Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-16 00:00:00

У жовтні 2023 року до Дарницького районного суду м. Києва надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , про розірвання шлюбу. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями для розгляду справи визначено суд у складі головуючого судді Мицик Ю.С. Позов обґрунтовано тим, що з 01.02.2012 сторони перебувають у шлюбі. В шлюбі у подружжя народилась донька - [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем у позивачки не склалося, оскільки у сторін різні погляди на сімейне життя та обов`язки, різні погляди на виховання дітей. Шлюбні відносини фактично припинились, сторони не ведуть спільного господарства, мають різні бюджети та проживають окремо. Примирення між сторонами не можливе, а тому подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивачки. Ухвалою від 23.10.2023 суд відкрив провадження у справі та постановив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. В судові засідання які були призначені на 20.11.2023, 12.12.2023 та 17.01.2024 відповідач тричі поспіль не з`явився. Про дату та час розгляду справи повідомлявся шляхом надсилання судових повісток засобом поштового зв`язку, рекомендованим листом з повідомленням на його зареєстровану адресу місця проживання: [ADDRESS] (відповідь Департаменту з питань реєстрації КМДА) (а.с. №20). На адресу суду повернулись конверти із судовою повісткою про виклики до суду адресовані відповідачу із відміткою: "Адресат відсутній за вказаною адресою". Оцінюючи можливість розгляду справи за таких обставин, суд виходить з того, що відповідно до ст. 55 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (далі - Конвенція) держава має позитивні зобов`язання перед людиною забезпечувати розгляд справи у розумний строк. Особа, яка звертається до суду, має законні очікування, що справу буде розглянуто. Поведінка відповідача не може стати на заваді обов`язку суду розглянути справу. Однак з гарантій ст. 6 Конвенції випливає як право позивача на розгляд справи у розумний строк, так і право відповідача знати про судове провадження проти нього. Суд звертає увагу, що одержання учасником справи належно надісланої судової кореспонденції перебуває поза сферою контролю суду. В свою чергу особа, яка зареєструвала свої місце проживання за певною адресою, діючи розумно та добросовісно, повинна дбати про те, щоб мати змогу отримувати надіслану їй кореспонденцію своєчасно. У разі виникнення перешкод, адресат міг, зокрема, подати заяву про пересилання або доставку адресованих йому поштових відправлень на іншу адресу. Це передбачено п.п. 118, 123 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270. Зважаючи на те, що відповідача належним чином повідомлено про розгляд справи (за зареєстрованим місцем проживання), незалежно від того чи отримав відповідач адресовану йому кореспонденцію, суд вважає, що гарантії ст. 6 Конвенції щодо відповідача дотримано і справу може бути розглянуто по суті. Будь-яких письмових заяв від відповідача не надходило, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості достеменно встановити його правову позицію щодо предмета спору. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. 12.12.2023 представник позивачки адвокат Репецька Єлизавета Миколаївна на електронну адресу суду направила заяву в якій позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. У заяві також зазначила проводити розгляд справи за її відсутності та відсутності позивачки. На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що сторони належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення судового засідання та вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності сторін. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано 01.02.2012 Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 99. Під час перебування в шлюбі у подружжя народилась донька [PERSON] , [INFO] свідоцтво про народження видане 03.04.2012 Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №1006. Відповідно до частини першої статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно із статтями 21, 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Як передбачено частиною першою статті 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. За приписом частини другої статті 112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам спільної дитини, що мають істотне значення. Перешкод для розірвання шлюбу, визначених частиною другою статті 110 Сімейного кодексу України, судом не встановлено. Зі змісту позовної заяви вбачається, що спільне життя сторін не склалося, шлюбні відносини між сторонами та ведення спільного господарства припинені і на цей час шлюб існує лише формально, а тому перебування у шлюбі суперечить інтересам позивача. Суд дійшов висновку, що примирення сторін неможливе, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача, отже, наявні підстави для задоволення позову та розірвання шлюбу між сторонами. Згідно з частиною другою статті 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили (абзац 2 частини 3 статті 115 Сімейного кодексу України).

Outcome: approved