Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-21 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом, в якому просять визначити порядок користування та виділити співвласникам з відступом від розміру часток власників з урахуванням об`єднаної 3/4 частини житлової площі квартири та 1/4 частини житлової площі квартири в індивідуальне користування приміщення квартири [ADDRESS] . В обґрунтування вимог позивачі посилаються на те, що воно та відповідач є співвласниками квартири [ADDRESS] згідно договору дарування квартири від 22.02.2003 року, що зареєстровано в реєстрі за №240. Відповідно до договору дарування кожен з учасників справи прийняв в дар в рівних частках квартиру. Довгий час всі разом проживали в зазначеній квартирі як одна сім`я та на даний час у зв`язку з складними та неприязними відносинами з відповідачем в квартирі позивачі не проживають. Право кожного з позивачів на 1/4 частину квартири підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Між позивачами та відповідачем виник спір, щодо визначення порядок користування квартирою, яка перебуває в спільній частковій власності сторін. Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому він заперечує проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що при визначенні порядку користування жилими приміщеннями враховується пропорційна частка кожного співвласника, оцінюється планування приміщення, кількість прохідних кімнат. Зазначає, що позивачі не використовують жилу площу та не несуть відповідальності та зобов`язання більше двох років. Позивачами [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] подано відповідь на відзив, в якому просить відмовити відповідачу в долученні відзиву до матеріалів справи та повернути його [PERSON] . Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 01.06.2021 року відкрито провадження у справі. Розпорядженням Голови Верховного Суду №4/0/9-22 від 10.03.2022 року «Про зміну територіальної підсудності справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність судових справ Комінтернівського районного суду м. Харкова, визначено територіальну підсудність справ за Ленінським районним судом м. Полтави. На виконання вищевказаного розпорядження Комінтернівським районним судом м. Харкова справи, які перебували на розгляді в суді були передані до Ленінського районного суду м. Полтави. Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 11.05.2023 року дану цивільну справу передано за підсудністю до Комінтернівського районного суду м. Харкова Ухвалою суду від 22 червня 2023 року цивільну справу прийнято до провадження. До суду надійшла позивача [PERSON] , про слухання справи за його відсутності із зазначенням щодо підтримання доводів позовної заяви в повному обсязі та ухвалення рішення на підставі наявних у справі доказів. До суду надійшла позивача [PERSON] ,про слухання справи за її відсутності із зазначенням щодо підтримання доводів позовної заяви в повному обсязі та ухвалення рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до договору дарування від 22.02.2023 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] . [PERSON] є власником 1/4 частини квартири за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. [PERSON] є власником 1/4 частини квартири за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. [PERSON] є власником 1/4 частини квартири за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Відповідно до Технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] [PERSON] є власником 1/4 частини квартири. Квартира розташована на 4 поверсі 5-ти поверхового будинку і складається з трьох кімнат житловою площею 39,6 кв.м., у тому числі перша кімната 17,2 кв.м., друга кімната 10,3 кв.м., третя кімната 12.1 кв.м. та кухні площею 5,1 кв.м., вбиральні 0,9 кв.м. ванна кімната площею 1,4 кв.м., коридору 5,0 кв.м., вбудовоної шафи 0,9 кв.м. Загальна площа квартири 54,7 кв. м. Згідно з висновком обстеження технічного стану будівельних конструкцій приміщень квартири [ADDRESS] , який складено станом на 26.05.2021 рік провідним експертом [PERSON] , відповідно до технічного паспорту квартири [ADDRESS] планування квартири допускає виділення в натурі 3/4 частини квартири в натурі у вигляді двох кімнат площею 17,2 кв.м., та 12,1 кв.м. (загальна площа 29,3 кв.м.) в праві спільної часткової власності на квартиру. Коридор до кімнати 10,3 кв.м. може бути зроблено за рахунок зменшення на 3кв.м. площі великої кімнати (площею 17,2 кв.м.). Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із частиною 1 статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним ( частина 4 статті 41 Конституції України). Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до частини 1 статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 3 ст. 319 ЦК України, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Згідно ч. 1 ст. 356 ЦК України визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до\~статті 358 ЦК України\~право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідно вимог\~ст. 41 Конституції України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до\~Закону України від 17.07.1997 року №475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, за яким особа має право безперешкодно володіти, користуватися і розпоряджатися належним майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.ст.\~391,\~396 ЦК України\~власник майна може вимагати усунення всяких порушень його права, хоча б ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння, в тому числі і шляхом подання до суду відповідного позову. Відповідно до п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. П.6\~Постанови №7 від 04 жовтня 1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок»\~передбачається, що у цьому разі окремі підсобні приміщення ( кухня, коридор, тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Відповідно до положень ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів та показаннями свідків. Обовязок доказування і подання доказів покладається на сторін (ст. 81 ЦПК України). Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] заявлені обґрунтовано та підлягають задоволенню з урахуванням досліджених у судовому засіданні доказів. Питання щодо розподілу судових витрат вирішується відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved