Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-09 00:00:00

29.08.2023 [PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький титано-магнієвий комбінат» про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначив, що в період з 19.09.2014 по 28.07.2022 він перебував у трудових відносинах з ТОВ «Запорізький титано-магнієвий комбінат» на посаді «майстер». Факт перебування позивача та відповідача у трудових правовідносинах підтверджується відповідними документами, долученими до позовної заяви. 28.07.2022 позивач був звільнений із займаної посади, згідно наказу № 488 від 28.07.2022 за власним бажанням (ст. 38 КЗпП). Відповідач, в порушення вимог трудового законодавства, не здійснив з позивачем повне розрахування в день звільнення, у зв`язку з чим він просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 14\~313,50 грн та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні 178\~203,07 грн. Від представника ТОВ «ЗТМК» надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Від позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі, на позовних вимогах наполягає та просить їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив, жодних клопотань від нього не надходило. Про дату, час там місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про отримання 27.12.2023 судової поштової кореспонденції (а.с. 57). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши та проаналізувавши всі надані докази, вважає, що позов обґрунтований та підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що [PERSON] в період з 19.09.2014 по 28.07.2022 перебував у трудових відносинах з ТОВ «Запорізький титано-магнієвий комбінат» на посаді «майстер». 28.07.2022 позивач був звільнений з посади на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням, відповідно до Наказу № 488 від 28.07.2022 про припинення трудового договору (контракту) (а.с. 7). В день звільнення, в порушення вимог законодавства про працю, відповідач, не провів повний розрахунок з позивачем та не виплатив заборгованість по заробітній платі. Відповідно до ст. 115 КЗпП, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України, роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму (ст. 166 КЗпП). Відповідач, не погоджуючись із заявленими позовними вимогами, надав суду відзив, в якому просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі з наступних підстав. Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 ухвалено рішення про запровадження воєнного стану в Україні з 05-30 год. 24.02.2022 строком на 30 днів, що неодноразово продовжувався і діє на сьогоднішній день. З 25.02.2022 відбувались систематичні обстріли міст та інших населених пунктів Запорізької області. ТОВ «ЗТМК» розташований в межах м.\~Запоріжжя та є об`єктом підвищеної небезпеки. Враховуючи сукупність вищезазначених факторів та обставин, необхідність дотримання вимог безпеки виробництва, збереження життя та здоров`я людей як у м.\~Запоріжжі, так і у Запорізькій області та у прилеглих областях, проблеми з поставками сировини необхідної для безперервного, нерозривного циклу виробництва, порушення логістичних зв`язків, керівництвом ТОВ «ЗТМК» було прийнято рішення про позапланову безаварійну зупинку ТОВ «ЗТМК», оформлене наказом в.о. директора ТОВ «ЗТМК» № 174 від 02.03.2022 «Про організацію позапланової безаварійної зупинки комбінату», та як наслідок, можливість своєчасного виконання зобов`язань щодо своєчасної виплати заробітної плати. Таким чином, з 24.02.2022 існували та продовжують існувати об`єктивні обставини, що унеможливлюють здійснення своєчасної виплати заробітної плати працівникам ТОВ «ЗТМК», включаючи позивача, пов`язані з введенням воєнного стану на всій території України. Разом з цим, відповідач не погоджується з розрахунком середнього заробітку за час затримки розрахунку, адже сума в розмірі 178\~203,07 грн є неспівмірною із заборгованістю по заробітній платі (14\~313,50 грн), крім того, ця сума розрахована за період з 28.07.2022 по 13.07.2023 включно, що складає 11 місяців та 15 календарних днів. Відтак, відповідач надає свій розрахунок середнього заробітку за період з 29.07.2022 по 28.01.2023 в сумі до виплати 34\~050,00\~грн. Окрім того, відповідач вважає, що вимога позивача про стягнення середнього заробітку розглядатися не повинна, адже позивач не сплатив за цю вимогу судовий збір. Щодо заборгованості по заробітній платі. Судом в ході розгляду справи встановлено, що станом на день розгляду справи в суді (10.01.2024) відповідач не виплатив позивачеві заборгованість по заробітній платі в розмірі 14\~313,50 грн (станом на 27.09.2023), що підтверджується відповідною довідкою № 11-5/34-234 від 27.09.2023 (а.с. 39). Сума заборгованості по заробітній платі відповідачем не заперечується, контррозрахунку заборгованості відповідачем суду не надано, відтак, сума заборгованості по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі в розмірі 14\~313,50 грн підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в повному обсязі. Щодо середнього заробітку. Дана вимога підлягає розгляду, оскільки позивачем при зверненні до суду сплачена сума судового збору в розмірі 1\~073,60 грн саме за цю вимогу, що підтверджується платіжною інструкцією № 0.0.3163707430.1 від 23.08.2023 (а.с. 1). Отже, заперечення відповідача в цій частині судом відхиляються. Відповідно до пункту 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. На думку позивача, він має право на стягнення суми середнього заробітку за час затримки розрахунку з 28.07.2022 (момент звільнення) по 13.07.2023 (день підтвердження заборгованості відповідачем) в сумі 178\~203,07 грн. Позивач здійснив таке нарахування, виходячи з наступного. Оскільки [PERSON] був звільнений 28.07.2022, а датою підтвердження заборгованості відповідачем є 13.07.2023, строк затримки розрахунку складає 249 робочих днів. Сума доходу за липень 2022 року становить 14\~313,50 грн. Кількість робочих днів у липні за мінусом 1 дня, коли позивач вже був звільнений 20 днів. Середньоденний заробіток складає: 14\~313,50/20 = 715,67 грн. Середній заробіток за несвоєчасний розрахунок становить: 715,67 грн * 249 днів = 178\~203,07 грн. Водночас, відповідач також надає свій контррозрахунок, що виглядає наступним чином. Середній заробіток за час затримки розрахунку вирахуваний за період з 29.07.2022 по 28.01.2023.Сума 24\~719,90 грн (заробітна плата за березень/квітень) / 45 відпрацьованих днів (травень/червень) = 549,33 грн (середньоденна заробітна плата). 77 робочих днів * 549,33 грн 42\~298,41 грн. Внески становлять: єдиний внесок 22% 9\~306,00 грн (42\~298,41 * 22%); податок на доходи фізичних осіб 18% 7\~613,71 грн (42\~298,41 * 18%); військовий збір 1,5% 634,48 грн (42\~298,41 * 1,5%). Таким чином, сума до виплати складає 34\~050,22 грн. Суд, уважно ознайомившись з розрахунками сторін, не погоджується із жодним з них і дійшов до висновку, що у задоволенні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку слід відмовити з огляду на наступне. Абзацом 3 п. 2 Розділу ІІ «Період, за яким обчислюється середня заробітна плата» Постанови КМУ № 100 визначено, що середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Згідно абз. 1 п. 8 Розділу IV «Порядок розрахунку виплат у всіх випадках збереження заробітної плати» Постанови КМУ № 100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Позивач був звільнений 28.07.2022. Два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата це травень та червень 2022 року. Ані позивачем, ані відповідачем суду не надано відомостей про заробітну плату [PERSON] у вказані вище періоди. Окрім того, відомості щодо кількості відпрацьованих позивачем днів також мають розбіжності безпосередньо позивач здійснив розрахунок середнього заробітку лише за один місяць, в якому він був звільнений, посилаючись при цьому на Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України №\~100 від 08.02.1995. Однак, дане посилання є формальним, адже ним не зазначені конкретні пункти даного Порядку, відповідно до яких було здійснено саме такий розрахунок. Відповідач, в свою чергу, надав розрахунок, виходячи з того, що денний персонал підрозділів промислової та непромислової групи Товариства переведений на триденний робочий тиждень (понеділок та п`ятниця є додатковими вихідними). Вказане позивачем не спростовано при тому, що свій розрахунок позивач здійснював за іншими показниками. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суду сторонами по справі не надані належні, достовірні та достатні докази в частині вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи (ч. 7 ст. 81 ЦПК України). Окрім наведеного вище, судом при винесенні рішення в частині вимог про середній заробіток враховано, що Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 ухвалено рішення про запровадження воєнного стану в Україні з 05-30 год. 24.02.2022 строком на 30 днів, що неодноразово продовжувався і діє на день постановлення рішення. ТОВ «ЗТМК» розташоване в межах м. Запоріжжя та є об`єктом підвищеної небезпеки. Територія заводу неодноразово потерпала від ворожих обстрілів. З огляду на сукупність всіх вищезазначених факторів керівництвом ТОВ «ЗТМК» було прийнято рішення про позапланову безаварійну зупинку ТОВ «ЗТМК», оформлене наказом в.о. директора ТОВ «ЗТМК» № 174 від 02.03.2022 «Про організацію позапланової безаварійної зупинки комбінату» (а.с. 33). Таким чином, з 24.02.2022 існували та продовжують існувати об`єктивні обставини, що унеможливлюють здійснення своєчасної виплати заробітної плати працівникам ТОВ «ЗТМК», включаючи позивача, пов`язані з введенням воєнного стану на всій території України. Зазначені обставини, на думку суду, є причинами неможливості належного виконання зобов`язань щодо своєчасної виплати заробітної плати, оскільки основне виробництво було зупинене внаслідок бойових дій, небезпеки техногенної катастрофи та форс-мажорних обставин, що по суті є обставинами непереборної сили, які призвели до зупинки господарської діяльності підприємства та неможливості отримання прибутку. При цьому, згідно ч. 3 ст. 10 Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили. Звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати. Тому суд, враховуючи конкретні обставини справи, дійшов висновку, що вказані вище вимоги позивача задоволенню не підлягають, адже судом в ході розгляду справи встановлено, що порушення зобов`язання щодо розрахунку при звільненні з позивачем сталося внаслідок дії обставин непереборної сили. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позовні вимоги [PERSON] задоволені лише в частині стягнення заробітної плати. За дану вимогу майнового характеру позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Отже, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 1\~073,60 грн. Оскільки вимога про стягнення середнього заробітку залишена без задоволення, то в цій частині сплачена сума судового збору залишається за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: partial