Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-22 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом і свої вимоги обґрунтовує тим, що з 21.07.2020 по 07.07.2023 вона перебувала у трудових відносинах з АТ «СМНВО-Інжиніринг». 07.07.2023 вона звільнилася з роботи за власним бажанням за ст.38 КЗпП України. На день звільнення позивачки з роботи у АТ «СМНВО-Інжиніринг» утворилася перед нею заборгованість по заробітній платі, яку товариство виплатити відмовилося у зв`язку із відсутністю коштів. 22.06.2023 Ковпаківським районним судом м. Суми було ухвалено рішення, яким стягнуто з АТ «СМНВО-ІНЖИНІРИНГ» на користь позивача заборгованість по заробітній платі у розмірі 23 466 грн за період по 31.08.2022 року. Відповідно до Довідки про нарахування заробітної плати сума заборгованості за період з вересня 2022 по липень 2023 становить 13 629,84 грн. Розмір середньоденної заробітної плати позивач розрахував в сумі, що становить 517 грн 32 коп. Тому позивачка просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по дату подання позовної заяви. Ухвалою суду від 27.12.2023 по справі було відкрито спрощене позовне провадження, з повідомленням сторін. 15.01.2024 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просить відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] . Вказує, що середньоденний заробіток позивача складає 505 грн 98 коп., а з врахуванням впровадженого на підприємстві наказом №46 від 31.05.2023 дводенного робочого тижня, кількість робочих днів для обчислення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні становить 49. Сума середнього заробітку, що підлягає стягненню становить 24 793,02 грн, з послідуючим утриманням з цієї суми податків та обов`язкових платежів. Представник відповідача зазначає, що передумовами виникненню заборгованості по заробітній платі стала неможливість товариства в нормальному режимі в умовах запровадженого воєнного стану забезпечувати працею своїх працівників, через що товариство було вимушено призупинити трудові відносини з усіма своїми працівниками і суттєво скоротити обсяги виробництва. Листом від 28.02.2022 ТПП України засвідчила військову агресію РФ проти України як форс-мажорні обставини, крім того товариству Сумською ТПП видано три сертифікати, якими засвідчено форс-мажорні обставини. Представник відповідача просив зменшити суму стягнення середнього заробітку до 3 000 грн з послідуючим утриманням з цієї суми податків та обов`язкових платежів. Сторони у судове засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Позивач просила проводити судове засідання у її відсутність за наявними матеріалами. Представник відповідача у відзиві на позов просив проводити розгляд справи без участі представника АТ «СМНВО-ІНЖИНІРИНГ». В зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, фіксація судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалась, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, дослідивши докази по справі, дійшов таких висновків. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] з 02.01.2007 перебувала у трудових відносинах з АТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання -ІНЖИНІРИНГ». 07.07.2023 позивачка звільнилася з роботи за власним бажанням за ст.38 КЗпП України (а.с.8-9 на зв.). Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Судом встановлено, що в день звільнення позивача Акціонерне товариство «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання -ІНЖИНІРИНГ» не виплатило належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст.116 КЗпП України. 22.06.2023 Ковпаківським районним судом м. Суми було ухвалено рішення, яким стягнуто з АТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання -ІНЖИНІРИНГ» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі у розмірі 23 466 грн 00 коп. (а.с.14-15). АТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання -ІНЖИНІРИНГ» не заперечує проти стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 13 629,84 грн (а.с.20). Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Наказом №46 від 31.05.2023 року у АТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання -ІНЖИНІРИНГ» встановлено всім працівникам робочу неділю з режимом роботи 2 робочі дні: понеділок, вівторок (а.с.26). З наданої відповідачем довідки про середню заробітну плату у минулому працівника [PERSON] від 08.01.2024 вбачається, що її середньоденна заробітна плата становить 505 грн 98 коп. (без відрахування ПДФО, військового збору) (а.с.25). Між сторонами склалися трудові правовідносини, що регулюються КЗпП України. Згідно ст.ст. 22, 94, 97 КЗпП України, ст.ст. 1, 21, 24 ЗУ «Про оплату праці», на власника підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу покладений обов`язок виплачувати працівнику заробітну плату. За правилом ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Оскільки станом на день звільнення повний розрахунок із позивачем проведено не було, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь [PERSON] суму невиплаченої заробітної плати в розмірі 13 629грн. 84 коп. з подальшим вирахуванням обов`язкових податків та зборів. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих в п. 20 постанови №13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Зважаючи на встановлені судовим розглядом обставини, суд зауважує, що помилковим є твердження позивача про необхідність стягнення на його користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 07.07.2023 року, оскільки на підприємстві був встановлений дводенний робочий тиждень. Відповідач зобов`язаний сплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 10.07.2023 (перший робочий день Товариства після звільнення позивача) по 25.12.2023 року (останній робочий день Товариства, що передував зверненню до суду позивача). Затримка виплати заробітної плати складає 49 днів, враховуючи встановлений на підприємстві дводенний робочий тиждень на день звільнення відповідача. Таким чином сума середнього заробітку становить 24 793, 02 грн з врахуванням податків і зборів (505,98 грн х 49 р.д.). Однак, загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до ч. 1 ст. 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України. Враховуючи компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України. Виходячи із принципів справедливості та співмірності, враховуючи, що розмір заборгованості по заробітній платі позивача становить 13 629,84 грн, за затримку виплати якої відповідач несе відповідальність згідно зі статтею 117 КЗпП України, суд вважає за необхідне визначити до стягнення на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 3 000 грн. Зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було б передбачити. Суд вважає, що стягнення з відповідача значної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (24 793,02 грн) є несправедливим та може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам. Отже, позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача підлягають задоволенню частково, а саме: з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3000 грн, з послідуючим утриманням з цієї суми податків і обов`язкових платежів. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Однак, позивачем при поданні позовної заяви був сплачений судовий збір в розмірі 1073,60 грн, хоча позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п.1 ч.1 ст.5 ЗУ "Про судовий збір". Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачений судовий збір в сумі 1073,60 грн.

Outcome: partial