Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-23 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] 14 вересня 2023 року звернулася до суду з позовом до відповідача ТОВ «Скай-Віннер» про визнання дій протиправними, визнання протиправними і скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу і компенсації, судових витрат, позовні вимоги не змінювалися, але доповнювалися і уточнювалися. Позивач в своєму позові та з представником посилаються на те, що 16 липня 2021 року [PERSON] була прийнята на посаду лікаря фізичної та реабілітаційної медицини до Товариства з обмеженою відповідальністю «Скай-Віннер». 15 серпня 2023 року [PERSON] отримала від ТОВ «Скай Віннер» рекомендоване поштове відправлення № 4900001746931, у який було вкладено копію наказу від 09 серпня 2023 року № 95-о. У наказі було зазначено, що [PERSON] була відсутня на робочому місці з 01 серпня 2023 року по 09 серпня 2023 року, внаслідок чого її звільнили за прогул за пунктом 4 статті 40 Кодексу законів про працю України. 18 серпня 2023 року [PERSON] отримала від ТОВ «Скай Віннер» ще два поштових відправлення про необхідність отримати трудову книжку та копіями наказів про звільнення. З вказаним та наказом по звільнення вона категорично не згодна. Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Частина шоста статті 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення. Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Тобто, у випадку незаконного звільнення працівника з роботи, його порушене право повинно бути відновлене шляхом поновлення його на посаді, з якої його було незаконно звільнено. Ураховуючи приписи частини першої статті 235 КЗпП України, на орган, що розглядає трудовий спір, у разі з`ясування того, що звільнення працівника відбулось незаконно, покладається обов`язок поновлення такого працівника на попередній роботі. Закон не наділяє орган, який розглядає трудовий спір, повноваженнями на обрання іншого способу захисту прав, ніж зазначений в частині першій статті 235 КЗпП України, а отже, установивши, що звільнення відбулося із порушенням установленого законом порядку, суд зобов`язаний поновити працівника на попередній роботі. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону ВР України «Про оплату праці» № 108/95-ВР від 24 березня 1995 року за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. З урахуванням цих норм, зокрема абзацу третього пункту 2 розділу II Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи. Ураховуючи те, що звільнення позивача відбулося 15 серпня 2023 року, середня заробітна плата позивача повинна обчислюватися з виплат, отриманих ним за попередні два місяці роботи, а саме за червень, липень 2023 року. Оскільки встановити заробітну плату за липень 2023 року наразі не можливо (на адвокатські запити до відповідача позивач відповіді не отримав, а у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків за 2021 - 2023 роки інформація наводиться поквартально, тобто за 1 - 2 квартал 2023 року, із червнем 2023 року включно), для нарахування збереженої середньої заробітної плати беруться суми, нараховані за травень та червень 2023 року. З липня 2021 року по червень 2023 року ТОВ «Скай Віннер» нараховувала [PERSON] заробітну плату, яку вона не отримувала, у розмірі: 36\~111.46 грн. за 2021 рік; 117\~262.54 грн. за 2022 рік; 61\~584.14грн. за 2023 рік. Всього у розмірі 214\~958.14 грн. Ознайомившись зі змістом отриманої виписки з наказу, листами відповідача, позивач вважає, що виданий наказ є не обґрунтованим, свавільним, таким, що порушує діючі норми законодавства Україні, права та інтереси позивача, має дискримінаційний характер. Позивач вважає, що керівництвом ТОВ «Скай-Віннер» проводилось вибіркове притягнення працівників до дисциплінарної відповідальності та звільнення і стосувалося воно виключно з суб`єктивних міркувань такого керівництва та лише відносно тих працівників, які є неугодними на підприємстві. Позиція позивача щодо можливості застосування «прихованого покарання» відносно неї зі сторони відповідача шляхом видання оскаржуваних наказів підтверджується активною позицією позивача. \~ \~ \~ \~Отже, на думку позивача, зміст оскаржуваних наказів ТОВ «Скай-Віннер» сам по собі свідчить про їх безпідставність та необґрунтованість, не відповідність вимогам діючого законодавства України. Позивач позбавлена можливості працювати з моменту прийняття відповідачем протиправного наказу про звільнення з роботи, розірвання з нею трудового договору та фактичного, незаконного відсторонення її від роботи і до моменту прийняття рішення про скасування відповідного наказу, поновлення трудових відносин та допуску позивача до роботи. Отже, позивач вважає вказане притягнення її до відповідальності і звільнення з роботи незаконним та таким, що порушує його права та законні інтереси, її було фактично звільнено з порушенням процедури зупинення трудового договору, передбаченої чинним законодавством, без врахування тимчасової непрацездатності, обставин в країні, розрахунок не проводиться і по сьогоднішній день. Позивач вважає такі порушення і відсутність розрахунку з ним при звільненні з роботи незаконними, та таким, що грубо порушує його трудові права та вимоги діючого законодавства, звернувся до відповідача і просив відповісти, чому саме так її звільнено і не проведено розрахунок, своєчасно не вручено наказ, належної відповіді не було, що також не законно. Вважаючи незаконним не тільки саму видачу розпоряджень, наказів, а і той порядок, який при цьому відповідачем був застосований, просила визнати протиправними дії ТОВ «Скай-Віннер» щодо застосування до [PERSON] дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення за прогул; визнати протиправним та скасувати наказ генерального директора ТОВ «Скай-Віннер» від 09 серпня 2023 року № 95-о «Про накладання дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення на [PERSON] »; визнати протиправним та скасувати наказ генерального директора ТОВ «Скай-Віннер» від 15 серпня 2023 року № 212/к/тр «Про припинення трудового договору»; визнати протиправним та скасувати наказ генерального директора ТОВ «Скай-Віннер» від 15 серпня 2023 року № 213/к/тр «Про припинення трудового договору»; визнати протиправним та скасувати наказ генерального директора ТОВ «Скай-Віннер» від 15 серпня 2023 року № 214/к/тр «Про припинення трудового договору»; поновити [PERSON] на посаді лікаря-терапевта Відділення реабілітації з ліжками цілодобового стаціонару ТОВ «Скай-Віннер» з 16 серпня 2023 року; поновити [PERSON] на посаді лікаря-терапевта Вернадського, 18А, філії ТОВ «Скай-Віннер» з 16 серпня 2023 року; поновити [PERSON] на посаді лікаря фізичної та реабілітаційної медицини Відділення реабілітації з ліжками цілодобового стаціонару ТООВ «Скай-Віннер» з 16 серпня 2023 року; \~ \~ \~ \~стягнути з ТОВ «Скай-Віннер» на користь [PERSON] заробітну плату за час вимушеного прогулу з 16 серпня 2023 року по день поновлення [PERSON] на роботі із розрахунку середньоденної заробітної плати у сумі 454.89 грн.; стягнути з ТОВ «Скай-Віннер» на користь [PERSON] нараховану та не виплачену заробітну плату за період 2021 - 2023 роки у розмірі 214\~958.14грн. та компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати; стягнути з ТОВ «Скай-Віннер» на користь [PERSON] судові витрати по справі, задовольнивши уточнений позов в повному обсязі. \~ \~ \~ \~Представник відповідача ТОВ «Скай-Віннерь» надав відзив, де позовні вимоги не визнав, притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності і звільнення з роботи позивача і накази, порядок цього застосування та винесення були правильні і законні, в передбаченому законом порядку, передбачений в цьому випадку розрахунок провели, позовні вимоги безпідставні та не можливими до задоволення, просив в позові відмовити в повному обсязі. \~ \~ \~ \~Третя особа генеральний директор ТОВ «Скай-Віннер» Зберовський В.О. підтримав позицію та відзив відповідача на позовну заяву, вимоги не визнав, фактичне звільнення позивача з роботи і порядок цього були правильні і законні, в передбаченому законом порядку, позовні вимоги безпідставні та не можливими до задоволення, просив в позові відмовити в повному обсязі. З`ясувавши думку сторін, третьої особи, дослідивши добуті та надані докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовну заяву не обгрунтованою і не підлягаючою задоволенню. \~ \~ \~ \~Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Зважаючи на ці обставини, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК, стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Таким чином, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного провадження без виклику сторін. Згідно позиції позивача, наданих позивачем та відповідачем документів судом з`ясовано, що 16 липня 2021 року [PERSON] була прийнята на посаду лікаря фізичної та реабілітаційної медицини до Товариства з обмеженою відповідальністю «Скай-Віннер» (ідентифікаційний код 39336307, комерційне найменування - Центр сімейного здоров`я та реабілітації «Геліос»), що підтверджується записами у Трудовій книжці серії [NUMBER] . 15 серпня 2023 року [PERSON] отримала від ТОВ «Скай Віннер» рекомендоване поштове відправлення № 4900001746931, у який було вкладено копію наказу від 09 серпня 2023 року № 95-о. У наказі було зазначено, що [PERSON] була відсутня на робочому місці з 01 серпня 2023 року по 09 серпня 2023 року, внаслідок чого її звільнили за прогул за пунктом 4 статті 40 Кодексу законів про працю України. 18 серпня 2023 року [PERSON] отримала від ТОВ «Скай Віннер» ще два поштових відправлення (цінний лист з описом вкладення) на адресу [ADDRESS] та на адресу [ADDRESS] із листом від 15 серпня 2023 року № 08-15/01 про необхідність отримати трудову книжку та копіями наказів про звільнення. З липня 2021 року по червень 2023 року ТОВ «Скай Віннер» нараховувала [PERSON] заробітну плату, яку вона не отримувала, у розмірі: 36\~111.46 грн. за 2021 рік; 117\~262.54 грн. за 2022 рік; 61\~584.14грн. за 2023 рік. Всього у розмірі 214\~958.14 грн. З вказаним та наказом по звільнення вона категорично не згодна. Права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (частина перша, друга статті 55 Конституції України). Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункти 3, 4, 5, 9 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України). Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі (пункт 1 частини першої статті 5 Закону ВР України «Про судовий збір» № 3674-VI від 08.07.2011р.). Ознайомившись зі змістом отриманої виписки з наказу, листами відповідача, позивач вважає, що виданий наказ є не обґрунтованим, свавільним, таким, що порушує діючі норми законодавства Україні, права та інтереси позивача, має дискримінаційний характер. Позивач вважає, що керівництвом ТОВ «Скай-Віннер» проводилось вибіркове притягнення працівників до дисциплінарної відповідальності та звільнення і стосувалося воно виключно з суб`єктивних міркувань такого керівництва та лише відносно тих працівників, які є неугодними на підприємстві. Позиція позивача щодо можливості застосування «прихованого покарання» відносно неї зі сторони відповідача шляхом видання оскаржуваних наказів підтверджується активною позицією позивача. \~ \~ \~ \~Отже, на думку позивача, зміст оскаржуваних наказів ТОВ «Скай-Віннер» сам по собі свідчить про їх безпідставність та необґрунтованість, не відповідність вимогам діючого законодавства України. Позивач позбавлена можливості працювати з моменту прийняття відповідачем протиправного наказу про звільнення з роботи, розірвання з нею трудового договору та фактичного, незаконного відсторонення її від роботи і до моменту прийняття рішення про скасування відповідного наказу, поновлення трудових відносин та допуску позивача до роботи. Згідно зі ст. З КЗпП України, законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Отже, позивач вважає вказане притягнення її до відповідальності і звільнення з роботи незаконним та таким, що порушує його права та законні інтереси, її було фактично звільнено з порушенням процедури зупинення трудового договору, передбаченої чинним законодавством, без врахування тимчасової непрацездатності, обставин в країні, розрахунок не проводиться і по сьогоднішній день. Позивач вважає такі порушення і відсутність розрахунку з ним при звільненні з роботи незаконними, та таким, що грубо порушує його трудові права та вимоги діючого законодавства, звернувся до відповідача і просив відповісти, чому саме так її звільнено і не проведено розрахунок, своєчасно не вручено наказ, належної відповіді не було, що також не законно. Позивач вважає незаконним не тільки саму видачу розпоряджень, наказів, а і той порядок, який при цьому відповідачем був застосований. Отже, виник спір, який в добровільному порядку не вирішено і позивач вимушений був звертатися з позовом до суду. \~ \~ \~ \~Суд вважає позовні вимоги не обґрунтованими, виходячи з наступного. Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…». Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За змістом\~статті 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1\~Кодексу законів\~про працю\~України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Згідно ч. 2\~ст. 22 КЗпП України відповідно\~до\~Конституції України\~будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної приналежності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання не допускається. Як неодноразово зазначалось судами під час розгляду аналогічних спорів, у наказі про звільнення, накладення дисциплінарного стягнення обов`язково має бути зазначено, в чому полягає порушення закону, трудової дисципліни, тобто має бути вказівка на фактичні обставини, які послужили підставою для застосування заходу дисциплінарного стягнення. Наказ, розпорядження про звільнення з роботи повинен обов`язково містити нормативне посилання, тобто відповідач повинен зазначити назву, статтю, її частину, абзац, пункт, підпункт нормативно-правового акта чи акта локального нормотворення, на підставі якого позивач звільняється чи притягується до дисциплінарної відповідальності. У частині першій статті 21 КЗпП України передбачено, що трудовий договір це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необгрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Відповідно до статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода обов`язкових яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Однією з головних гарантій від незаконного звільнення, яка грунтується на положеннях Конвенції Міжнародної Організації Праці №158 про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця від 22 червня 1982 року (Конвенція МОП № 158), є те, що роботодавець не може діяти довільно, на власний розсуд визначаючи як підстави, так і процедуру звільнення. Згідно статті 9 Конвенції МОП № 158, тягар доказування наявності законної підстави для звільнення, як це визначено в ст. 4 цієї Конвенції, лежить на роботодавцеві. Аналогічний правовий висновок щодо принципу розподілу тягаря доказування у трудових спорах та застосування до спірних правовідносин Конвенції МОП № 158 міститься в постановах Верховного Суду від 11 вересня 2019 року по справі № 235/3148/17-ц, від 23 січня 2019 року по справі № 520/211/16-ц. В той же час, як вбачається зі змісту статті 7 Конвенції МОП № 158 трудові відносини з працівником не припиняються з причин, пов`язаних з його поведінкою і роботою, доти, доки йому не нададуть можливість захищатись у зв`язку з висунутим проти нього звинуваченням. Відповідно до ст. 13 Закону України від 15 березня 2022 року «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» встановлено, що призупинення дії трудового договору - це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором у зв`язку із збройною агресією проти України, що виключає можливість обох сторін трудових відносин виконувати обов`язки, передбачені трудовим договором. Призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин. Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справах «Кантоні проти Франції» («Cantoni v. France», заява № 17862/91, § 31-32), «Вєренцов проти України» («Vyerentsov v. Ukraine», заява № 20372/11, § 65)). У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно підкреслює цінність та важливість дотримання формалізованих норм цивільного процесу, за допомогою яких сторони забезпечують вирішення спору цивільного характеру, оскільки завдяки цьому може обмежуватися обсяг дискреції, забезпечуватися рівність сторін, запобігатися свавілля, забезпечуватися ефективне вирішення спору та розгляд справи судом упродовж розумного строку, а також забезпечуватися правова визначеність та повага до суду. В той же час «надмірний формалізм» може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду позову заявника по суті із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справах «Белеш та інші проти Чеської Республіки» (Beles and Others v. the Czech Republic, заява № 47273/99, § 50-51, 69); «Волчі проти Франції» (Walchliv.France, заява № 35787/03, § 29). При проведенні оцінювання Європейський суд з прав людини часто наголошує на питаннях «правової визначеності» та «належного здійснення правосуддя» як на двох основних елементах для проведення розмежування між надмірним формалізмом та прийнятим застосуванням процесуальних формальностей. Зокрема, Європейський суд з прав людини виходить з того, що є порушенням права на доступ до суду, коли норми не переслідують цілі правової визначеності та належного здійснення правосуддя та утворюють свого роду перепону, яка перешкоджає вирішенню справи учасників судового процесу по суті компетентним судом (рішення у справах «Карт проти Туреччини» (Kartv. Turkey [ВП], заява № 8917/05, § 79; «Ефстатіу та та інші проти Греції» (Efstathiou and Others v. Greece, заява № 36998/02, § 24); «Ешим проти Туреччини» (Esimv.Turkey, заява № 59601/09, § 21). Згідно п. 1, 2 ч. 1 ст. 264 Цивільного процесуального кодексу України, для ухвалення рішення у цивільній справі суд має встановити, зокрема, чи мали місце і обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, а також фактичні дані, які мають значення для вирішення справи. З позовної заяви не вбачається, в чому саме позивач вбачає незаконність свого звільнення із займаних посад, а зважаючи на те, що підставою для її звільнення став прогул, тобто відсутність на робочому місці, що підтверджується фактичними обставинами справи про звільнення та документами, на підставі яких винесено вказані накази, факт незаконного звільнення позивачки не знаходить свого підтвердження. Згідно п. 4 ст. 40 Кодексу законів про працю України трудовий договір, на невизначений строк, може бути розірваний роботодавцем у випадку прогулу числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без причин. Пунктом 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» передбачено, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 -1 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені 147-1, 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. У відповідності до п. 24 цієї постанови, прогулом визнається відсутність працівника на к протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно м робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або женим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального закладу). Судом дійсно встановлено, що відсутність [PERSON] , лікаря фізичної та реабілітаційної медицини Відділення реабілітації з ліжками цілодобового стаціонару протягом всього робочого дня, з 08.00 год. до 17 год. 00 хв. (згідно робочого графіку), встановлена: доповідною запискою медичного директора ТОВ «Скай-Віннер» Коваленко В.В. від 01 серпня 2023 року про відсутність [PERSON] протягом всього робочого дня 01 серпня 2023 року та актом № 01/08.23 про відсутність працівника на робочому місці від 01 серпня 2023 року; доповідною запискою медичного директора ТОВ «Скай-Віннер» Коваленко В.В. на 02 серпня 2023 року про відсутність [PERSON] протягом всього робочого дня 02 серпня 2023 року та актом № 02/08.23 про відсутність працівника на робочому місці від 02 серпня 2023 року; доповідною запискою медичного директора ТОВ «Скай-Віннер» Коваленко В.В. за 03 серпня 2023 року про відсутність [PERSON] протягом всього робочого дня 03 серпня 2023 року та актом № 03/08.23 про відсутність працівника на робочому місці від 03 серпня 2023 року; доповідною запискою медичного директора ТОВ «Скай-Віннер» Коваленко В.В. від 04 серпня 2023 року про відсутність [PERSON] протягом всього робочого дня 04 серпня 2023 року та актом № 04/08.23 про відсутність працівника на робочому місці від 04 серпня 2023 року; доповідною запискою медичного директора ТОВ «Скай-Віннер» Коваленко В.В. від 05 серпня 2023 року про відсутність [PERSON] протягом всього робочого дня 05 серпня 2023 року та актом № 05/08.23 про відсутність працівника на робочому місці від 05 серпня 2023 року; доповідною запискою медичного директора ТОВ «Скай-Віннер» Коваленко В.В. від 06 серпня 2023 року про відсутність [PERSON] протягом всього робочого дня 06 серпня 2023 року та актом № 06/08.23 про відсутність працівника на робочому місці від 06 серпня 2023 року; доповідною запискою медичного директора ТОВ «Скай-Віннер» Коваленко В.В. від 07 серпня 2023 року про відсутність [PERSON] протягом всього робочого дня 07 серпня 2023 року та актом № 07/08.23 про відсутність працівника на робочому місці від 07 серпня 2023 року; доповідною запискою медичного директора ТОВ «Скай-Віннер» Коваленко В.В. від 08 серпня 2023 року про відсутність [PERSON] протягом всього робочого дня 08 серпня 2023 року та актом № 08/08.23 про відсутність працівника на робочому місці від 08 серпня 2023 року. На підставі зазначених доповідних записок та актів 09 серпня 2023 року було винесено наказ № 95-о «Про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення [PERSON] », згідно якого робочі дні з 01 серпня 2023 року по 08 серпня 2023 року лікаря фізичної та реабілітаційної медицини Відділення реабілітації з ліжками цілодобового стаціонару [PERSON] визнано прогулами. Відповідно до п. 4 вказаного наказу (з урахуванням наказу № 95/1-0 від 09 серпня 2023 року про внесення змін до наказу «Про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення [PERSON] » від 09 серпня 2023 року № 95-о), за грубе порушення трудової дисципліни до [PERSON] , лікаря фізичної та реабілітаційної медицини Відділення реабілітації з ліжками цілодобового стаціонару, лікаря-педіатра Відділення реабілітації з ліжками цілодобового стаціонару, лікаря-педіатра філії «Вернадського, 18А філія», згідно п. 2 ст. 147 КЗпП України застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з роботи за п. 4 ст. 40 КЗпП України (за прогули без поважних причин). Зі змісту наказу № 95-о від 09 серпня 2023 року відсутність на роботі [PERSON] пояснити відмовилася, документів на підтвердження поважності прогулів не надавала. Так само позивачем не надано підтвердження поважності неявки на робоче місце і періоду з 01 по 08 серпня 2023 року разом із позовною заявою про поновлення на роботі та оскарження наказів про звільнення. З урахуванням вказаного 15 серпня 2023 року було винесено: наказ № 214к/тр «Про припинення трудового договору», згідно якого [PERSON] , лікаря фізичної та реабілітаційної медицини Відділення реабілітації з ліжками цілодобового стаціонару звільнено на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогул без поважних причин; наказ № 213/к/тр, «Про припинення трудового договору (контракту)» згідно якого [PERSON] , лікаря-педіатра філії «Вернадського, 18А», звільнено на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України; наказ № 212/к/тр «Про припинення трудового договору (контракту)», згідно якого [PERSON] , лікаря-педіатра Відділення реабілітації з ліжками цілодобового стаціонару, звільнено на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України. Таким чином, документальне підтвердження систематичної неявки [PERSON] на робочі місця протягом значного періоду, за відсутності підтвердження поважності причин неявки, неможливість нормального функціонування відділення за таких обставин, надає роботодавцю передбачене п. 2 ч. 1 ст. 147, п. 4 ст. 40 Кодексу законів про працю право звільнити працівника за прогул. Хоча представник позивача прямо і не вказує на відсутність погодження первинною профспілковою організацією питання про розірвання трудового із [PERSON] , як підставу незаконності її звільнення, однак вимога про витребування документів про розгляд питання про звільнення профспілковим комітетом дає підстави вважати, що вказану обставину позивач та її представник вважають такою. Стосовно цього слід зазначити, що відповідно до положень ч. 2 ст. 5 Закону України «Про організацію трудових відносин в період воєнного стану», у період дії воєнного стану статті 43 Кодексу законів про працю України не застосовуються, крім випадків працівників підприємств, установ або організацій, обраних до профспілкових органів. З урахуванням вказаного положення закону та змісту ст. 43 Кодексу законів про працю України в період дії воєнного стану розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 цього Кодексу не вимагає попередньої згоди первинної профспілкової організації. Ознайомлення [PERSON] із наказами про звільнення від 15 серпня 2023 року № 212/к/тр, № 213/к/тр, № 214/к/тр підтверджується наданими відповідачем додатками. З у рахуванням викладеного, за відсутності документального підтвердження поважності причини скоєння прогулів в період з 01 серпня 2023 року по 08 серпня 2023 року, а також відсутності жодних доводів позивача про те, в чому вона вбачає незаконність власного звільнення, суд вважає вказані позовні вимоги про визнання протиправними дій відповідача щодо до [PERSON] дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення за прогул; протиправним та скасування наказу від 09 серпня 2023 року № 95-о «Про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення [PERSON] »; визнання протиправними та наказів від 15 серпня 2023 року № 212/к/тр, № 213/к/тр, 214/к/тр та поновлення [PERSON] на посадах, зважаючи на відсутність фактичних обставин, які би вказували на незаконність накладення на [PERSON] дисциплінарного стягнення та звільнення з посад. Стосовно позовної вимоги про стягнення з ТОВ «Скай-Віннер» на користь [PERSON] нарахованої та не виплаченої заробітної плати за період 2021-2023 року в сумі 214958.14 гри та компенсацію втрати заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, то вказана позовна не лише не обгрунтована, але надані разом із позовною заявою докази прямо свідчать про невідповідність її фактичним обставинам. Так, в позовній заяві наявне нічим не підтверджене твердження про те, що заробітна плата позивачки розмірі: 36111.46 грн. за 2021 рік; 117262.54 грн. за 2022 рік; 61584.14 грн. за 2023 рік нарахована, але не отримана [PERSON] .. В той же час, на підтвердження вказаного твердження, до позовної заяви додано з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених та утриманих податків за 2021-2023 роки, що саме по собі суперечить такому твердженню (про невиплату), оскільки графа «Сума доходу» включає в собі як графу «сума нарахованого доходу» так і «сума виплаченого доходу». Відповідно до вимог п. 168.1.1. ст. 168 Податкового кодексу України, податковий агент нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу. Згідно з п. 168.1.2. ПК України податок сплачується (перераховується) до відповідного бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки, небанківські надавачі платіжних послуг приймають платіжні на виплату доходу лише за умови одночасного подання платіжної інструкції на перерахування цього податку до відповідного бюджету або платіжної інструкції на зарахування коштів у сумі цього податку на єдиний рахунок, визначений статтею 35'1 цього Кодексу. Аналогічним чином врегульовано питання сплати Єдиного внеску на обов`язкове державне соціальне страхування. Згідно ч. 2 ст. 24 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на обов`язкове державне соціальне страхування», банки, небанківські надавачі послуг приймають від платників єдиного внеску, зазначених у пункті 1 частини статті 4 цього Закону, платіжні інструкції на видачу (перерахування) коштів для заробітної плати, на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок, та здійснюють видачу (перерахування) зазначених коштів лише за умови одночасного платником платіжних інструкцій про перерахування коштів для сплати відповідних сум єдиного внеску або документів, що підтверджують фактичну сплату таких сум. Таким чином, податок на доходи фізичних осіб та єдиний внесок на обов`язкове державне соціальне страхування сплачується роботодавцем одночасно із виплатою заробітної плати працівнику, а підтвердження сплати податків і зборів є підтвердженням виплати заробітної плати. Крім того, позовна заява та додані до неї матеріали не містять розрахунку, з якого можливо визначити походження суми 214958.14 грн., відповідно зазначену позовна вимога не є доведеною. Отже, суд не може погодитися з такою позицією позивача. Встановивши вказані обставини справи, а також

Outcome: dismissed