Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-23 00:00:00

20 червня 2023 до Дніпровського районного суду міста Києва надійшла позовна заява Моторно (транспортного) страхового бюро України до [PERSON] про стягнення шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в якій позивач просить стягнути з відповідача завдані збитки в порядку регресу в розмірі 24 839,24 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 06.07.2019, в місті Києві по проспекту Степана Бандери, близько 20 год 30 хв, [PERSON] , керуючи транспортним засобом Mercedes-Benz 260E, реєстраційний номер [NUMBER] , не обрав безпечну швидкість руху, не врахував дорожньої обстановки, стану транспортного засобу, щоб мати змогу постійного контролювати його та безпечно керувати ним, втративши керування, своїм зіткненням з транспортним засобом Honda Accord, реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] , внаслідок чого обидва транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень. Крім того, відповідач вчинивши дорожньо-транспортну пригоду, залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, порушивши цим п.2.10 ПДР України. Постановою Оболонського районного суду міста Києва від 13 травня 2020 року по справі № 755/3693/20 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.ст.122-4, 124 КУпАП та звільнено від адміністративної відповідальності у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності, відповідно до положень ст.38 КУпАП. Постановою Оболонського районного суду міста Києва від 17 червня 2020 року по справі № 756/3693/20 виправлено описку, вказавши по тексту постанови ім`я та по-батькові іншого учасника події « [PERSON] », д.н.з. автомобіля Honda Accord « [NUMBER] ». На момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди, а саме 06.07.2020 року власник автомобіля Mercedes-Benz 260E, реєстраційний номер [NUMBER] , не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що підтверджується витягом з Централізованої бази даних МТСБУ щодо перевірки наявності договору внутрішнього страхування за параметрами транспортного засобу на дату ДТП. Відповідно до Звіту «про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 432/08-19 від 03.08.2019 року» вартість матеріального збитку завданого власнику колісного транспортного засобу становить 25 381,88 грн. Розмір оплати послуг аварійного комісара Кузьміка С.П. , який виконував звіт на замовлення позивача, складає 1190 грн., факт оплати його послуг підтверджується платіжними дорученнями. Звертає увагу, що правовою підставою для стягнення регресної виплати є п.п. 38.2.1 п. 38.2 ст. 38 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яким передбачено, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов: до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. Щодо вжиття заходів досудового врегулювання спору, вказує, що позивач направив відповідачеві претензію про відшкодування збитків в порядку регресу, однак така була проігнорована, оскільки відповідач збитки не відшкодував, відповіді на претензію не надав. У зв`язку з викладеними обставинами, позивач просить захистити порушені права та майнові інтереси шляхом ухвалення судового рішення про відшкодування шкоди в порядку регресу. 14 серпня 2023 року Дніпровський районний суд міста Києва постановлено ухвалу про продовження розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням сторін). Положеннями ст.174 Цивільного процесуального кодексу України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Представник позивача Моторно (транспортного) страхового бюро України - адвокат Дяченко С.В. у судове засідання не з`явився, направив на електронну адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просив винести рішення на підставі долучених до матеріалів справи доказів. Проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належними чином, процесуальними правами подати відзив на позов та докази на спростування заявлених вимог не скористався. На підставі ч.1 ст.280 Цивільного процесуального кодексу України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст.268 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення. Таким чином, розглянувши подані позивачами документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачами докази та повідомлені ними обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено ст. 279 Цивільного процесуального кодексу України. Суд у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Зі змісту відповіді з Національної поліції України вбачається, що 06.07.2019 о 20 год 32 хв по проспекту Степана Бандери, 23 в м. Києві сталася ДТП (ідентифікатор картки: 3019196384430686) за участі транспортного засобу Honda Accord, реєстраційний номер: [NUMBER] , під керуванням власника - [PERSON] , транспортний засіб зник з місця дорожньо-транспортної пригоди. Вказана обставина також підтверджується долученою копією постанови Оболонського районного суду міста Києва від 13.05.2020 у справі № 756/3693/20, в описовій частині якої вказано, зокрема, наступне: « [PERSON] , 06.07.2019 року близько 20 год. 30 хв. в м.Києві по пр-ту Степана Бандери, 3-А, керуючи транспортним засобом Mercedes-Benz 260E, д.н.з. [NUMBER] , не обрав безпечну швидкість руху, не врахував дорожньої обстановки, стану транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його та безпечно керувати ним, втративши керування, скоїв зіткнення з транспортним засобом Honda Accord, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , внаслідок чого обидва транспортні засоби зазнали механічних ушкоджень, чим порушив п.п. 2.3 (б), 10.1, 12.1 ПДР. Своїми діями [PERSON] вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП - порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів. Крім того, [PERSON] 06.07.2019 року близько 20 год. 30 хв. в м. Києві по пр-ту Степана Бандери, 3-А, керуючи транспортним засобом Mercedes-Benz 260E, д.н.з. [NUMBER] , залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, до якої причетний, чим порушив 2.10 (а) ПДР України. Своїми діями [PERSON] вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.122-4 КУпАП, а саме залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні. Вказаною постановою суду від 13.05.2020 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124, 122-4 КУпАП. Провадження по справі щодо притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачені ст.ст.124, 122-4 КУпАП закрито у зв`язку зі спливом строків притягнення до адміністративної відповідальності. 17.06.2020 року постановою Оболонського районного суду міста Києва виправлено описку в постанові Оболонського районного суду міста Києва від 13.05.2020 року, справа № 756/3693/20, провадження 3/756/1865/20, вказавши по тексту постанови ім`я та по-батькові іншого учасника події « [PERSON] », державний номерний знак автомобіля Honda Accord « [NUMBER] ». Відповідно до частини третьої ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Позивачем долучено копію висновку щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 432/08-19 від 07.08.2019 року складеного суб`єктом оціночної діяльності - ТОВ «Клевер Експерт» про оцінку автомобіля Honda Accord, д.н.з. [NUMBER] . Зі змісту висновку № 432/08-19 від 07.08.2019 вбачається, зокрема, що матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля Honda Accord, д.н.з. [NUMBER] , становить 25 381,88 грн. 22.07.2020 МТСБУ здійснило переказ 23 649,24 грн на рахунок [PERSON] , з призначенням платежу: виплата по справі № 64107, згідно наказу № 7494 від 20.07.2020р., т.з. [NUMBER] . Також, до позову долучено документи на підтвердження понесення МТСБУ додаткових витрат, зокрема, платіжне доручення АТ «Укрексімбанк» від 02.12.2019 на суму 300,00 грн., платіжне доручення АТ «Укрексімбанк» від 29.07.2020 на суму 890,00 грн., а також роздруківку сторінки веб-сайту з інформацією про те, що поліс на ТЗ № [NUMBER] не знайдено станом на 06.07.2019 року. Крім того, до позовної заяви долучено копію повідомлення про ДТП [PERSON] , адресоване МТСБУ від 04.11.2019 року, схему місця ДТП, заяву [PERSON] про перерахування коштів, адресовану МТСБУ, протокол огляду транспортного засобу від 14.11.2019 року, фототаблицю до звіту № 2538, довідку № 1 від 10.07.2020 про розмір відшкодування з фонду захисту потерпілих, копію претензії МТСБУ від 12.02.2021, адресовану [PERSON] (без доказів направлення), інформаційну довідку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Згідно ст. 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ЦК України). Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Спеціальним законом, який регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, є Закон України від 01.07.2004 № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону (стаття 2 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Статтею 6 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до ст. 22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно з п. 22.1 ст. 22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Як вбачається з постанови Оболонського районного суду міста Києва від 13.05.2020 у справі № 756/3693/20 в описовій частині якої вказано, зокрема, наступне: « [PERSON] , 06.07.2019 року близько 20 год. 30 хв. в м.Києві по пр-ту Степана Бандери, 3-А, керуючи транспортним засобом Mercedes-Benz 260E, д.н.з. [NUMBER] , не обрав безпечну швидкість руху, не врахував дорожньої обстановки, стану транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його та безпечно керувати ним, втративши керування, скоїв зіткнення з транспортним засобом Honda Accord, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , внаслідок чого обидва транспортні засоби зазнали механічних ушкоджень, чим порушив п.п. 2.3 (б), 10.1, 12.1 ПДР. Своїми діями [PERSON] вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП - порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів. Крім того, [PERSON] 06.07.2019 року близько 20 год. 30 хв. в м. Києві по пр-ту Степана Бандери, 3-А, керуючи транспортним засобом Mercedes-Benz 260E, д.н.з. [NUMBER] , залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, до якої причетний, чим порушив 2.10 (а) ПДР України. Своїми діями [PERSON] вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.122-4 КУпАП, а саме залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні. Вказаною постановою суду від 13.05.2020 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124, 122-4 КУпАП. Провадження по справі щодо притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачені ст.ст.124, 122-4 КУпАП закрито у зв`язку зі спливом строків притягнення до адміністративної відповідальності. 17.06.2020 року постановою Оболонського районного суду міста Києва виправлено описку в постанові Оболонського районного суду міста Києва від 13.05.2020 року, справа № 756/3693/20, провадження 3/756/1865/20, вказавши по тексту постанови ім`я та по-батькові іншого учасника події « [PERSON] », державний номерний знак автомобіля Honda Accord « [NUMBER] ». Згідно з ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. Частиною першою статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням, зокрема транспортних засобів, механізмів та обладнання, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини (ст. 1188 ЦК України). Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про страхування» страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є обов`язковим. Відповідно до ст. 6 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно п. 22.1 статті 22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. За змістом ст. 28 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана у тому числі з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди. Згідно з ст. 29 наведеного Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Згідно з п.п. «а» п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам п. 1.7 ст. 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Відповідно до п.п. 38.2.1 п. 38.2 ст. 38 зазначеного Закону МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. Крім того, згідно з ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Статтею 25 Закону України «Про страхування» передбачено, що здійснення страхових виплат проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника і страхового акта, який складається страховиком або уповноваженою особою, у формі, що визначається страховиком. За змістом статті 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц зроблено правовий висновок про те, що згідно з ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. На підтвердження того, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] не була застрахована на момент ДТП, позивач надав: роздруківку сторінки веб-сайту з інформацією про те, що поліс на ТЗ № [NUMBER] не знайдено, при цьому, дату проведення перевірки не вказано, а також відповідь національної поліції (ідентифікатор картки: 3019196384430686) у спеціально відведених графах якої не вказано серію страхового полісу учасника ДТП ( [PERSON] ), номер страхового поліса учасника ДТП ( [PERSON] ), код страховика, що видав страховий поліс учаснику ДТП ( [PERSON] ) не вбачається жодних позначень. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц). Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 23.08.2016 у справі «Дж. К. та інші проти Швеції» зазначив, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри». Такі тези викладено та застосовано, зокрема, у постанові Верховного Суду від 21.09.2022 у справі № 275/732/17 (провадження № 61-15117св21). За таких обставин,

Outcome: approved