Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-15 00:00:00

У жовтні 2023 року позивач [PERSON] звернувся до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що 03 серпня 2021 року на підставі договору позики, укладеного між ним та відповідачем [PERSON] , останній отримав у позику 25\~000 доларів США та зобов`язався повернути кошти до 03 серпня 2023 року. Разом з тим, у визначенні в договорі строки відповідач борг не повернув та всіляко ухиляється від виконання взятих на себе зобов`язань, у зв`язку із чим він змушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Посилаючись на вказане, просив стягнути з відповідача суму неповернутого боргу в розмірі 25\~000 доларів США, що є еквівалентним 913 750 гривень згідно курсу НБ України 36,55 за 1 долар США станом на 24.10.2023 року, та три відсотки річних в розмірі 4949 грн. 46 коп., а також 9 137 грн. 50 коп. сплаченого судового збору. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, однак у матеріалах справи міститься клопотання, в якому він зазначив, що поданий позов підтримує у повному обсязі, просив його задовольнити у повному обсязі, не заперечував проти винесення заочного рішення у справі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи за останнім відомим місцем проживання та реєстрації, в тому\~числі шляхом\~розміщення на\~сайті суду\~оголошення про\~його виклик, причину своєї неявки суду не повідомив. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання не здійснювалося. \~ \~ Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Так, відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При цьому, відповідно до ч.1\~ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно положень ст. ст.\~12,\~81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4\~ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2\~ст. 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, 03 серпня 2021 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, за умовами якого відповідач отримав у борг суму коштів в розмірі 25 000 доларів США, яку зобов`язався повернути до 03 серпня 2023 року, що підтверджується договором позики (а.с.8). Зокрема, звертаючись до суду із вищевказаним позовом, позивач зазначав, що у визначені в договорі строки відповідач суму боргу не повернув, у зв`язку із чим просив стягнути зі [PERSON] в судовому порядку 25\~000 доларів США, що є еквівалентним 913 750 гривень згідно курсу НБ України 36,55 за 1 долар США станом на 24.10.2023 року, та три відсотки річних в розмірі 4949 грн. 46 коп. й 9 137 грн. 50 коп. сплаченого судового збору. Так, ч.\~ч. 1, 2 п. 1 ст.\~11\~ЦК\~України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, тощо. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Зокрема, поняття позикових відносин і договору позики визначаються положеннями глави 71 ЦК України. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Статтею 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~\~Відповідно до\~ 1047 ЦК України\~договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. А у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~\~При цьому, ч. 1 ст. 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний\~повернути позикодавцеві\~позику (грошові\~кошти у\~такій самій\~сумі або\~речі,\~визначені родовими\~ознаками,\~у такій\~самій кількості,\~такого самого\~роду та\~такої самої\~якості,\~що були\~передані йому\~позикодавцем)\~у строк\~та в\~порядку,\~що встановлені\~договором. \~ \~ \~ \~ \~Оцінюючи договір позики, суд приймає до уваги те, що за своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. \~ \~ \~ \~ \~Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (п. 2 ч. 1 ст. 1046 ЦК України). \~ \~ \~ \~ \~ \~Ця особливість реальних договорів зазначена в ч. 2 ст. 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. \~ \~ \~ \~ \~ При цьому, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. \~ \~ \~ \~ \~ Крім того, договір позики в письмовій формі може бути укладений як складання одного документа, так і шляхом обміну листами (ч. 1 ст. 207 ЦК України). \~ \~ \~ \~ \~ \~Таким чином, розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей, а отже розписка є не лише фактом укладення договору, а й фактом передачі позикодавцем грошової суми позичальнику. \~ \~ \~ \~ \~ Аналогічний правовий висновок міститься і в постанові Верховного Суду України від\~18 вересня 2013 року (№6-63цс13) та в постанові Верховного Суду України від 24 лютого\~2016 року (№6-50цс16), які відповідно до вимог\~ст. 360-7 ЦПК України\~є обов`язковою для усіх судів України. Зокрема, Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах\~18 вересня 2013 року розглянув справу №6-63цс13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Крім того, як убачається з правової позиції, сформованої Верховним Судом України у постанові від 02.07.2014 року за наслідками розгляду справи №6-79цс14, відповідно до норм ст.ст.\~1046,\~1047 ЦК України\~договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. При цьому, досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки. \~\~\~\~\~\~\~\~ Таким чином, ураховуючи вищевказане, предметом доказування в спірних правовідносинах сторін є як факт існування між сторонами правовідносин, які виникають з договору позики, де належним доказом на підтвердження факту передачі коштів є боргова розписка, так і факт повернення чи неповернення позичальником грошових коштів. \~\~\~\~ \~ \~ \~ \~\~Зокрема, позивач [PERSON] посилався як на доказ підтвердження отримання відповідачем спірної суми позики на договір позики від 03 серпня 2021 року, копія якого знаходиться в матеріалах справи й відповідно відповідачем належними та допустимими доказами не спростовано факт укладання договору, й відповідно факт отримання коштів у позику. За таких обставин, досліджуючи договір позики, суд приходить до висновку, що даний договір є підтвердженням існування між сторонами договірних зобов`язань й відповідно свідчать про існування між сторонами саме укладеного договору позики та є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. \~\~\~\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~\~Таким чином, дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] у визначений договором строк, суму позики у добровільному порядку не повернув й відповідно доказів на спростування вказаного суду не надав, а також не спростував факт існуючого боргу перед [PERSON] жодними належними та допустимими доказами. При цьому, частиною 1\~ст.509 ЦК України\~передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.\~\~ Положеннями ч. 2 ст.625\~ЦК України визначено, що боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення платежу та 3% річних від простроченої суми, якщо інше не встановлено договором або законом. Враховуючи зазначені вище вимоги закону, суд вважає, що й вимоги позивача в частині стягнення з відповідача трьох відсотків річних є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Таким чином, ураховуючи вищевказане, а також те, що відповідач у встановлені строки борг не повернув й відповідно ухиляється від виконання взятих на себе зобов`язань, позовні вимоги позивача підлягають до задоволення. Крім того, відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню судовий збір у розмірі 9 137 грн. 50 коп. На підставі ст.ст. 11, 15, 16, 207, 509, 526, 530, 533, 625, 640, 1046, 1047, 1048, 1049, 1050 ЦК України,

Outcome: approved