Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-16 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить розірвати шлюб, укладений 23 листопада 2018 року, зареєстрований Жовківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, актовий запис №190. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що з 23 листопада 2018 року перебуває з відповідачем у шлюбі. В подружжя є неповнолітній син [PERSON] , [INFO] . Проте зазначає, що подружнє життя між сторонами не склалось, зникло взаєморозуміння та взаємоповага. Близько двох років сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть, а тому вважає, що шлюбні відносини між ними фактично припинені. Подальше подружнє життя, а також примирення є неможливим, оскільки суперечитиме її інтересам, так як бажає укласти новий шлюб, у зв`язку із чим просить задовольнити позов та розірвати шлюб. Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 06.10.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 16.01.2024 від представника відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого [PERSON] визнає обставини, викладені в позовній заяві, визнає позовні вимоги. Позивач в судове засідання не з`явилася. 17.01.2024 представник позивача [PERSON] звернувся до суду з заявою, в якій просить здійснювати розгляд справи за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач, представник відповідача в судове засідання не з`явилися, звернулись до суду з заявою про проведення розгляду справи за їх відсутності. Враховуючи неявку сторін та подані заяви, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. З`ясувавши дійсні обставини справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Згідно зі ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічне положення містить ч. 1 ст. 24 СК України, в якій також зазначено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3 статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч. 1 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя відповідно до статті 106 або одного з них відповідно до статті 107 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Частиною 2 статті 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як визначено ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Як вбачається\~з свідоцтва\~про шлюб\~серії [NUMBER] ,\~ [PERSON] та\~ [PERSON] 23\~листопада 2018\~року уклали\~шлюб,\~зареєстрували такий\~у Жовківському\~районному відділі\~державної реєстрації\~актів цивільного\~стану Головного\~територіального управління\~юстиції у\~Львівській області,\~актовий запис\~№190. Після державної реєстрації шлюбу позивачу присвоєно прізвище « [PERSON] ». В подружжя є неповнолітній син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 02.05.2019. Судом встановлено, що сторони міцної сім`ї не створили, не підтримують подружніх відносин та не ведуть спільного господарства. Між ними втрачено почуття любові, без якого повноцінна сім`я існувати не може, а примирення неможливе. З цього слідує, що між сторонами виник спір з приводу розірвання шлюбу, який вони, враховуючи наявність неповнолітнього сина, не можуть розірвати в позасудовому порядку. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечив проти задоволення позову, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. З цього слідує, що подальше збереження шлюбу, який існує формально, суперечитиме інтересам сторін, а тому позов слід задовольнити. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує положення ч. 1 ст. 142 ЦПК України, згідно з якими у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Судом встановлено, що позивачем при поданні позову понесено судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, у розмірі 1073,60 грн., а відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, відтак суд приходить до висновку, що позивачу необхідно повернути з Державного бюджету України 50 відсотків судового збору, що становить 536,80 грн., а решту судових витрат у розмірі 536,80 грн. стягнути з відповідача на її користь. На підставі ст. ст. 24, 105, 112, 113 СК України,

Outcome: approved