Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-17 00:00:00

У вересні 2021 року засобами поштового зв`язку до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла позовна заява [PERSON] , подана представником, адвокатом - Фещенком Ігорем Станіславовичем, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», 3-я особа: приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Павлюк Назар Васильович про повернення безпідставно набутих коштів. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 26.12.2020 приватним нотаріусом Івано-Франківського нотаріального округу Івано-Франківської області, Личуком Тарасом Володимировичем видано виконавчий напис № 6854) про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» загальної суми в розмірі 24 507, 76 грн. ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» пред`явило виконавчий напис для виконання до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павлюка Назара Васильовича, на підставі якого виконавець 09.02.2021 виніс постанову про відкриття виконавчого провадження № [NUMBER]. Позивач вказує, що про існування виконавчого провадження, яке відкрите на підставі виконавчого напису дізналася у березні 2021 року через Єдиний реєстр боржників. Копія виконавчого напису була отримана у відповіді на адвокатський запит виконавцю. 17.02.2021 виконавець виніс постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника по виконавчому провадженню № [NUMBER]. Роботодавець позивача, Товариство з обмеженою відповідальністю "Фірмова мережа "Київхліб", виконуючи вимоги постанови виконавця по виконавчому провадженню № [NUMBER] від 17.02.2021, утримував із заробітної плати позивача наступні суми: за лютий 2021 року - 1 212, 66 грн; за березень 2021 року - 1 536, 21 грн ; за квітень 2021 року - 2 644, 59 грн; за травень 2021 року - 1 559, 05 грн; за червень 2021 року - 1 254, 21 грн. Загальна сума утриманих коштів по виконавчому провадженню № [NUMBER] становить 8 206, 71 грн. Постановою від 02.06.2021 виконавче провадження № [NUMBER] зупинено. 25.08.2021 Шевченківський районний суд міста Києва, по справі № 761/20995/21 визнав таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 6854 вчинений 26.12.2020 приватним нотаріусом Івано-Франківського нотаріального округу Личук Т.В. про стягнення з позивача на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованості за кредитним договором №005-29042-200511 від 20.05.2011. Позивач вважає, що оскільки виконавчий напис № 6854 від 26.12.2020, на підставі якого відкрито виконавче провадження № [NUMBER] визнано таким, що не підлягає виконанню, то кошти отримані відповідачем у сумі 8206,71 грн є безпідставно набуті та підлягають поверненню. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.10.2021 вищевказана позовна заява надійшла в провадження судді Сіромашенко Н.В. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 11.10.2021 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 23.08.2022 на електронну адресу суду надійшла заява [PERSON] , подана представником, адвокатом - Фещенком Ігорем Станіславовичем про зменшення позовних вимог. Представник просив стягнути з відповідача на користь позивача безпідставно отриманні кошти в сумі 5 393,45 грн., судовий збір у розмірі 908,00 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 5000,00 грн. Також, 23.08.2022 на електронну адресу суду надійшла відповідь позивача на відзив, подана представником, адвокатом - Фещенком Ігорем Станіславовичем. Представник позивача зазначає, що позивач отримав лист приватного виконавця Павлюка Н.В. №5905 від 01.08.2022, відповідно до якого: по виконавчому провадженню № [NUMBER] з позивача списано кошти у розмірі 8 206, 71 грн. У період з березня по травень 2021 року по виконавчому провадженню № [NUMBER] надійшло 5 393, 45 грн з яких 4 334, 05 грн перераховано стягувачу. Після зупинення вчинення виконавчих дій 08.06.2021 на рахунок виконавця надійшло 1 559, 05 грн та 1 254, 21 грн, що в сумі складає 2 813, 26 грн, які будуть повернуті [PERSON] . Натомість від відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», відзиву до суду не надходило. В судове засідання, призначене на 18.01.2024 сторони по справі не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином. Представник позивача надіслав до суду заяву в якій просив позов задовольнити, справу розглядати без участі позивача та його представника. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи відповідач повідомлявся належним чином. Третя особи про розгляд справи повідомлялась належним чином, в судове засідання не з`явився, пояснень щодо позову, відповідно до ч. 3 ст. 278 ЦК України, не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. За таких обставин, з урахуванням положень ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи, на підставі наявних в справі доказів. Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося. Суд, дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. За загальним правилом, відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках та відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 26.12.2020 приватним нотаріусом Івано-Франківського нотаріального округу Івано-Франківської області, [PERSON] видано виконавчий напис № 6854) про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» загальної суми в розмірі 24 507, 76 грн. 10.02.2021 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Павлюком Назаром Васильовичем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № [NUMBER] з примусового виконання виконавчого напису № 6854 виданого 26.12.2020. Крім того, 10.02.2021 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Павлюком Назаром Васильовичем у виконавчому провадженні № [NUMBER] з примусового виконання виконавчого напису № 6854 виданого 26.12.2020 винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. 02.06.2021 постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павлюком Назаром Васильовичем у виконавчому провадженні № [NUMBER] зупинено вчинення виконавчих дій з примусового виконання виконавчого напису № 6854 виданого 26.12.2020. Згідно звітів Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірмова мережа "Київхліб" про здійснення відрахувань та виплати, на виконання виконавчого напису № 6854 виданого 26.12.2020 із заробітної плати [PERSON] утримано: за лютий 2021 року - 1 212, 66 грн; за березень 2021 року - 1 536, 21 грн; за квітень 2021 року - 2 644, 59 грн; за травень 2021 року - 1 559, 05 грн; за червень 2021 року - 1 254, 21 грн. Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 25.08.2021 по справі № 761/20995/21 позовну заяву [PERSON] до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», треті особи: приватний нотаріус Івано-Франківського нотаріального округу Личук Тарас Володимирович, приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Павлюк Назар Васильович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, скасування виконавчого напису задовално частково. Визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис №6854 вчинений 26.12.2020 р. приватним нотаріусом Івано-Франківського нотаріального округу Личук Т.В. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованості за кредитним договором №005-29042-200511 від 20.05.2011 р. Вказане рішення суду набрало сили та відповідачем не оскаржувалося. Згідно ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно свідоцтва про зміну імені серія [NUMBER] від 05.05.2020 позивач змінила прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] ». Відповідно до частин першої, другої статті 1212 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. За правовою природою конструкція зобов`язання, що виникає з безпідставного набуття майна (безпідставного збагачення), є формою реалізації охоронного правовідношення та виконує компенсаторну функцію. Зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення є протилежністю до зобов`язання з правочинів (договорів). Правочин, зокрема договір, як належна правова підстава встановлює зобов`язання з передання речі, виконання робіт (надання послуги), сплати коштів. Відповідно, за відсутності (або у подальшому відпадіння) правової підстави в особи виникає зобов`язання повернути те, що було отримано безпідставно (кондикція). Отримання майна, набутого без підстави, призводить до реституційного ефекту, прямо протилежного тому, що передбачено договором. Загальною ознакою кондикції є відсутність (або відпадіння у подальшому) правової підстави для утримання майна, набутого особою, до якої потерпілий звертається з кондикційним позовом. Зі змісту статті 1212 ЦК України можна зробити висновок, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно збагатилася в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути безпідставно набуте майно цій особі. Будь-яке збагачення визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на збагачення за рахунок потерпілого, або в разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, і якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося. Про виникнення зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення або збереження майна можна говорити у тому разі, коли дії особи або події призводять до протиправного результату, що юридично не обумовлений виникненням майнових вигод на стороні однієї особи за рахунок іншої. Саме цей протиправний результат у вигляді юридично безпідставних майнових вигод, що перейшли до набувача, є фактичною підставою для виникнення зобов`язань з повернення безпідставного збагачення. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Результат аналізу статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що фактичний склад, що породжує зобов`язання, які виникають внаслідок набуття або збереження майна без достатніх правових підстав, складається з таких елементів: 1) одна особа набуває або зберігає майно за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (майно набувається або зберігається без передбачених законом, іншими правовими актами або правочином підстав). Набуття майна однією особою за рахунок іншої полягає у збільшенні обсягу майна в однієї особи з одночасним зменшенням його обсягу в іншої особи. Набуття передбачає кількісний приріст майна, збільшення його вартості без понесення відповідних витрат набувачем. Безпідставне збереження майна полягає у тому, що особа мала витратити власні кошти, але не витратила їх через понесені втрати іншою особою або в результаті невиплати винагороди, що належить іншій особі. Для виникнення зобов`язань із повернення безпідставного набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині. Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникнення обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна. Одним із випадків відпадання підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів). Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, вимагає установлення абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі. Особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно набула майно в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути таке майно цій особі на підставі статті 1212 ЦК України. Будь-яке набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на отримання майна за рахунок потерпілого, або у разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося. Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання, є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до статті 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно. Отже, встановивши, що правові підстави набуття відповідачем грошових коштів, стягнутих на підставі виконавчого напису нотаріуса, який у визнається судом таким, що не підлягає виконанню, відпали, отримані відповідачем кошти підлягають поверненню позивачу відповідно до статті 1212 ЦК України. Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 910/1531/18, від 28 січня 2020 року у справі № 910/16664/18 та від 08 вересня 2021 року у справі № 201/6498/20 (провадження № 61-88св21). Судом встановлено, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Фірмова мережа «Київхліб», на виконання постанови виконавця по виконавчому провадженню № [NUMBER] від 17.02.2021 із примусового виконання виконавчого напису № 6854 виданого 26.12.2020, який в подальшому визнано судом таким, що не підлягає виконанню, стягнуто із заробітної плати [PERSON] загальна суму коштів у розмірі 8 206, 71 грн. Позивачем заявлено вимоги про стягнення безпідставно набутих коштів у розмірі 5393,45 грн. Відповідачем доводи позивача та заявлена сума до стягнення не спростована. Враховуючи викладене, кошти у розмірі 5393,45 грн стягнуті у межах виконавчого провадження № [NUMBER] від 17.02.2021 із примусового виконання виконавчого напису № 6854 виданого 26.12.20, який визнано судом таким, що не підлягає виконанню, підлягають поверненню позивачці відповідно до статті 1212 ЦК України, оскільки правові підстави набуття відповідачем таких грошових коштів відпали. Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд відповідно до п. 6 ч. 1 статті 264 ЦПК України вважає за необхідне вирішити питання щодо розподілу між сторонами справи судових витрат у виді судового збору. Згідно ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За умовами ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову - покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Крім того, положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, представником у суді може бути адвокат або законний представник. Згідно ст. 15 ЦПК України представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Частиною четвертою ст. 62 ЦПК України визначено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Приписами ст. 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Крім цього, пунктом 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення. Відповідно до ст. 19 цього Закону видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Положеннями ч.3ст.4 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатське: бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності). Статтею 30 цього Закону передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим про що, зокрема, зазначено у рішеннях Європейського суду з прав людини від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України». Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Позивач просила стягнути з відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн 00 коп. На підтвердження розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано такі докази: копію договору № 02032021 від 02 березня 2021 року про надання правничої допомоги, укладеного між адвокатом Фещенко Ігорем Станіславовичем та [PERSON] ; копію Додаткової Угоди №2 від 10 вересня 2021 року до Договору № 02032021 від 02 березня 2021 року згідно якої сторони погодили розмір гонорару за надання правничої допомоги у сумі 5 000,00 грн; копію квитанцію до прибуткового ордеру №22082022 К від 22.08.2022 на суму 5000,00 грн. Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Клопотання про зменшення розміру витрат позивача на правничу допомогу та/або заперечень щодо співмірності таких витрат від сторони відповідача на адресу суду не надходило. Отже, понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу є обґрунтованими та підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача. Окрім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 908,00 грн за подання позову до суду.

Outcome: approved