Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва із заявою про встановлення факту постійного проживання спадкоємцем разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Свою заяву мотивує наступним. [INFO] у віці 77 років померла мати заявника - [PERSON] , [INFO] . Після смерті матері заявника відкрилася спадщина, до складу якої входить нерухоме майно - квартира, об`єкт житлової нерухомості, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] , протягом багатьох років постійно проживав з матір`ю [PERSON] , в тому числі і на день відкриття спадщини. Це було викликано станом здоров`я матері заявника, яка хворіла на цукровий діабет. При чому ця хвороба швидко прогресувала. За вказаних обставин мати заявника потребувала постійної турботи з його сторони. Починаючи з 2017 року, стан здоров`я матері заявника почав погіршуватись внаслідок прогресування захворювання на цукровий діабет. За вказаних обставин вона потребувала його постійного догляду. На той час [PERSON] проживала за адресою: [ADDRESS] і заявник став проживати разом з нею. Однак в робочий час виникали значні труднощі по наданні [PERSON] відповідної допомоги, оскільки місце роботи заявника знаходилось і знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Враховуючи прогресування захворювання [PERSON] та все більшу необхідність бути з нею фізично поруч, [PERSON] вирішив купити квартиру для проживання разом з матір`ю неподалік (в пішій доступності) до місця моєї роботи для того, щоб мати можливість негайно надати їй необхідну допомогу. Мати була пенсіонеркою і не мала вагомих коштів, тому її син, [PERSON] , за особисті кошти купив квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Крім внесення коштів він прийняв безпосередню особисту участь в купівлі вказаної квартири. Вказана квартира 08 квітня 2019 року була зареєстрована у власності [PERSON] . Заявником був повністю організований та оплачений ремонт квартири. Мається на увазі виконання всіх робіт, необхідних для надання можливості проживати в цій квартирі. Після купівлі вказаної квартири та проведення вказаних робіт [PERSON] та його мати [PERSON] стали в ній разом постійно проживати. Для цього була куплена частина необхідних речей та обладнання, а частина речей та обладнання була перевезена з їх попередніх місць проживання. Це зокрема стосується одягу, взуття, постелей та інших речей постійного щоденного користування кожного з них. Були також перевезені особисті речі заявник для професійної діяльності (ноутбук, спеціальна література, тощо). При цьому [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , а [PERSON] залишився зареєстрований за його попередньою адресою. [ADDRESS] [PERSON] з квітня 2019 року постійно проживав разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , в тому числі і на день відкриття спадщини - [INFO] . При цьому він здійснював належне утримання житла та за рахунок власних коштів постійно оплачував всі витрати по утриманню квартири та всі необхідні комунальні платежі. Оскільки 05 березня 2021 року - на день смерті матері він проживав разом з нею та цього дня отримав Свідоцтво про її смерть. За рахунок власних коштів [PERSON] організував поховання [INFO] померлої матері [PERSON] міському кладовищі м. Києва на ділянці № 53, ряд № 23 , місце № 7 . Після поховання матері [PERSON] перебував у тяжкому психологічному та моральному стані, оскільки втратив найближчу людину. Крім того він в 2021 року сильно захворів на гостру респіраторну хворобу COVID-19, яка тривала довго. Постковідні наслідки, такі як швидка втома, задишка, головний біль, надмірна чутливість тривали більше року. 14 лютого 2022 року [PERSON] звернувся до [PERSON] , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу, із заявою про видачу Свідоцтва про право на спадщину після померлої матері - [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . Постановою Горіної Ірини Вікторівни, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу, від 15 лютого 2022 року № 17/02 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після матері [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . Постанова мотивована тим, що на момент смерті [PERSON] . [INFO] , яка померла [INFO] , проживала за адресою: [ADDRESS] . що підтверджується Витягом з Реєстру територіальної громади м. Києва № 79623288. сформованим 15 лютого 2022 року [PERSON] , приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу. Згідно паспортних даних [PERSON] (паспорт серії [NUMBER] . виданий Шевченківським РУ ГУ МВС України в місті Києві 15 липня 1998 року), з 21 квітня 2011 року по теперішній час [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Тобто, на момент смерті [PERSON] її син - [PERSON] не проживав постійно із нею за однією адресою. Також [PERSON] не подав в шестимісячний строк в нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини після померлої матері - [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . Факт постійного проживання спадкоємця першої черги [PERSON] разом із спадкодавцем - померлою матір`ю [PERSON] на час відкриття спадщини - [INFO] , підтверджується належними доказами. В заяві заявник просив встановити факт постійного проживання [PERSON] - спадкоємця першої черги, РНОКПП [NUMBER] , разом із спадкодавцем - померлою матір`ю [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , на час відкриття спадщини - [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . В заяві містились клопотання [PERSON] про витребування від [PERSON] , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу, копії документів, на підставі яких винесена постанова від 15 лютого 2022 року № 17/02 та допит в якості свідків, явку яких може забезпечити заявник: [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 21 червня 2023 року відкрите провадження у справі за заявою [PERSON] , заінтересовані особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Горіна Ірина Вікторівна, Київська міська рада про встановлення факту постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Призначено справу до судового розгляду в порядку окремого провадження. Витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального Горіної Ірини Вікторівни, копії документів, на підставі яких винесена постанова від 15.02.2022 року № 17/02. Представником Київської міської ради 05 січня 2024 року надане письмове пояснення. Зазначено на те, що в листі Верховного суду України від 01.01.2012 року «Судова практика про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено факти, що підлягають встановлення повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Заявник встановлює факт спільного проживання з метою прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] . Згідно з копією Свідоцтва про смерть від 05 березня 2021 року серія [NUMBER] [PERSON] померла [INFO] . Як вбачається з матеріалів справи заявник є сином померлої [PERSON] . У відповідності до пунктів 1,3.1. листа від 16 травня 2016 року № 24-753/04-13 суду слід звернути увагу на наявність в матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії. Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 15 лютого 2022 року № 17/02 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Горіна Ірина Вікторівна відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з пропуском встановленого законом терміну для прийняття спадщини та відсутності доказів про постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини за цією адресою. Представник Київської міської ради просить, враховуючи викладене в поясненні та заважаючи на докази в матеріалах справи, ухвалити рішення згідно норм чинного законодавства України та розглядати справу за відсутності представника Київської міської ради. Горіна Ірина Вікторівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу, просила провести розгляд справи без її участі. В судове засідання представник Київської міської ради та Горіна Ірина Вікторівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу, не з`явились. Про час і місце розгляду справи належним чином повідомлені В судовому засіданні представник [PERSON] заявив клопотання про допит в якості свідків [PERSON] та [PERSON] . Заяву [PERSON] підтримав в повному обсязі. Заслухавши пояснення представника заявника, дослідивши письмові докази по справі, допитавши свідків, проаналізувавши норми діючого законодавства, що регулює вказані правовідносини, суд дійшов до висновку про задоволення заяви. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть від 05 березня 2021 року серія [NUMBER] , виданим Київським міським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управленні Міністерства юстиції (м. Київ) 05.03.2021 року, Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть для отримання допомоги на поховання № 000229830459 від 05 березня 20221 року та довідкою про причину смерті (до форми № 106б/о № 216, видається для поховання) від 5 березня 2021 року. Копії цих документів надані суду. Постановою Горіної Ірини Вікторівни, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу, від 15 лютого 2022 року № 17/02, якою [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після матері [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . Копія постанови суду надано. Родинні відносини [PERSON] з матір`ю [PERSON] підтверджується Свідоцтвом про народження [NUMBER] , виданим 27 вересня 1968 року Жовтневим бюро ЗАГСу м. Києва. На час смерті [PERSON] - [INFO] , її місце постійного проживання було зареєстроване за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією Витягу № 796625388 від 15.02.2022 з Реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих (знятих з реєстрації) осіб у житловому приміщенні, засвічена копія якого надана суду [PERSON] , приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу при листі від 10 січня 2024 року. За актом № 453 прийняття-передачі об`єкта інвестування від 28 березня 2019 року ТОВ «УКРБУД ДЕВЕЛОПМЕНТ» - забудовник передав, а [PERSON] прийняла об`єкт інвестування за адресою: [ADDRESS] : квартиру № 365 , 2 кімнати, поверх 2 , загальна площа 64,9, житлова 32,4. Вказаний акт підписаний [PERSON] , який діяв на підставі довіреності від 11 березня 2019 року, посвідченої Буділовською Н.С., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за № 362. З Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно при реєстрації права власності вбачається, що 8 квітня 2019 року за [PERSON] зареєстроване право власності на квартиру [ADDRESS] , загальна площа 64,9, житлова 32,4. На підставі довіреності [PERSON] від імені [PERSON] був укладений договір № 301130003650101 від 05 червня 2019 року про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води населенню від 05 червня 2019 року. Довідками АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» № 16170-30-684 від 03.05.2023, № 16170-30-693 від 10.05.2023 та копіями платіжних документів підтверджується, що [PERSON] зі свого карткового рахунку систематично оплачував жилово-комунальні послуги, отримані за адресою: [ADDRESS] . Листом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ЖК Академ Парк» вих. № 105/05 від 15.05.2023 року підтверджується, що використання квартири [ADDRESS] [PERSON] з дати отримання її у власність 08 квітня 2019 року та до дати подання цього листа здійснювалось шляхом фактичного постійного проживання (при цьому до 05 березня 2021 року разом з матір`ю [PERSON] ) з дотриманням чистоти у місцях загального користування та тиші згідно з вимогами встановленими законодавством, та з урахуванням вимог правил утримання житлового будинку і прибудинкових територій, правил пожежної безпеки, санітарних норм тощо. В акті від 12.05.2023 року, складеним головою правління ОСББ «ЖК Академ Парк», який за заявою [PERSON] провів (за попередньою згодою) опитування його сусідів: [PERSON] (зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] ) та [PERSON] (зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] ), заначено, що вони пояснили: [PERSON] фактично постійно проживає в квартирі [ADDRESS] з дати отримання її у власність 08 квітня 2019 року по даний час, при цьому до 05 березня 2021 року він постійно проживав разом з матір`ю [PERSON] . В судовому засіданні свідок [PERSON] надавав покази про те, що він з [PERSON] познайомився ще в дев`яностих роках під час заняття спортом. А в даний час вони працюють в одній фірмі «ТС плюс». В силу давніх дружніх відносин [PERSON] ділився з ним проблемами, пов`язаних з хворобами матері, які почали прогресувати. Вона з зв`язку з цим потребує його допомоги, а тому він хоче купити квартиру в межах пішого доступу від місця роботи. Вони разом ходили дивитись квартиру по [ADDRESS]. В цю квартиру [PERSON] поселився разом з матір`ю [PERSON] весною 2019 року, де з того часу постійно проживав. Він, [PERSON] , дуже часто разом часто разом з [PERSON] пішком заходили в квартиру [ADDRESS] . Пили там каву. В квартирі є багато особистих речей [PERSON] . В квартирі постійно проживала мати [PERSON] . Він, [PERSON] , бував в цій квартирі раз в тиждень. Часто зранку на автомобілі він під`їздив до будинку, щоб разом з [PERSON] доїхати до місця роботи. Він, [PERSON] , був на похоронах [PERSON] . [PERSON] має дружину. Діти [PERSON] навчаються за кордоном. В судовому засіданні свідок [PERSON] надавав покази про те, що він є фізичною-особою підприємцем, раніше працював в будівельній фірмі і познайомився з [PERSON] , ще коли той прожив на попередній адресі. На прохання [PERSON] він, [PERSON] , здійснив всі ремонтні роботи в квартирі [ADDRESS] з таким розрахунком, щоб квартира була поділена на дві зони: одна для проживання матері [PERSON] , а інша для проживання [PERSON] з тим, щоб він міг зустрічатись з друзями, не турбуючи матір. Для цього були зроблені дві шафи для їх особистих речей: для [PERSON] - шафа в її кімнаті, для [PERSON] - шафа-купе в коридорі. В квартирі є особисті речі [PERSON] .. Він, [PERSON] , потім постійно надав послуги з питань опалення, водопроводу, налагодження спеціального ліжка для [PERSON] тощо. У нього були і в даний час є ключі від цієї квартири. Щодо оформлення спадщини на квартиру після смерті матері, то [PERSON] вважав, що він фактично проживає в квартирі і цим набуте його право. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Ч. 2 ст. 1220 ЦК України визначено, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Ст. 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Ст. 1261 ЦК України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Ч. 1 ст. 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від спадщини. Тобто, щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлена презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Згідно п.п. 4.10. п. 4 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (з наступними змінами) видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, ніяким строком не обмежена. П.п. 4.11. п. 4 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України передбачено, що для спадкоємця, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, заява про видачу свідоцтва про право на спадщину є первинним документом, на підставі якого заводиться спадкова справа. При цьому нотаріус має виконати всі дії, які передбачені цим Порядком. Ст. 124 Конституції України визначає, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ч. 1 ст. 293 ЦПК України встановлено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно ч. 1 ст. 294 ЦПК України під час розгляду справ окремого провадження суд зобов`язаний роз`яснити учасникам справи їхні права та обов`язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи. Відповідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені розділом ІV «Окреме провадження» ЦПК України. В ч. 1 ст. 315 ЦПК України міститься перелік основних фактів, що мають юридичне значення. Ч. 2 ст. 315 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення В п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, якщо постійне проживання особи із спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою (позовом) про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. У постанові Верховного Суду від 12 квітня 2022 року у справі № 175/2730/20 (провадження № 61-19265св21) викладений висновок, що позивачам, після встановлення судом факту постійного проживання зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, достатньо подати нотаріусу заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину, а не заяву про прийняття спадщини (адже вони її фактично прийняли відповідно до норм ст. 1268, 1270 ЦК), тому встановлення їм судом додаткового строку на прийняття спадщини не є необхідним. Постановою Верховного Суду від 10 січня 2019 року у справі № 484/747/17 зроблено правовий висновок, що згідно зі статтею 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" відсутність реєстрації місця проживання не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою ст.1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом. Касаційний цивільний суд погодився з позицією щодо встановлення факту постійного проживання позивача разом із спадкодавцем по день смерті останнього, що підтверджує наявність у позивача можливостей для вирішення його спадкових прав. Аналогічна позиція сформульована у постанові Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц (провадження № 61-15926св18). Згідно ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Приписами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Так, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п. 36 рішення ЄСПЛ від 21 лютого 1975 року у справі "Голден проти Сполученого королівства"). У силу ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна людина, права і свободи якої, викладені у цій Конвенції, порушуються, має ефективний засіб захисту у відповідному національному органі. Нормами ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно положень ст. ст. 77-79 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, Верховний Суд 23.10.2019 прийняв постанову у справі № 917/1307/18, якою розтлумачив сутність принципу змагальності та неможливість застосування учасником справи концепції «негативного доказу» для обґрунтування власної позиції. Так, Верховний Суд зазначив, що принцип змагальності полягає в обов`язку кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження або заперечення власних вимог у спорі. Мається на увазі, що позивач стверджує про існування певної обставини та подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази, які вважає більш переконливими. В свою чергу суд, дослідивши надані сторонами докази, та з урахуванням переваги однієї позиції над іншою виносить власне рішення. При цьому, сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що їх позиція є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу втрачає сенс уся концепція принципу змагальності. Частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Відповідно до ч. 289 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Таким чином, з огляду на вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог заявника, а відтак, про їх задоволення. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення в справах окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Outcome: approved