Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-07 00:00:00

До Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 09.09.2021 між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було укладено електронний Договір № 4745611 про надання споживчого кредиту (далі кредитний договір) на суму 15000,00 грн строком 30 днів, з можливістю продовження строку кредитування. Кредитор свої зобов`язання перед відповідачем за Кредитним договором виконав та надав йому кредит у розмірі 15000,00 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку Відповідача № [NUMBER] . 05.10.2021 відповідач здійснила оплату на рахунок кредитора в розмірі нарахованих процентів за користування кредитом на суму 5771,25 грн, у зв`язку з чим на підставі п. 1.4 та п. 4.2. Кредитного договору відбулося продовження строку кредиту, ще на 30 днів (до 04.11.2021) зі стандартною процентною ставкою 1,90% в день. 04.11.2021 відповідач здійснила оплату на рахунок кредитора в розмірі нарахованих процентів за користування кредитом на суму 8550,00 грн, у зв`язку з чим на підставі п. 1.4 та п. 4.2. Кредитного договору відбулося продовження строку кредиту, ще на 30 днів (до 04.12.2021) зі стандартною процентною ставкою 1,90% в день Відповідно до п. 1.5. Кредитного договору стандартна процентна ставка становить 1,90% в день та застосовується: - у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 цього Договору; - у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою споживача, відповідно до п.4.2 Договору; - у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація, відповідно до п.4.3 Договору. 04.12.2021 відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконала, а також не уклала угоду щодо пролонгації строку дії Кредитного договору, у зв`язку з чим на підставі п. 4.3. Кредитний договір було автоматично пролонговано, а строк користування кредитом було продовжено на 90 (дев`яносто) календарних днів. Надалі відповідач оплати за Кредитним договором не здійснювала. Підпунктом 3 п. 5.1. Кредитного договору передбачено, що ТОВ «Авентус Україна» має право укладати договори щодо відступлення права вимоги за Договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди відповідача. 17.01.2023 між ТОВ «Авентус Україна», як клієнтом, та позивачем, як фактором, було укладено Договір факторингу № 17.01/22-ф, згідно з умовами якого Клієнт відступив Фактору права грошової вимоги за Кредитним договором. Про відступлення права грошової вимоги за Кредитним договором ТОВ «Авентус Україна» повідомило відповідача шляхом направлення відповідного повідомлення на електронну пошту, зазначену при укладенні Кредитного договору. Позивач стверджує, що до нього відповідно до укладеного Договору факторингу № 17.01/22-ф перейшло право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором у розмірі 46920,00 грн, з яких тіло кредиту - 15000,00 грн, сума процентів за користування кредитом - 31920,00 грн. Також позивач вважає, що відповідач, як боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, зобов`язаний сплатити позивачу суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та трьох відсотків річних. За розрахунком позивача інфляційні втрати дорівнюють 11964,60 грн, а три проценти річних від простроченої суми - 2128,75 грн. Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості в розмірі 46920,00 грн, інфляційні втрати - 11964,60 грн, три відсотки річних - 2128,75 грн, сплачений судовий збір у розмірі 2 147,20 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 10000,00 грн. Ухвалою судді відкрито провадження у справі та вирішено розгляд даної цивільної справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідач була повідомлена про розгляд справи в порядку, визначеному п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України. Протягом визначеного судом строку відзив на позовну заяву та клопотання про розгляд даної справи з повідомленням (викликом) сторін до суду відповідач не подала. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до вимог ч. 14 ст. 7, ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи суд встановив такі обставини. Товариство з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» є фінансовою установою, що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію фінансової установи від 28.02.2017 № ФК 870, виданим Національним банком України (а.с. 29). ТОВ «Авентус Україна» має ліцензію на надання коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту, надання послуг з факторингу, яка була видана розпорядженням Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 21.01.2022. №21/113-рк (а.с. 45). 09.09.2021 між ТОВ «Авентус Україна», як кредитором, та відповідачем, як позичальником, укладено електронний договір №4745611 про надання споживчого кредиту на суму 15000,00 на строк 30 днів. Відповідач погодився з умовами кредитування, зокрема, в частині нарахування відсотків за користування кредитом (а.с. 105-115). Відповідна до п. 1.7 кредитного договору орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою 24079,41% річних, за зниженою ставкою 7497,59 % річних. Відповідна до п. 1.8 кредитного договору орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою 23550,00 грн, за зниженою ставкою 21412,50 грн. Відповідно до п. 2.1 кредитного договору кошти кредиту надаються у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] або іншої платіжної картки, реквізити якої надані споживачем товариству з метою отримання кредиту. Указаний договір №4745611 про надання споживчого кредиту підписаний відповідачем [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором (а.с. 114). ТОВ «Авентус Україна» надало відповідачеві кредит у розмірі 15000,00 гривень шляхом зарахування коштів на кредитну картку відповідача № [NUMBER] (а.с. 13). Між ТОВ «Авентус Україна» та позивачем ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» 17.01.2023 укладено договір факторингу № 17.01/23-Ф, за яким первісний кредитор відступив позивачу право грошової вимоги до боржників, зазначених у реєстрі боржників (а.с. 35-43). З витягу з реєстру боржників від 17.01.2023 вбачається, що під номером 2465 міститься запис про боржника [PERSON] , ІПН боржника [NUMBER] , номер кредитного договору 4745611, сума заборгованості за основною сумою боргу 15000,00 грн, сума заборгованості за відсотками 31920,00 грн, сума заборгованості разом 46920,00 грн, кількість днів прострочки 409 (а.с. 120). Відповідач була повідомлена про заміну кредитора у зобов`язанні шляхом надсилання листа на її електронну адресу (а.с. 116). Вирішуючи спір по суті, суд застосовує такі норми права. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частини першої статті 1054 ЦК України). Як передбачено ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України). Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства (частини перша та друга статті 207 ЦК України в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору). Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (частини перша та друга статті 633 ЦК України). Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина першій статті 634 ЦК України). Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У статті 3 вказаного Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини третьої статті 11 зазначеного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина шоста статті 11 вказаного Закону). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі частина дванадцята статті 11 цього Закону. Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України Про електронний цифровий підпис, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Також статтею 204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Крім того, ст. 1077 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Проаналізувавши вищевказані норми чинного законодавства та досліджені у справі докази, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення заборгованості підлягають частковому задоволенню. Так, відповідач 09.09.2021 уклала кредитний договір, за яким позивач є правонаступником кредитора. Дійсність цього кредитного договору ніким не заперечується і не ставиться під сумнів. Відповідач не надала суду заперечень стосовно факту отримання нею кредитних коштів у розмірі 15000,00 грн. Також відповідач не заперечувала щодо переходу до позивача прав кредитора за кредитним договором від 09.09.2021 № 4745611 внаслідок укладення позивачем з ТОВ «Авентус Україна» договору факторингу від 17.01.2023 № 17.01/23-Ф. Позивач визнає, а відповідач не заперечила сплату нею на виконання своїх договірних зобов`язань за кредитним договором частини боргу 05.10.2021 у розмірі 5771,25 грн, та 04.11.2021 у розмірі 8550,00 грн. Пунктом 1.4 кредитного договору передбачено, що строк кредиту складає 30 днів (а.с. 105). Пунктом 4.2.2 кредитного договору передбачено, що споживач має право порушувати питання про продовження строку дії договору шляхом здійснення відповідного платежу, а позивач може надати на цю пропозицію відповідь протягом 24 годин з моменту вчинення вказаних дій споживачем (а.с. 107). Пунктом 4.2.3 кредитного договору передбачено, що кредитодавець має право, але не обов`язок протягом строку для відповіді акцептувати пропозицію споживача про продовження строку дії договору шляхом направлення споживачу текстового повідомлення про погодження нового строку кредиту. У даній справі первісний 30-денний строк кредитування скінчився 08.10.2021. Позивач у позовній заяві стверджує, що в зв`язку з тим, що відповідач повертала кредит та сплачувала нараховані відсотки 05.10.2021 та 04.11.2021 строк кредитування двічі продовжувався на 30-денні строки на підставі п. 1.4 та п. 4.2. Кредитного договору, тому остаточний строк кредитування - 04.12.2021. Однак 04.12.2021 відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконала, тому на підставі п. 4.3. Кредитний договір було автоматично пролонговано на 90 (дев`яносто) календарних днів. Однак суд не може погодитися з такими твердженнями. Так, матеріали справи не містять жодного доказу, який надав би суду можливість визначити призначення платежів, здійснених відповідачем 05.10.2021 та 04.11.2021. З огляду на це суд не може прийняти до уваги доводи позивача про те, що вказані платежі були направлені саме на пролонгацію дії кредитного договору. Крім того, матеріали справи не містять доказів того, що відповідну оферту кредитодавцем було прийнято. Позивач не надав доказів направлення відповідачу текстового повідомлення про пролонгації дії кредитного договору, що відповідало б приписам п.4.2.3 договору. За таких обставин суд виснує, що строк кредитування скінчився 08.10.2021, отже нарахування позивачем відсотків за користування кредитними коштами після закінчення строку дії кредитного договору є необґрунтованим. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється. У такому випадку права та інтереси кредитора в охоронних правовідносинах забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України. До такого висновку дійшла 28.03.2018 Велика Палата Верховного Суду у справі № 444/9519/12. Згідно з наданим позивачем розрахунком загальна заборгованість відповідача станом на 08.10.2021 становить 15855,00 грн, з них 15000,00 грн - заборгованість за основним боргом, а 855,00 грн - заборгованість за процентами (а.с. 80). Відповідач 05.10.2021 перерахувала на користь позивача 5771,25 грн. У першу чергу погашається заборгованість за відсотками, отже відсотки у розмірі 855,00 грн відповідач погасила у повному обсязі, а також частково погасила тіло кредиту. Після цієї оплати заборгованість відповідача становила 10083,73 грн. У подальшому 04.11.2021 відповідач частково повернула кредит у розмірі 8550,00 грн, отже станом на цю дату у відповідача залишилася заборгованість за тілом кредиту в розмірі 1533,75 грн (а.с. 109). Таким чином заборгованість відповідача за основним боргом (тілом кредиту) у розмірі 1533,75 грн підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Щодо вирішення спору в частині стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних від простроченої суми та втрат від інфляції, суд враховує таке. Згідно з ч. 2 ст. 265 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивач просить стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 2128,75 грн, які нараховані з 05.03.2022 по 08.09.2023, та втрати від інфляції у розмірі 11964,60 грн за період з лютого 2022 року по червень 2023 року, які розраховані із заборгованості в розмірі 46920,00 грн (а.с. 7-8). Однак такий розрахунок не узгоджується ні з реальним розміром заборгованості (1533,75 грн), ні з п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, відповідно до яких у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). У даному випадку позивач має право на стягнення з відповідача 3% річних та втрат від інфляції, розрахованих на суму заборгованості за кредитом у розмірі 1533,75 грн за період з 09.10.2021 до 23.02.2022. Так, інфляційні втрати позивача за вказаний період дорівнюють 81,38 грн, а 3 % річних дорівнюють 17,40 грн. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути грошові кошти у відшкодування заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 1632,53 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 1533,75 грн, інфляційні втрати за ст. 625 ЦК України - 81,38 грн; 3 % річних за ст. 625 ЦК України - 17,40 грн. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач заявив позовні вимоги в розмірі 61013,35 грн, з яких судом задоволено вимоги у розмірі 1632,53 грн, що складає 2,68 % від ціни позову. Позивач сплатив судовий збір у розмірі 2 147,20 грн. Отже, на користь позивача підлягають відшкодуванню судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 57,54 грн, що дорівнює 2,68 % від сплаченого судового збору. Позивач надав суду докази понесених ним витрат на правову допомогу в розмірі 10 000,00 грн, які відповідно до п. 3 ч.2 ст. 141 ЦПК України покладаються в разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з цим стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати позивача на правничу допомогу в розмірі 268,00 грн, що дорівнює 2,68 % від загального розміру понесених позивачем витрат на вказану допомогу.

Outcome: partial