Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-14 00:00:00

Адвоката Петричка Олександр Євгенович звернувся до Снятинського районного суду Івано-Франківської області в інтересах [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] , Снятинської міської ради Коломийського району Івано-Франківської області про визнання права власності на майно в порядку спадкування. В обґрунтування заявлених вимог представник позивача [PERSON] зазначає, що [PERSON] помер [INFO] . Останній є батьком позивача та відповідача. Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно - житловий будинок [ADDRESS] . Станом на 15.04.1991 господарство відносилось до суспільної групи «колгоспний двір» і в ньому були зареєстровані: [PERSON] - позивач, [PERSON] - відповідач, [PERSON] - батько (помер [INFO] ), [PERSON] - сестра (померла [INFO] ), [PERSON] - сестра (померла [INFO] ). 03.04.2023 позивач звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, але отримала відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з тим, що у неї відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно. У своїй позовній заяві позивач просив суд визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з`явились, представник позивача подав до суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу без їх участі, позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав до суду письмову заяву, в якій просив справу розглянути без його участі, позовні вимоги визнав, проти задоволення позову не заперечує. Представник відповідача Снятинської міської ради Коломийського району Івано-Франківської області Анатійчук В. в судове засідання не з`явився, подав до суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу без його участі та ухвалити рішення на розсуд суду. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини. З матеріалів справи судом встановлено, що згідно з копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 05 вересня 1981 року Стецівською сільською Радою народних депутатів Снятинського району Івано-Франківської області, [PERSON] народилася [INFO] , про що зроблено відповідний актовий запис № 41. Батьком дитини записаний [PERSON] , а матір`ю - [PERSON] . Згідно з копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого Стецівською сільською Радою народних депутатів Снятинського району Івано-Франківській області, [PERSON] та [PERSON] 17 жовтня 1998 року зареєстрували шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 24. Прізвище чоловіка після реєстрації шлюбу [PERSON] , прізвище дружини - [PERSON] . Згідно з копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 10 листопада 2021 року Снятинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Коломийському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), [PERSON] помер [INFO] , актовий запис № 853. Згідно з копією заяви до державного нотаріуса Першої Снятинської державної нотаріальної контори від 15.02.2023, [PERSON] , [INFO] , звернулася до державного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . З копії довідки № 279 від 11.02.2022, виданої виконавчим комітетом Снятинської міської ради Коломийського району Івано-Франківської області, вбачається, що станом на 15.04.1991 в господарстві в [ADDRESS] , були зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Господарство відносилось до суспільної групи - колгоспний двір. Згідно з копією витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 68547001 від 15.02.2022, за № 69147593 зареєстрована спадкова справа після смерті [PERSON] . Згідно з копією довідки № 314/02-14 від 03 квітня 2023 року, виданої державним нотаріусом Першої Снятинської державної нотаріальної контори Коломийського району Івано-Франківської області, після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , який проживав в с. Стецева Коломийського району Івано-Франківської області, заведена спадкова справа за № 79/2022 на підставі заяви про прийняття спадщини за законом № 182 від 15 лютого 2022 року дочки померлого [PERSON] , [INFO] , жительки с. Стецева Коломийського району Івано-Франківської області. Заяв від інших спадкоємців не надходило. Згідно з постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 315/02-31 від 03.04.2023, державним нотаріусом Першої Снятинської державної нотаріальної контори Коломийського району Івано-Франківської області Білоконь К.С. відмовлено у здійсненні нотаріальної дії [PERSON] , [INFO] , жительці с. Стецева Коломийського району Івано-Франківської області у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] , на житловий будинок [ADDRESS] , у зв`язку з тим, що спадкоємець не надала правовстановлюючий документ на вищезгаданий житловий будинок, який підтверджував би право власності спадкодавця на цей будинок. Згідно з довідкою № 368 від 04.04.2023, виданою виконавчим комітетом Снятинської міської ради Коломийського району Івано-Франківської області, згідно з погосподарською книгою № [NUMBER] , особовий рахунок [NUMBER] , станом на 15.04.1991 за адресою: [ADDRESS] були зареєстровані: [PERSON] , [INFO] - дочка, [PERSON] , [INFO] - батько, [PERSON] , [INFO] - брат, [PERSON] , [INFO] - сестра, [PERSON] , [INFO] - сестра. Згідно з копією довідки № 326/01-09 від 05 квітня 2023 року, виданої державним нотаріусом Першої Снятинської державної нотаріальної контори Коломийського району Івано-Франківської області, після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , яка проживала в с. Стецева Коломийського району Івано-Франківської області, згідно з інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 72043300 від 05 квітня 2023 року спадкова справа не заведена. Згідно з копією довідки № 327/01-09 від 05 квітня 2023 року, виданої державним нотаріусом Першої Снятинської державної нотаріальної контори Коломийського району Івано-Франківської області, після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , яка проживала в с. Стецева Коломийського району Івано-Франківської області, згідно з інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 72043257 від 05 квітня 2023 року спадкова справа не заведена. Згідно з копією інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № інформаційної довідки: 72468645, дата видачі: 15.05.2023, у Спадковому реєстрі інформація відсутня щодо відкриття спадкової справи після смерті [PERSON] . Згідно з копією інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № інформаційної довідки: 72468668, дата видачі: 15.05.2023, у Спадковому реєстрі інформація відсутня щодо відкриття спадкової справи після смерті [PERSON] . Згідно з випискою з інвентаризаційних матеріалів № 85-34/309776 від 15.03.2023, виданою ОКП «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації», згідно з архівними даними станом на 31.12.2012, у реєстраційних книгах не зареєстровано право власності на житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Отже, з досліджених в судовому засіданні фактичних обставин справи судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу захисту позивачем свого права власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок, правовстановлюючий документ на який відсутній. Вказані правовідносини регулюються нормами Конституції України, Цивільного кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз`яснено судам, що положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося; в) у випадках, коли за рахунок майна колгоспного двору було внесено вклад у кредитну установу на ім`я члена двору, його частка має бути зменшена на суму вкладу, а якщо вклад перевищує належну цьому члену частку, з нього стягуються відповідні грошові суми на користь інших членів колгоспного двору; г) згідно зі ст. 4 Постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності. Розгляд позову про право на майно колишнього колгоспного двору не залежить від вирішення питань землекористування. Відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у відкритті провадження у справі (п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»). Тому спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за одержанням свідоцтва в будь-який час після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Неодержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину не позбавляє його права на спадкування. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Водночас, згідно з наведеною Постановою при розгляді справ даної категорії слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи, наявність в матеріалах спадкової справи повідомлення нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Частиною 1 статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частинами 1, 3 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Щодо вирішення позовних вимог по суті, суд зазначає про таке. З наведених матеріалів справи судом встановлено, що позивачка [PERSON] є спадкоємцем за законом першої черги після смерті батька [PERSON] . Крім неї спадкоємцем за законом першої черги є її брат, який є відповідачем у справі - [PERSON] , який спадщину не прийняв, адже не подавав нотаріусу заяву про прийняття спадщини протягом строку, встановленого ч. 1 ст. 1270 ЦК України та не проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Позивачка спадщину прийняла відповідно до вимог закону, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та крім того подала у передбачений законом строк нотаріусу заяву про прийняття спадщини, а отже позивачка є єдиним спадкоємцем за законом першої черги, який прийняв спадщину. Однак позивачка отримала від нотаріуса відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з тим, що у неї відсутні правовстановлюючі документи на спадковий житловий будинок, не оформила у встановленому законом порядку своїх спадкових прав та позбавлена можливості захистити своє право власності у позасудовому порядку. Проте, суд вважає, що право позивача, у зв`язку з тим, що останній вчинив усі передбачені законом дії для прийняття спадщини, підлягає захисту, а тому позивач має право на звернення до суду з позовом про визнання за ним права власності на майно в порядку спадкування. Як встановлено у судовому засіданні спадковий житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , належав до суспільної групи «колгоспний двір», в якому станом на 15.04.1991 були зареєстровані позивачка [PERSON] , відповідач [PERSON] , спадкодавець [PERSON] та його дочки [PERSON] , [PERSON] , а отже, їх частки у цьому майні були рівні та складали по 1/5 частки будинку у кожного співвласника. Після смерті одного із співвласників будинку [PERSON] , яка померла [INFO] , єдиним спадкоємцем за законом першої черги її частки у колгоспному дворі був спадкодавець [PERSON] , який успадкував її 1/5 частку, а відповідно став власником 2/5 часток колгоспного двору, але не оформив свого права власності у встановленому законом порядку. Після смерті другого співвласника будинку [PERSON] , яка померла [INFO] , спадкоємцем за законом першої черги її частки у колгоспному дворі був спадкодавець [PERSON] , який успадкував її 1/5 частку, а відповідно став власником 3/5 часток колгоспного двору, але не оформив свого права власності у встановленому законом порядку. Після смерті спадкодавця [PERSON] , який помер [INFO] , єдиним спадкоємцем за законом першої черги його частки у колгоспному дворі стала позивачка [PERSON] , яка успадкувала його 3/5 частки, а відповідно стала власником 4/5 часток житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , який належав до суспільної групи «колгоспний двір». Отже, судом встановлено, що позивачка має право власності на 4/5 частки спірного житлового будинку. Проте, у своїй позовній заяві позивачка просить визнати за нею право власності на весь спірний будинок, тоді як 1/5 частка цього будинку з 15.04.1991 належить її брату - відповідачу по справі [PERSON] . Як вбачається з письмової заяви [PERSON] , поданої до суду, він позовні вимоги визнав, проти задоволення позову не заперечував. Щодо визнання відповідачем позову, суд зазначає про таке. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. У поданій до суду письмовій заяві від 16.10.2023 відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав повністю. Проте, суд вважав, що визнання відповідачем позову суперечить закону, у зв`язку з чим постановлена відповідна усна ухвала про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжений судовий розгляд з огляду на таке. Як було зазначено вище, позивачу [PERSON] належить 4/5 частки спірного будинку, а відповідачу [PERSON] належить 1/5 частка спірного будинку. Позивачка просить суд визнати за нею право власності на весь спірний будинок. Проте, визнання права власності на весь спірний будинок за позивачем суперечитиме закону, адже чинним законодавством України суд не наділений повноваженнями своїм рішенням підміняти процедуру відчуження майна від власника іншій особі, зокрема визнанням права власності на все спірне майно за одною особою, навіть якщо інший співвласник проти цього не заперечує. Законом встановлений відповідний порядок відчуження майна шляхом укладання правочинів, для яких встановлена певна форма та зміст, а також процедура їх укладання з наступною реєстрацією права власності за новим власником уповноваженими на це особами. В даному випадку суд може лише визначити частки у спадковому майні за усіма співвласниками та визнати право власності за позивачкою на її 4/5 частки. Оскільки відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, то в силу принципу диспозитивності суд не може вийти за межі заявлених позовних вимог і визнати право власності на 1/5 частку у спадковому майні за відповідачем [PERSON] , оскільки зустрічного позову про визнання за ним права власності на його частку у спадковому майні він не подавав, а тому суд має право лише визначити, що йому належить 1/5 частка спірного житлового будинку без визнання за ним права власності. За таких обставин суд вважає за необхідне позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на майно в порядку спадкування задовольнити частково, визнавши за нею право власності на 4/5 частки житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що даний спір виник виключно внаслідок дій позивача, яким судових витрат до відшкодування заявлено не було. Отже, стягнення судових витрат з відповідачів на користь позивача в даному випадку буде несправедливим.

Outcome: partial