Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення суми інфляційних витрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що 15.08.2016 року з вини відповідача [PERSON] , який керував автомобілем «Daewoo», номерний знак [NUMBER] , сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої був пошкоджений автомобіль «Mitsubishi», державний номерний знак [NUMBER] . Вина [PERSON] у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди підтверджується постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська районного суду м. Дніпропетровська від 14.09.2016 року. 02.08.2019 між ПрАТ «УПСК» та фізичною особою-підприємцем [PERSON] укладено Договір №02/08/2019 про відступлення права вимоги, за яким право вимоги за Полісом №АК/475456 від 04.08.2016 перейшло до позивача. Заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13.01.2020 року було стягнуто із [PERSON] на користь фізичної особи-підприємця [PERSON] у рахунок відшкодування збитків у порядку регресу 24160,94 грн., судові витрати у розмірі 768,40 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 2000,00 грн., а всього 26 929 (двадцять шість тисяч дев`ятсот двадцять дев`ять) гривень 34 копійки. Позивач отримав виконавчий лист, який ним було пред`явлено до виконавчої служби, однак відповідач жодним чином рішення суду не виконував, завдану шкоду не компенсував, внаслідок чого [PERSON] звернувся до Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська із цивільним позовом про стягнення суми інфляційних витрат у розмірі 12276,86 грн., та трьох відсотків річних у розмірі 2607,00 грн., за прострочення виконання грошового зобов`язання у період з 15.11.2019 року по 20.06.2023 рік, судові витрати також покласти на відповідача. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Надав до суду додаткові пояснення, у яких зазначив про те, що рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду від 13.01.2020 року, станом на теперішній час залишається не виконаним. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилися, надав до суду заяву, у якій просив ухвалити рішення на підставі матеріалів справи та провести розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що 15.08.2016 року з вини відповідача [PERSON] , який керував автомобілем «Daewoo», номерний знак [NUMBER] , сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої був пошкоджений автомобіль «Mitsubishi», державний номерний знак [NUMBER] . Вина [PERSON] у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди підтверджується постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська районного суду м. Дніпропетровська від 14.09.2016 року. 02.08.2019 між ПрАТ «УПСК» та фізичною особою-підприємцем [PERSON] укладено Договір №02/08/2019 про відступлення права вимоги, за яким право вимоги за Полісом №АК/475456 від 04.08.2016 перейшло до позивача. Заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13.01.2020 року було стягнуто із [PERSON] на користь фізичної особи-підприємця [PERSON] у рахунок відшкодування збитків у порядку регресу 24160,94 грн., судові витрати у розмірі 768,40 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 2000,00 грн., а всього 26929 (двадцять шість тисяч дев`ятсот двадцять дев`ять) гривень 34 копійки (а.с.4-6). Позивач отримав виконавчий лист, який ним було пред`явлено до Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро). 07.04.2020 року постановою державного виконавця Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Вонсовіч О.В. відкрито виконавче провадження №617448 (а.с.8). Відповідач жодним чином рішення суду не виконував, завдану шкоду не компенсував, внаслідок чого [PERSON] звернувся до Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська із цивільним позовом про стягнення суми інфляційних витрат у розмірі 12276,86 грн., та трьох відсотків річних у розмірі 2607,00 грн., за прострочення виконання грошового зобов`язання у період з 15.11.2019 року по 20.06.2023 рік, судові витрати також покласти на відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 13ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором. Відповідно до ч. 2 ст. 625Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Вказана правова позиція викладена у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц (провадження №14-16цс18). За змістом ст. ст. 598-609 ЦК України рішення суду про стягнення боргу не є підставою для припинення грошового зобов`язання. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України. Право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Даний висновок відповідає правовій позиції Верховного суду, викладений в постанові від 07.02.2018 по справі №910/11249/17. Так, Верховний суд зробив висновок, що норма ст. 625 ЦК України, не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується і після вирішення судом питання про стягнення основного боргу. Таким чином, аналізуючи наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню. Що стосується вимоги позову про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн., то суд виходить з наступного. В силу п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Конституційне право на професійну правничу допомогу та вільний вибір захисника гарантується ст. 59 Конституції України. Відповідно до ст. 22 Конституції України, воно не може бути скасоване, а звуження змісту та обсягу наявних прав і свобод не допускається. За ч.2 ст.137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При цьому, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При стягненні витрат на правову допомогу суд враховує, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. На підтвердження витрат на правову допомогу позивачем було надано до суду: Договір про надання правової допомоги №30/01/19, укладеного 30.01.2019 року між адвокатом Самойленком П.М. та позивачем (а.с.11); додаткова угода №93 від 13.03.2023 року (а.с.12); акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) до Договору про надання правової допомоги №30/01/19 від 30.01.2019 року (а.с.13). Суд вважає обґрунтованими заявлені вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача понесених витрат на правову допомогу у розмірі 4000,00 гривень. Європейський суд з прав людини зазначив, що присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до ст.141 ЦПК України, суд приймає до уваги те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а отже з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 858,88 грн..

Outcome: approved