Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-22 00:00:00

До Миронівського районного суду Київської області із вказаним позовом, звернувся представник позивача та просив позбавити [PERSON] батьківських прав відносно їх спільного неповнолітнього сина [PERSON] . Свою вимогу обґрунтовував тими обставинами, що відповідач із червня 2019 року виїхала у невідомому напрямку, тобто не піклується про майновий стан дитини та не приймає участі у її вихованні. Дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовна вимога, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що сторони являються батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Рішенням Миронівського районного суду Київської області від 07 березня 2023 року шлюб між сторонами розірвано. Статтею 150 Сімейного кодексу України закріплено обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини: батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини (ч. 1), піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (ч. 2), забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя (ч. 3), поважати дитину (ч. 4). У судовому засіданні встановлено, що відповідачка [PERSON] більше трьох років ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не піклується про фізичний та духовний стан дитини, не забезпечує необхідного харчування та медичного догляду. Відповідачка не бачиться з дитиною, не здійснює підготовку до дорослого життя та не проявляє інтересу до її внутрішнього світу. Факт ухилення відповідачки [PERSON] від виконання обов`язків з виховання малолітнього сина [PERSON] знайшов своє підтвердження у сукупності досліджених доказів у справі. Так, згідно з характеристикою старости Центральненського старостинського округу Обухівського району Київської області від 14 квітня 2023 року №01-27/27, відповідач систематично вживала алкогольні напої, після чого зникала з дому від двох днів до двох тижнів, залишаючи неповнолітнього сина на чоловіка та бабусю. Відповідач кидала дітей без нагляду, перебуваючи в компанії сумнівних друзів. Часто била дітей. З червня 2019 року виїхала із села Нова Миронівка, залишивши неповнолітнього сина на позивача. За цей час вона не цікавилась життям та здоров`ям сина, не давала і не дає коштів на його утримання (а.с. 13). Рішенням Миронівської міської ради Миронівського району Київської області від 25 квітня 2023 року №168, визначено місцем проживання неповнолітнього [PERSON] із позивачем., оскільки відповідач вихованням та утриманням сина не займається, е спілкується із ним протягом чотирьох років, не цікавиться його життям та здоров`ям (а.с. 11). Органу опіки та піклування Миронівської міської ради, 30 серпня 2023 року дійшов до висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , оскільки відповідач [PERSON] систематично ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання і утримання сина (а.с. 51, 52). Як зазначено в Декларації ООН прав дитини (1959 року) «дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості». Закон України «Про охорону дитинства» передбачає, що кожна дитина має право на достатній життєвий рівень. При цьому, виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини ООН від 20 листопада 1989 року (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року та, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. 4 ст. 155 Сімейного кодексу України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо вона ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно п. 18 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», відповідно до ст. 165 Сімейного кодексу України з позовом про позбавлення батьківських прав може звернутися особа, в сім`ї якої проживає дитина. Оскільки у судовому засіданні встановлено факт ухилення від виконання батьківських обов`язків з виховання малолітньої дитини [PERSON] відповідачкою [PERSON] з підстав, що остання не піклується про стан здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, матеріальне забезпечення дитини, суд вважає за необхідне погодитись з висновком органу опіки та піклування Миронівської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно її малолітнього сина. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved