексу України). Згідно з ч.2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до ч.3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно з вимогами ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі статтею 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачуються щомісячно. Згідно з ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою ВП № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно ч. 1 ст. 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. З огляду на викладене, враховуючи, що відповідачка не заперечувала проти позову, суд приходить до висновку про задоволення позовної вимоги позивачки в частині стягнення з відповідачки аліментів на утримання дитини, та стягує з [PERSON] аліменти на користь позивачки на утримання малолітньої [PERSON] . Разом з цим, суд вважає необхідним роз`яснити сторонам, що відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них. Згідно ч.1 ст.191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, в даному випадку стягнення аліментів присуджується з 21.08.2023 року. Згідно з п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги подання виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області, як органу опіки та піклування про можливість призначення [PERSON] опікуном над малолітньою [PERSON] , оскільки, судом вирішено питання щодо позбавлення батьківських прав матері дитини [PERSON] , батько дитини [PERSON] помер, суд дійшов висновку про доцільність встановлення опіки над малолітньою [PERSON] позбавленою батьківського піклування та призначення її опікуном позивачки [PERSON] . На підставі ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідачки судовий збір на користь позивачки за вимогу про позбавлення батьківських прав, та на користь держави за одну вимогу про стягнення аліментів, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору за дану вимогу. Вимога щодо призначення опікуна є похідною від вимоги про позбавлення батьківських прав.

Outcome: approved