Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-08 00:00:00

Позивач\~ ТОВ « Глобал Спілт»\~ звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що 18.07.2012 р. між ПАТ « ВБР» та [PERSON] укладено кредитний договір № IKAPNABG.36563, відповідно до умов якого відповідачу надано кредитні кошти в розмірі 82575 грн., а відповідач не пізніше 17.07.2017 р. зобов`язався повернути кредит у повному обсязі та сплатити процент и за користування. Згідно п.п. 1.2 кредит надавався позичальнику для придбання автомобіля. Відповідно до п. 8.6 кредитного договору сторони погодились щодо строку позовної давності терміном 10 років. 18.07.2012 р. між ПАТ « ВБР» та [PERSON] укладено договір поруки № PX029031.46457.001, предметом якого є надання поруки поручителем ПАТ « ВБР» за виконання позичальником зобов`язання за кредитним договором, укладеним між ПАТ « ВБР» та позичальником. 18.07.2012 р. між ПАТ « ВБР» та [PERSON] укладено договір застави рухомого майна ZXA019500.61677.002, предметом якого є надання заставодавцем в заставу рухомого майна, в забезпечення виконання зобов`язань заставодавцем перед ПАТ « ВБР», в силу чого ПАТ « ВБР» має право в разі невиконання заставодавцем зобов`язань, забезпечених заставою, одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмету застави переважно перед іншими кредиторами заставодавця. Відповідно до п.35.4 в забезпечення виконання заставодацем зобов`язань за кредитним договором заставодавець надав в заставу наступне майно: автомобіль легковий седан, сірого кольору, марки GEELYMKCROSS 2012 року випуску шасі ( кузов, рама) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , зареєстрований ВРЕР № 1 м. Донецька УДАІ ГУМВС в Донецькій області від 18.07.2012 року та на обліку перебуває там же. 06.03.2019 р. між ПАТ « ВБР» та ТОВ «Глобал Спліт» укладено договір № 146 про відступлення прав вимог, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за № 392, відповідно до умов якого до ТОВ « Глобал Спліт» перейшли права вимоги за кредитним договором № IKAPNABG.36563 від 18.07.2012 р. до позичальника [PERSON] та поручителя [PERSON] . В зв`язку з невиконанням зобов`язань за кредитним договором станом на 11.08.2023р. у позичальника утворилась загальна сума заборгованості у розмірі 102307,97 грн., яка складається з : - заборгованість за кредитом -56348,80 грн., - заборгованість за процентами по кредиту в сумі 45959,17 грн. Позивач просить стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь ТОВ « Глобал Спілт» суму заборгованості за кредитним договором № IKAPNABG.36563 від 18.07.2012 р. в сумі 102307,97, а також солідарно судові витрати в сумі 2684 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, просив справу слухати без участі представника ( а. с. 119). Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явились, про день і час слухання справи повідомлені належним чином, причини своєї неявки суду не повідомили. ( а.с. 113, 114, 117,118). Суд на підставі ст. 280 ЦПК України ухвалює заочне рішення по справі, оскільки відповідач двічі не з`явився в судове засідання, не повідомив про причини своєї неявки, не надав відзив на позовну заяву, а позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Суд розглянув справу за відсутності учасників справи, які належним чином повідомлені про день і час слухання справи, що відповідає положенням ст. ст. 128, 223 ЦПК України, з урахуванням поданих клопотань про розгляд справи за відсутності сторони, що , в свою чергу, не порушує прав та обов`язків учасників судової справи. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного. Судом встановлено, що згідно кредитного договору № IKAPNABG.36563 від 18.07.2012 року ПАТ « Всеукраїнський Банк розвитку» надав позичальнику [PERSON] у тимчасове, платне користування грошові кошти в сумі 82575 грн. з метою придбання позичальником автомобіля , а позичальник повинен повернути кредит і сплатити проценти за користування кредитом. ( а. с. 5). Термін користування кредитом до 17.07.2017 року ( а. с. 5). Процентна ставка за користування кредитом 17,50 процентів річних ( а.с. 5). Згідно договору поруки № PX029031.46457.00 від 18.07.2012 р. ПАТ « ВБР» з одного боку і поручитель [PERSON] з іншого боку уклали договір про те, що поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язань за кредитним договором, в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені, інших платежів, відшкодування збитків. ( а.с. 34). У випадку невиконання боржником зобов`язань за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники ( п. 6 Договору поруки) ( а. с. 34). Згідно п. 14 Договору поруки порука припиняється після закінчення 5 років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором. Згідно договору застави рухомого майна № ZXA019500.36563.003, укладеним 18.07.2012 року між ПАТ « ВБР» - заставодержателем та [PERSON] - заставодавцем за забезпеченням виконання заставодавцем зобов`язань за кредитним договором заставодавець надав в заставу наступне майно: автомобіль легковий седан, сірого кольору марки GEELYMK- CROSS, 2012 року випуску, номер шасі ( кузов, рама) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , зареєстрований ВРЕР № 1 м. Донецька ЦДАІГКМВС в Донецькій області від 18.07.2012 року та на обліку перебуває там же. ( а.с. 35-37). 06.03.2019 р. між ПАТ « ВБР» та ТОВ « Глобал Спліт» укладено договір № 146 про відступлення прав вимог, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рогач В.В. та зареєстрований в реєстрі за № 392 ( а.с. 43-44). У відповідності до вказаного договору про відступлення прав вимоги до ТОВ «Глобал Спаліт» перейшли права вимоги за кредитним договором № IKAPNABG.36563 від 18.07.2012 р до позичальника [PERSON] та поручителя [PERSON] , а також всі інші пов`язані з ним права в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, в тому числі звернення стягнення. У зв`язку з невиконанням взятих на себе зобов`язань станом на 11.08.2023 року у позичальника утворилась загальна сума заборгованості за кредитним договором № IKAPNABG.36563 від 18.07.2012 р. у розмірі 102307,97 грн., яка складається із: - заборгованості за кредитом в сумі 56348,80 грн. - заборгованості за процентами по кредиту в сумі 45959,17 грн. ( а.с. 10-33). Згідно зі\~статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до\~ст. 526 Цивільного кодексу України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно\~ст. 625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Пунктом 1\~статті 530 ЦК України\~передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін), то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до положень частини 1\~статті 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно до частини 2\~статті 1050 Цивільного кодексу України\~України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього кодексу. Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Відповідно до \~ст. 536 ЦК України\~передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до частини четвертої\~статті 263 ЦПК України\~ при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У пункті 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12-ц (провадження № 14-10цс18) зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою\~статті 1050 ЦК України\~право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою \~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19) вказано, що у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. У постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою\~статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися на даними йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою\~статті 1050 ЦК України\~застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення\~статті 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені\~статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою\~статті 625 ЦК України\~є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема, за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої\~статті 1048 ЦК України\~і охоронна норма частини другої\~статті 625 цього Кодексу\~не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої\~статті 1048 ЦК України\~як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої\~статті 625 ЦК України\~як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. У цій постанові (пункт 6.36) Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, викладеного Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду в постанові від 13 грудня 2018 року в справі № 913/11/18, відповідного до якого у разі погодження сторонами іншої домовленості, яка, на відміну від загального правила щомісячної виплати процентів лише у межах погодженого сторонами строку кредитування, встановленого абзацом другим частини першої\~статті 1048 ЦК України, допускається нарахування банком процентів за користування кредитом по день повного погашеннязаборгованості. Отже, за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої\~статті 1048 ЦК України\~як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення, в даному випадку після 17.07.2017 року,підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої\~статті 625 ЦК України\~як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання або проценти, визначені умовами договору як міра відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідно до частини другої статті 625\~ЦК\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. Відповідно до п. 2.7 Договору розрахунок процентів за користування кредитом здійснюється щодня з дати списання коштів з позичкового рахунку, до повного погашення заборгованості за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. Згідно до п. 6.1 Договору за порушення строків погашення заборгованості за користування кредитом Банк нараховує позичальнику відсотки в розмірі подвійної ставки , що зазначені в п. 1.4 Договору від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочення. Позивачем ставиться питання про стягнення заборгованості по процентам в загальній сумі 45959,17 грн., згідно наданого розрахунку,який не спростований відповідачами. Відповідно до частин першої та третьої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Згідно із частиною першою статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частина друга статті 554 ЦК України). Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності. Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України\~(у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Отже, порука це строкове зобов`язання, і незалежно від того, чи встановлено договором або законом строк її дії, його сплив припиняє відповідне право кредитора. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Разом з тим з настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України). Необхідно звернути увагу, що умови договору про дію поруки до повного виконання зобов`язань боржника не свідчать, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя (висновок Верховного Суду України, викладений, зокрема, у постановах від 24 вересня 2014 року у справі № 6-106цс14, від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15, від 22 червня 2016 року у справі № 6-368цс16, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 29 березня 2017 року у справі № 6-3087цс16, від 14 червня 2017 року у справі № 644/6558/15-ц, а також Великої Палати Верховного Суду в постановах від\~22 серпня 2018 року у справі № 2-1169/11(провадження № 14-265цс18), від 27 березня 2019 року у справі № 200/15135/14-ц (провадження № 14-23цс19)). З аналізу частини четвертої статті 559 ЦК України можна зробити висновок, що строк поруки відноситься до преклюзивних, це строк існування самого зобов`язання поруки, а застосоване в цій норм і поняття «строк чинності поруки» повинне розглядатися як строк, протягом якого кредитор може реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобов`язання. Тому і право кредитора, і обов`язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Такі висновки висловлені Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 27 березня 2019 року у справі № 200/15135/14-ц (провадження № 14-23цс19). Строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України, є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові в позові у разі звернення до суду. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобов`язаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений вказаним приписом, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін. Якщо поручитель поза межами строку помилково виконає вже фактично неіснуючий обов`язок, він може за своїм вибором вимагати повернення виконаного як без підставно набутого кредитором. З огляду на преклюзивний характер строку поруки та зумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію забезпеченого порукою зобов`язання застосоване у другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Це твердження не позбавляє кредитора можливості пред`явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду лише протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання. Такі висновки Верховний Суд України виклав у постанов івід 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15, з яким погодилася Велика Палата Верховного Суду в постанові від 22 серпня 2018 року у справі № 2-1169/11 (провадження № 14-265цс18). Припинення поруки зі спливом строку, установленого в договорі поруки, означає, що кредитор позбавляється можливості звернутись із вимогою до поручителя про виконання його зобов`язання за договором поруки у зв`язку з припиненням такого зобов`язання поручителя. Ураховуючи наведене, можна дійти висновку, що у разі закінчення строку кредитного договору, то відповідно до умов договору поруки, а саме п. 14 договору поруки № PX029031.46457.00 від 18.07.2012 р., строк поруки був погоджений сторонами до закінчення 5 ( п`яти) років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором. ( п. 14 Договору поруки) ( а. с. 34). Згідно п. 13 кредитного договору термін користування кредитом до 17.07.2017 року, а Банк звернувся до суду з позовом 24.08.2023 р., тобто через 6 років після спливу терміну повернення кредиту. Тому вимоги про стягнення суми боргу, адресовані до поручителя, відповідача по справі [PERSON] задоволенню не підлягають. На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати по сплаті судового збору у сумі 2684\~ грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial