Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості. На обґрунтування заявлених вимог позивач у позовній заяві зазначає, що постановою Волинського апеляційного суду від 14.12.2021 стягнуто з відповідача [PERSON] в користь позивачки [PERSON] 127 082 грн 55 коп грошової компенсації замість її частки у праві спільної сумісної власності на майно подружжя. Однак відповідач [PERSON] не виконує вищевказане рішення суду. Тому відповідно до ст. 625 ЦК України, просить стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 49 112,23 грн, в тому числі 42 187,10 грн інфляційних нарахувань з грудня 2021 по серпень 2023, а також 3% річних в розмірі 6 925,13 грн. Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 23.10.2023 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, а також доказів на підтвердження своїх заперечень та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищевикладене, відповідно до ч.3 ст. 211, ч.4 ст.223, ч.1 ст.280, ст.281 ЦПК України, суд ухвалив розглядати справу за відсутності відповідача на підставі наявних у ній даних і доказів та ухвалити заочне рішення. Через неявку в судове засідання учасників справи, судом у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, розглянувши матеріали справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні (стаття 89 ЦПК України), вирішуючи справу, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 жовтня 2019 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 6-7). Постановою Волинського апеляційного суду від 14.12.2021 у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя,стягнуто з відповідача [PERSON] в користь позивачки [PERSON] 127 082 грн 55 коп. грошової компенсації замість її частки у праві спільної сумісної власності на майно подружжя (а.с.8-11). На виконання вищенаведеного рішення суду судом 12.01.2022 був виданий виконавчий лист. Враховуючи те, що відповідач не надав суду доказів виконання рішення суду про стягнення боргу, тобто доказів належного виконання грошового зобов`язання, суд вважає вимоги позивача про стягнення 3% річних та інфляційних втрат обгрунтованими. За вимогами ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти. Згідно із ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно вимог ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Частина друга статті 625 Цивільного кодексу України визначає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи, що проведене належним чином виконання зобов`язання у спірних правовідносинах не відбулося, правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що відповідач як боржник не звільнений від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, а позивач як кредитор не позбавлений права на отримання сум 3% річних та інфляційних нарахувань, передбачених статтею 625 цього Кодексу. Такий правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18), від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження №12-302г18) і згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК України підлягає врахуванню судами при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Сума трьох відсотків річних за 663 дні прострочки починаючи з 15.12.2021 року по 09.10.2023 року, що належить до сплати відповідно до ст. 625 ЦК України становить: ((127 082,55*3%)/365)*663=6 925,13 гривень. Крім того, сума заборгованості по рішенню суду з врахуванням індексу інфляції за період з грудня 2021 року по серпень 2023 року, що належить до сплати відповідно до ст. 625 ЦК України становить: 127 082,55*100,6%*101,3%*101,6%*104,5%*103,1%*102,7%*103,1%*100,7%*101,1%*101,9%*102,5%*100,7%*100,7%*100,8%*100,7%*101,5%*100,2%*100,50%*100,8% = 169 269,65 грн, в т.ч. інфляційні нарахування: 169 269,65 - 127 082,55 = 42 187,10 гривень. Таким чином, станом на 10.10.2023 року загальна сума заборгованості становить 49 112,23 гривень, в тому числі: 42 187,10 гривень інфляційних нарахувань за період прострочки з грудня 2021 року по серпень 2023 року, а також 3 % річних від простроченої суми боргу за 663 дні в розмірі 6 925,13 гривень. Аналізуючи зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити. За правилами з ч. 1ст. 141 ЦПК України, при розподілі судових витрат судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути 1073,60 грн. сплаченого судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved