Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-21 00:00:00

15.01.2024 до Садгірського районного суду м. Чернівці подано позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, у якому позивач просить розірвати шлюб зареєстрований 26.04.2010 Відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції між нею та відповідачем. Позивач вказує, що від шлюбу у них із [PERSON] народилися доньки: [PERSON] та [PERSON] , [INFO] . [PERSON] зазначає, що протягом останнього року стосунки із чоловіком розладилися, зникло взаєморозуміння, спільне проживання стало неможливим, а тому вже тривалий час кожен із подружжя диве окремим життям та сім`я існує лише формально. З посиланням на відповідні норми, просить суд розірвати шлюб, оскільки рішення розірвати шлюб є остаточним, примирення вважає недоцільним. Від відповідача [PERSON] відзив на позовну заяву до суду не надходив. Вказаний вище позов [PERSON] до [PERSON] 15.01.2024 переданий на розгляд головуючого судді Асташева С.А., згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями (а.с. 11). Ухвалою судді Садгірського районного суду м. Чернівці Асташева С.А. від 15.01.2024 позовна заява прийнята до розгляду та постановлено відкрити провадження у справі. Розгляд справи визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання призначено на 22.01.2024, про що повідомлені сторони. У судове засідання сторони не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. Позивач [PERSON] 22.01.2024 скерувала заяву, у якій просила судовий розгляд у справі провести за її відсутності. Підтримала позовні вимоги у повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про поважні причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи. Відзив на позовну заяву до суду від нього не надходив, як і жодних клопотань чи заяв. Суд вважає за можливе провести розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, у зв`язку із неявкою у судове засідання всіх учасників справи. Суд, розглянувши письмові матеріали справи, встановивши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, ухвалюючи рішення відповідно до вимог ст.263 ЦПК України, дійшов висновку, що позов є обґрунтований і підлягає до задоволення. Так, суд встановив, що між позивачкою - [PERSON] , [INFO] та відповідачем - [PERSON] , [INFO] , укладено шлюб 26 квітня 2010 року, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис за № 513, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим повторно відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Чернівецькій області Управління державної реєстрації Західного Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 11 січня 2024 року (а.с.10). Від шлюбу у сторін народилися дві доньки, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 27 лютого 2013 року, та [PERSON] , [INFO] , відповідно до даних копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 27 лютого 2013 року (а.с.8-9). Заходів забезпечення позову та доказів не вживалося. Строк для примирення подружжю не призначався. Зупинення провадження у справі не здійснювалося. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічне положення містить ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, в якій також зазначено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 5 Протоколу №7 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Згідно з ч.3 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч.1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Статтею 112 СК України передбачено, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст. 114, ст. 115 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та постановлення відмітки в актовому записі про шлюб. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Статтею 113 Сімейного кодексу України, передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Суд встановив, що шлюб носить формальний характер, оскільки сторони припинили сімейно-шлюбні відносини, примирення між ними стало неможливим, як вказує позивач, а тому подальше збереження шлюбу порушує, передбачене ст.56 Сімейного кодексу України, право дружини на особисту свободу. Оскільки дружина наполягає на розірванні шлюбу то, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Аналізуючи вищевикладене та з урахуванням обставин, передбачених ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, яка не бажає подальшого перебування у шлюбі, не бажає примиритися та зберегти шлюб, а відповідач не з`явилася до суду та не подав жодних заяв, не висловив про своє бажання зберегти шлюб, таким чином суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами слід розірвати. Питання стягнення судових витрат із відповідача позивач не заявляла. На підставі ст. 51 Конституції України, п. 4 ч.2 ст.18, ст.ст. 24, 56, 104-105, 110, 112 -115 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved