Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-17 00:00:00

До суду надійшов позов [PERSON] до [PERSON] , про зменшення розміру аліментів на утримання сина, [PERSON] , [INFO] , в якому він зазначає, що у нього на утриманні перебуває двоє дітей: донька [PERSON] , [INFO] та син, [PERSON] , [INFO] . Вважає, що необхідно зменшити розмір аліментів з на 1/6 на утримання сина, [PERSON] тому, що існують підстави для захисту потреб доньки [PERSON] . Позивач, в судове засідання не з`явився, надав заяву в якій просив слухати справу без його участі, позов підтримав повністю та просив його задовольнити. Представник відповідача та відповідач в судове засідання не з`явилися, надали відзив в якому зазначили, що позивач не надав допустимих доказів неспроможності надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, однак зазначив, що на його утриманні є інша дитина, але це не є підставою для зменшення розміру аліментів без доведених фактів погіршення його майнового становища. Просили в позові відмовити повністю. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. 04.07.2023 року Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області винесено судовий наказ про стягнення з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліментів на\~утримання їх\~сина [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~ в розмірі\~1/4\~\~частки\~\~з\~усіх видів\~його заробітку\~(доходу),\~але не\~менше 50%\~прожиткового мінімуму\~для дитини\~відповідного віку,\~та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з 29.05.2023 року і до досягнення дитиною повноліття. У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частинами першою та другою статті 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частини другої\~статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі ст. 141СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 150,180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Частинами 1-2 ст.\~181\~СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина 3статті 181\~СК України). Частина 1\~ст. 182 СК України\~визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;інші обставини, що мають істотне значення. За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. При цьому, згідно із частиною 2\~статті 182 СК України\~розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. У частині першій статті 192СКУкраїни встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Враховуючи зміст статей181,192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. До таких висновків дійшов Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 та Верховний Суд в постанові від 09 вересня 2021 року у справі № 554/3355/20 (провадження № 61-7397св21). Тобто стаття 192\~СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Отже, розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути змінений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом, та за наявності правових підстав. При цьому право застосування норми закону належить суду. Відповідно до наведеної норми права підставою для зменшення розміру аліментів може бути таке погіршення майнового стану, стану здоров`я, зміна сімейного стану платника аліментів, яке унеможливлює сплату ним аліментів у попередньо визначеному розмірі. Звертаючись до суду з позовом [PERSON] просив суд про зменшення розміру аліментів на утримання дитини посилаючись на те, що у нього окрім, сина [PERSON] є ще донька, [PERSON] , [INFO] , а тому потрібно зменшити розмір аліментів на утримання сина щоб захистити потреби доньки. Відповідно до частини третьої статті 12\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною першою статті 76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Згідно зі статтею 80\~ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою статті 89\~ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З огляду на наведені положення закону, зміст позовних вимог, предмет доказування позивач має довести, а суд перевірити наявність достатніх підстав для зменшення розміру аліментів. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 21 березня 2006 року виданого міським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції України, [INFO] народилася [PERSON] , батьком якої записаний [PERSON] .(а.с.9) Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 12 вересня 2013 року виданого міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції, [INFO] народився [PERSON] , батьком якого записаний [PERSON] .(а.с.10) Зазначені обставини свідчать про те, що сімейний стан позивача, який був на час видачі виконавчого документу, а саме 04.07.2023 року, не змінився. \~ \~ \~ \~Відповідно до листа Першого відділу ДВС у Первомайському районі Миколаївської області від 22.12.2023 року за №89460 виконавче провадження з примусового виконання судового наказу №2-н/484/693/23 (справа №484/2709/23) про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] на примусовому виконанні у відділі не перебуває. Згідно листа Центрального відділу ДВС у місті Миколаєві від 03.01.2024 року за вих. №863 виконавче провадження з примусового виконання судового наказу справа №484/2709/23 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] на примусовому виконанні у відділі не перебуває. Враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку проте, що відсутність у позивача заборгованості по виконанню судового наказу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 04.07.2023 року справа №484/2709/23 свідчить про наявність у нього можливості утримувати, як сина\~ [PERSON] , [INFO] , так і дочку [PERSON] , яка народилася [INFO] . Інших належних та допустимих доказів зміни матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення його здоров`я, доходу, позивачем суду надано не було. Згідно з п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Отже, розмір аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення через те, що позивач має на утриманні ще одну дитину без доведення погіршення його майнового становища, не буде спрямовано на належне забезпечення спільної з відповідачкою дитини та суперечитиме інтересам останньої. За таких обставин суд не приймає аргументи позову про наявність підстав для зменшення розміру аліментів та вважає позовні вимоги недоведеними, оскільки належними та допустимими доказами позивачем не підтверджено погіршення його майнового стану, а зміна його сімейного стану - народження дітей в іншому шлюбу не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів. Аналогічний за змістом висновок викладено в постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 760/9783/18-ц (провадження № 61-9460св20), від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19 (провадження № 61-9460св20), від 09 вересня 2021 року у справі № 554/3355/20 (провадження № 61-7397св21). На підставі вищевикладеного суд дійшов висновку про необхідність відмовити в задоволенні позову.

Outcome: dismissed