Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовом до відповідача [PERSON] про: - звільнення від сплати заборгованості по аліментах, яка утворилась за період з 30 серпня 2016 року по день винесення рішення; - звільнення від сплати аліментів на користь [PERSON] на утримання дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Вимоги мотивовано тим, що 20 січня 2017 року Деснянським районним судом м. Києва винесено рішення про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дітей - [PERSON] , [PERSON] у твердій грошовій формі у розмірі 6 000 грн. щомісячно до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Однак, 31 жовтня 2018 року Київський апеляційний постановив стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей у розмірі по 1500 грн. на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до довідки-розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, згідно з виконавчим листом Деснянського районного суду м.Києва за № 754/1026/16 від 09.05.2023, станом на 30.06.2023 заборгованість становить - 30 946,16 грн. Вказує, що знаходиться в скрутному матеріальному становищі із-за відсутності доходу, при цьому з 12.12.2022 є особою з інвалідністю 2-ї групи загального захворювання, має серйозні захворювання та потребує лікування. Зокрема, має борги та, відповідно, заборгованість по комунальним платежам по кв. [ADDRESS] в розмірі приблизно 65 000 грн., тому не може сплачувати аліменти на утримання дітей. Заборгованість по аліментах утворилась з незалежних від нього причин. Зазначає, що відповідач [PERSON] разом з дітьми перебуває у Франції, фінансово забезпечена, отримує фінансову допомогу. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Стадник А.С. скористалась правом подачі відзиву, в якому зазначено про безпідставність та необгрунтованість вимог позову в частині звільнення від сплати заборгованості по алміентах та в частині сплати аліментів Позивач стверджує, що не має доходу взагалі, на підтвердження чого додає до позову довідку ОК-7 із Пенсійного фонду України за 2011-2014 та 2017 роки, сформовану 07.09.2023, за інформацією із вище вказаної довідки, позивач офіційно не був працевлаштований протягом певного періоду, однак разом з цим із розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 14.07.2023 вбачається, що позивачем сплачувались аліменти у досить великих сумах: 9 000 грн. (в лютому місяці 2022 року), по 6 000 грн. (неодноразово) та по 3 000 грн. майже щомісячно. Твердження позивача про «фінансову забезпеченість» відповідача не може братись судом до уваги, адже це суто його суб`єктивна думка, яка жодними доказами не доведена, ґрунтується на припущеннях. Представник вказує, що відповідач разом з дітьми наразі проживає за кордоном виключно з метою збереження життя та здоров`я дітей, враховуючи дію воєнного стану в Україні та постійні ракетні обстріли. Відповідач несе суттєві витрати на проживання, утримання та виховання дітей у Франції, що виражаються у: оренді житла - 511 євро на місяць; обов`язковому страхуванні орендованого житла - 12,55 євро щомісячно; комунальні послуги за водопостачання, електроенергію - близько 100-120 євро на місяць; оренди для старшого сина студентської кімнати - 261 євро на місяць. Сукупно, зазначені вище витрати лише покривають виплаті допомоги для шукачів притулку у Франції, що в середньому становить 900 євро на місяць. Однак зазначені витрати не включають в себе витрати на харчування дітей, забезпечення їх побутовими речами, одягом, засобами гігієни, витрат на громадський транспорт. Крім того, за наявною інформацією позивачу належить на праві власності дві квартири в місті Києві за наступними адресами: [ADDRESS] ; [ADDRESS] . Тобто, маючи у власності дві квартири, позивач має можливість в одній квартирі проживати, а іншу здавати в оренду для отримання певного прибутку. З кінця 2019 року до початку 2022 року позивач оплачував аліменти на утримання дітей, при цьому офіційно не працюючи та маючи вже заборгованість за комунальні послуги. Щодо твердження позивача за його стан здоров`я, звертає увагу суду, що позивачем жодними доказами не доведено, що він намагався влаштуватись на роботу до будь-якого підприємства, яке йому відмовило у прийнятті на роботу згідно допустимого йому характеру праці за висновком МСЕК, а також відсутні докази на підтвердження факту його звернення до державної служби зайнятості для працевлаштування та його перебування на обліку в службі зайнятості. Докази про оформлення догляду за позивачем як особою з 2 групою інвалідності - відсутні. Від позивача [PERSON] до суду надійшла відповідь на відзив, у якій останній не погоджується з викладеними доводами сторони відповідача в відзиву, оскільки вказана інформацій базується на припущеннях та власних міркуваннях. Позивач вказує, що його стан здоров`я незадовільний, має безліч захворювань та наявні його доходи - це пенсія в розмірі 2 600 грн. Просить задовольнити позовну заяву в повному обсязі та долучає квитанцію про оплату заборгованості по аліментах. 10 жовтня 2023 року ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Саламон О.Б. відкрито провадження по справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження. В судове засідання позивач та представник позивача не з`явились, про розгляд справи повідомлені належним чином, при цьому на адресу суду надійшла заява представника про розгляд справи без їх участі, просить задовольнити позовні вимоги. Відповідач та представник відповідача в судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлені належним чином, при цьому до суду від представника відповідача надійшла заява про проведення судового засідання без участі відповідача та представника, просить відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві. Приймаючи до уваги викладене, визнавши матеріали справи достатніми для вирішення справи, а неявку учасників справи такою, що не перешкоджає розгляду заяви, суд розглядає заяву без участі сторін по справі. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з"явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено наступне. 20 січня 2017 року Деснянським районним судом м. Києва винесено рішення про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій формі у розмірі 6 000 грн. щомісячно до досягнення найстаршою дитиною повноліття. 31 жовтня 2018 року Київський апеляційний суд виніс постанову про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей у розмірі по 1 500 грн. на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття. Постановою Деснянського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) № 71907608 від 29 травня 2023 року відкрито виконавче провадження про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі по 1 500 грн. на кожну дитину, починаючи з 30 серпня 2016 року до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до довідки-розрахунку заборгованості, виданої 14 липня 2023 року державним виконавцем ВДВС у м. Києві Данилюком Р.В., згідно виконавчого листа Деснянського районного суду м. Києва за № 754/1026/16 від 09.05.2023, станом на 30 червня 2023 року заборгованість становить - 30 946,16 грн. (а.с.19-20) У відповідності до довідки, виданої 13 листопада 2023 року державним виконавцем ВДВС у м. Києві Данилюком Р.В., згідно розрахунку зі сплати аліментів станом на 13 листопада 2023 року заборгованість по сплаті аліментів з [PERSON] відсутня, всі заходи примусового виконання скасовано (а.с.114). Тобто, протягом 4 - х місяців, на підтвердження чого надана довідка, видана державним виконавцем, заборгованість по сплаті аліментів, яка виникла з 30 серпня 2016 року, відсутня. Зокрмеа будь - яких відмов від позову (всіх або частин позовних вимог) зменшення розміру позовних вимог, залишення без розгляду чи закриття в цій частині провадження по справі, змін предмету або підстав позову, від позивача не надходило. Позивач підтверджує також стан здоров`я копіями довідок від 11.11.2022, 16.12.2022, 06.09.2023, виданих КНП «МЗНПД» про перебування під наглядом лікаря-психіатра, перебував на стаціонарному лікування в КНП "Клінічна лікарня "Психіатрія" з 23.08.2022 по 20.09.2022 (протягм місяця), з 11.11.2022 по 13.12.2022 (протягом місяця). Рішенням МСЕК визнаний особою з інвалідністю 2 групи до 01 січня 2024 року. (а.с.11-13). Згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 13.12.2022, [PERSON] , [INFO] має другу групу інвалідності, котра встановлена до 01 січня 2024 року. Позивачу рекомендована робота на дому, реабілітаційний центр. Підставою видачі вказаної довідки є акт огляду МСЕК № 212 (а.с.14). Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття (стаття 51 Конституції України) та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України (далі - СК України). Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Стаття 179 СК України визначає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Частиною 3 статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, посувати її до самостійного життя та праці (ч. 1 ст.1 2 Закону України «Про охорону дитинства»). Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві, покладається законом рівною мірою на обох батьків і такий обов`язок є безумовним. Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей. Аналіз наведених законодавчих норм в їх сукупності дає підстави для висновку, що стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, а право на отримання аліментів на утримання дитини має той з батьків або інших законних представників, разом з яким проживає дитина. Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу міжбатьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно з ч.2 ст.197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. З аналізу даної правової норми вбачається, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Відповідно, лише за наявності вищевказаних обставин, що мають істотне значення платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення. Аналогічна вимога мається у п.22 Постанови Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", де вказано, що суд за передбачених ст.197 СК України умов може повністю або частково звільнити платника аліментів від сплати заборгованості. Згідно зі ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Згідно ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати аліментів. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати аліментів можливе лише за його позовом. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати аліментів на підставі судового рішення. Як вбачається з довідки від 13.11.2023 заборгованость зі сплати аліментів відсутня. Окрім того, аліменти на утримання дітей - [PERSON] та [PERSON] за рішенням суду стягуються по 1 500 грн. на кожну дитину щомісячно до досягнення найстаршою дитиною повноліття. [PERSON] ( [INFO] ), у березні 2023 року виповнилося 18 років, тобто став повнолітнім і аліментні зобовязання позивача припинилися. На даний час аліментні зобов`язання позивача [PERSON] існують за рішенням суду відносно дитини [PERSON] , [INFO] , - до набуття нею повноліття. Позивач стверджує, що не має доходу взагалі, на підтвердження чого додає до позову довідку ОК-7 із Пенсійного фонду України за 2011-2014 та 2017 роки, сформовану 07.09.2023. За інформацією із вище вказаної довідки, позивач офіційно не був працевлаштований протягом певного періоду, однак разом з цим із Розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 14.07.2023 (яку ж самостійно додає позивач до доказів) вбачається, що позивачем сплачувались аліменти у досить великих сумах: 9 000 грн. (в лютому місяці 2022 року), по 6 000 грн. (неодноразово) та по 3 000 грн. майже щомісячно. Твердження позивача про «фінансову забезпеченість» відповідача не може братись судом до увагу, адже це суто суб`єктивна думка, яка жодними доказами не доведена, ґрунтується на припущеннях та є абсурдною саме у питанні утримання власних дітей. Представник відповідача у відзиві дійсно підтверджує, що відповідач разом з дітьми наразі проживає за кордоном виключно з метою збереження життя та здоров`я дітей, враховуючи дію воєнного стану в Україні та постійні ракетні обстріли, при цьому відповідач несе суттєві витрати на проживання, утримання та виховання дітей у Франції, що виражаються у: оренді житла - 511 євро на місяць; обов`язковому страхуванні орендованого житла - 12,55 євро щомісячно; комунальні послуги за водопостачання, електроенергію - близько 100-120 євро на місяць; оренди для старшого сина студентської кімнати - 261 євро на місяць. Сукупно, зазначені вище витрати дорівнюють (лише покривають) виплаті допомоги для шукачів притулку у Франції, що в середньому становить 900 євро на місяць. Однак зазначені витрати не включають в себе витрати на харчування дітей, забезпечення їх побутовими речами, одягом, засобами гігієни, витрат на громадський транспорт. Під час запиту щодо права власності зареєстрованого за [PERSON] в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно наявна інформація лише щодо кв. [ADDRESS] . Згідно листа КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 09.10.2017 кв. [ADDRESS] на праві власності зареєстрована за [PERSON] . Як доказ своєї неплатоспроможності позивач надає до суду квитанції із заборгованістю щодо сплати житлово-комунальних послуг в квартирі за адресою його місця реєстрації проживання, однак додані квитанції не можуть бути належними та допустимими доказами, оскільки заборгованість по платіжкам (наприклад, від КП «КИЇВЕПЛОЕНЕРГО», ПрАТ «АК «КИЇВВОДОКАНАЛ» та ЖБК «Арсеналець 4»), з розрахунку на середньомісячну норму для однієї особи, могла би утворитись мінімум за 5 (п`ять) років, по-друге, рахунок за електроенергію - борг (станом на 01.07.2023) - 35, 04 грн. (тобто фактично відсутній борг), рахунок за газ - враховуючи той факт, що тягар утримання майна лежить на його власника, то борг у розмірі 2035, 69 грн. є нічим іншим як безвідповідальністю власника. До того ж, з кінця 2019 року (інформація із доданої позивачем довідки розрахунку) до початку 2022 року позивач оплачував аліменти на утримання дітей, при цьому офіційно не працюючи та маючи вже заборгованість за комунальні послуги. Щодо твердження позивача за його стан здоров`я. Відповідно до довідки Управління соціального захисту населення Деснянського районного в місті Києві державної адміністрації № 851/7 від 09.08.2023 позивач перебуває на обліку в Деснянському Управлінні соціального захисту населення, отримує державну соціальну допомогу як особа з інвалідністю 2 (другої) групи загального захворювання з 12.12.2022. Згідно з довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією щодо позивача від 13.12.2022, останньому встановлено висновок про умови та характер праці - «робота на дому, реабілітац. центр». Відповідно до ч.ч.1,4 ст. 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» забезпечення прав осіб з інвалідністю на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості. Особам з інвалідністю, які не мають змоги працювати на підприємствах, в установах, організаціях, державна служба зайнятості сприяє у працевлаштуванні з умовою про виконання роботи вдома. Позивачем жодними доказами не доведено, що він намагався влаштуватись на роботу до будь-якого підприємства, яке йому відмовило у прийнятті на роботу згідно допустимого йому характеру праці за висновком МСЕК, а також відсутні докази на підтвердження факту його звернення до державної служби зайнятості для працевлаштування та його перебування на обліку в службі зайнятості. Докази про оформлення догляду за позивачем як особою з 2 групою інвалідності - відсутні. Позивачем не надано доказів щодо понесених витрат на лікування у зв`язку з встановленим діагнозом в період з грудня 2022 року по час звернення до суду з позовом. В матеріалах справи відсутні докази, що на даний час позивач проходить лікування, витрачає кошти на обстеження та медикаменти. Копії наданих позивачем рецептів та обстежень за 2020 рік, при цьому останнім сплачувались аліменти у 2019, 2020, 2021, 2022 роках Встановлення позивачу в грудні 2022 року ІІ групи інвалідності надало йому право на отримання пенсії, а з огляду на висновок медико-соціальної експертної комісії щодо умов і характеру праці, останній має можливість влаштуватись на роботу. Твердження самого ж позивача про його волонтерську діяльність з наданням до суду копій подяк від організацій спростовує його начебто погіршення матеріального стану. Адже кожна особа, в першу чергу, забезпечує свої життєво-важливі потреби та обов`язки і вже після цього - допомагає іншим. Благодійна допомога продуктами харчування, питною водою та доставкою гуманітарних вантажів - це суттєві витрати, які ніс позивач. Позивачем не надано доказів наявності обставин, передбачених ч. 2 ст. 197 СК України (заборгованість зі сплати аліментів виникла задовго до встановлення позивачу групи інвалідності, при цьому інвалідність встановлена до 01 січня 2024 року, а документів продовження строку терміну інвалідності, не надано ), як підстав для звільнення від заборгованості за аліментами (щодо вже наразі повнолітнього сина, при цьому заборгованість сплачена у повному обсязі). В частині звільнення від сплати аліментів на [PERSON] - позов також є безпідставним, адже позивачем не надано будь-яких належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність обставин для звільнення його від сплати аліментів. Посилання позивача на те, що він не має постійного місця роботи, а відповідно і постійного доходу, а тому не мав можливості сплачувати аліменти у визначеному розмірі, як на підставу для звільнення його від сплати аліментів, не заслуговують на увагу, оскільки позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що у нього існували будь-які обмеження, що перешкоджали б йому працевлаштуватися, отримувати дохід та своєчасно сплачувати аліменти. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Як зазначено вище, заборгованість по аліментних зобов`язаннях сплачена у повному обсязі (тобто відсутня), син - [PERSON] на даний час є повнолітнім і аліменти не стягуються, обов`язок по стягненню аліментів у [PERSON] у розмірі 1 500 грн. лише щодо доньки - [PERSON] , [INFO] , - до набуття нею повноліття. Враховуючи викладене та досліджені судом докази, а також той факт, що при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити.

Outcome: dismissed