Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-07 00:00:00

У листопаді 2023 року ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" звернулося до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з останнього заборгованість за кредитним договором у розмірі 66 013 грн. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, що 25 серпня 2021 року між АТ "Укрсиббанк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту №98046148000 в сумі 40 000 грн. Підписуючи даний договрі, [PERSON] погодився з умовами викладеними у Правилах (договірних умовах) споживчого кредитування позичальника АТ «Укрсиббанк» з можливістю відкриття і розрахунково-касового обслуговування карткових рахунків, які розміщенні для ознайомлення на сайті www.my.ukrsibbank.com, на інформаційних стендах у приміщеннях установ банку та оприлюднені у газеті "Урядовий кур`єр" №105 від 09.06.2017 (із усіма змінами і доповненнями): - умовами надання споживчого кредиту позичальнику, його обслуговування і погашення; умовами відкриття та розрахунково-касового обслуговування поточних карткових рахунків. 25 квітня 2023 року між АТ «Укрсиббанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №236, у відповідності до умов якого АТ «Укрсиббанк» відступає ТОВ «ФК «ЄАПБ», а ТОВ «ФК «ЄАПБ» зобов`язується прийняти права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження АТ «Укрсиббанк» за плату та на умовах, визначених цим договором. Відповідно до п.2.2. права вимоги, які клієнт відступає фактору за цим договором, відступаються (передаються) в розмірі заборгованості боржників перед клієнтом, що передбачені умовами первинних договорів та визначені в Реєстрі боржників, що підписуються сторонами у паперовому вигляді. Відповідно до додатку № 1 до договору факторингу №236 від 25 квітня 2023 року реєстру прав вимоги, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 28040,26 грн, з яких: 27048,50 грн. - заборгованість за основним боргом; 0,00 грн. - заборгованість за відсотками; 991,76 грн. - заборгованість за комісіями. Позивач посилаючись на те, що оскільки відповідач не виконав взяті на себе договірні зобов`язання, внаслідок чого виникла заборгованість, просить суд позовні вимоги задовольнити. Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористався. Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку. Встановлено, що 25 серпня 2021 року між АТ "Укрсиббанк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту №98046148000 (а.с.5-13). Згідно з умовами кредитного договору первісний кредитор надає позичальнику кредит в сумі 40 000 грн, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачувати плату за користування кредитом відповідно умов мов цього договору та правил. 25 квітня 2023 року між АТ «Укрсиббанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №236, згідно якого АТ «Укрсиббанк» відступає ТОВ «ФК «ЄАПБ», а ТОВ «ФК «ЄАПБ» зобов`язується прийняти права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження АТ «Укрсиббанк» за плату та на умовах, визначених цим договором. Згідно витягу з реєстру прав вимоги до договору факторингу №236 від 25 квітня 2023 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 66 013 грн., яка складається з 38 653 грн - заборгованості за основним боргом та 27 360 грн - заборгованості за комісіями. Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити відсотки за користування ним та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки та на умовах передбачених договором. Відповідно до статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтями 525, 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк згідно з вказівками закону та договору. Відповідно до укладеного між сторонами договору та статей 1049, 1050 та 1054 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти. Статті 527, 530 ЦК України зазначають, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Відповідно до частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У відповідності до статті 611 ЦК України за порушення зобов`язання наступають правові наслідки, передбачені статей 624, 625 ЦК України, тобто, при порушенні зобов`язань боржник повинен сплатити кредитору борг, відсотки від суми боргу та неустойку у вигляді пені та штрафу, що передбачена умовами договору. Згідно статті 599 Цивільного Кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а ст. 615 Цивільного Кодексу України встановлює, що одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускається. Статтею 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Згідно частин 1, 5, 6, 7 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідачем, всупереч положенню частини 1 статті 81 ЦПК України, не надано жодних доказів своєчасного та у повному обсязі виконання умов кредитного договору, у передбачені договором строки кредит не погашений. Отже, зважаючи на те, що [PERSON] не виконав грошові зобов`язання за кредитним договором, порушені права позивача підлягають судовому захисту шляхом примусового стягнення боргу. Разом з тим, суд вважає, що з позичальника не може бути стягнуто платежі за дії, які банк фактично вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Тобто, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку. Так, банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг (ч. 3 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність»). З урахуванням принципів справедливості та добросовісності, на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. Недотримання вказаних принципів призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Виконання позичальником умов кредитного договору, встановлених із порушенням зазначених принципів, не приводить ці умови у відповідність до засад цивільного законодавства. Відповідна правова позиція висловлена у постанові Великої Палати ВС від 13 липня 2022 року у справі №363/1834/17 (провадження № 14-53цс21). Крім того, за положеннями абзацу третього частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Як вбачається з додатку №1 до Договору, банком було встановлено щомісячну комісію за управління кредитом в розмірі 3,8% (а.с.11). Отже, нарахована позивачем заборгованість за щомісячними процентами у розмірі 27 360 грн, фактично є щомісячною комісією за управління кредитом. При цьому матеріали справи не містять відомостей про те, які саме послуги за вказану комісію надаються відповідачу. За таких обставин, умови договору про встановлення кредитором будь-яких відсотків за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а тому сума нарахована позивачем за управління кредитом у розмірі 27 360 грн не підлягає стягненню. Таким чином, з урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що за кредитним договором №98046148000 від 25.08.2021 року, з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» підлягає стягненню 38 653 грн - заборгованості за основним боргом, в зв`язку з чим позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial