Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між ним та відповідачем. На обґрунтування позову зазначив, що 05.10.1991 року він зареєстрував шлюб з відповідачем. Від шлюбу вони мають повнолітніх дітей. З 2020 року шлюбні відносини між ними фактично припинені, спільне господарство вони не ведуть. Основною причиною припинення шлюбних відносин стали різні погляди на шлюб та сім`ю. Вважає, що сім`я розпалась остаточно, тому просить шлюб розірвати. 20.11.2023 року було відкрито провадження у вказаній цивільній справі і призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Представник позивача адвокат ГаленкоО.Є. подав заяву про розгляд справи у його відсутності та за відсутності позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач відзиву на позов не подала, про час та місце проведення розгляду справи повідомлена належним чином, відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України. Враховуючи згоду позивача, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи у відсутність відповідача на підставі наявних у справі даних та доказів, відповідно до ст. 280 ЦПК України. В порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав. Статтею 24 Сімейного кодексу України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3 ст. 105 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Відповідно до ст. 110 Сімейного Кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони по справі знаходяться в шлюбі, зареєстрованому 05.10.1991 року Дніпровським відділом РАЦС м. Дніпродзержинська міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 1043, дошлюбне прізвище відповідача « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу (а.с. 12). \~ \~ \~ \~Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Спільне життя сторін не склалося, кожний з подружжя має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. Сторони спільне господарство не ведуть, не підтримують подружніх відносин, не мають спільного сімейного бюджету. З огляду на вищевикладене та приймаючи до уваги те, що шлюбні відносини між сторонами припинені, відновлювати подружні відносини сторони не бажають, позивач підтримав позов, відповідач заперечень та відзиву не подала, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права сторін, збереження шлюбу не відповідає їх інтересам, суд дійшов висновку про те, що родина сторін розпалася остаточно, примирення бути не може, і шлюб підлягає розірванню. Оскільки позивач не наполягав на стягненні з відповідача за судового збору у розмірі 1073,60 грн., сплаченого ним за подання даного позову, суд вважає можливим не стягувати судові витрати з відповідача.

Outcome: approved