Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-14 00:00:00

До Володимирецького районного суду Рівненської області звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] , Вараської міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що [INFO] помер її батько - [PERSON] . Після смерті останнього залишилось спадкове майно, яке складається зокрема, із земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, площею 1,23 га на території Мульчицької сільської ради Володимирецького (нині Вараського) району Рівненської області. Також у батька був у власності будинок по [ADDRESS] , що стверджується випискою з по господарської книги сільської ради № 1436 від 27.05.2021 року. На випадок смерті батько склав заповіт, посвідчений секретарем Мульчицької сільської ради Володимирецького району Рівненської області 10.11.2011 р. та зареєстрований в реєстрі за № 45, згідно якого вищевказану земельну ділянку заповідав [PERSON] та [PERSON] . Житловий будинок заповітом не охоплений, отже спадкування буде здійснюватись за законом спадкоємцями першої черги, до яких відноситься позивачка та відповідачка. У визначений законом шестимісячний строк позивачка не звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини в силу таких обставин, що їй не було відомо про наявність заповіту на її користь, який нещодовно був переданий позивачці її сестрою [PERSON] . А також у зв`язку із постійною зайнятістю на роботі. Коли ж позивачка звернулася до нотаріальної контори для оформлення спадщини після смерті [PERSON] , то нотаріус відмовила у відкритті спадкової справи, у зв`язку з пропущенням строку для подання заяви про прийняття спадщини. Просить визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [INFO] її батька - [PERSON] . Вказаний позов надійшов до суду 29 листопада 2023 року. Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 11 грудня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Розгляд справи здійснюється за відсутності сторін, без фіксування судового засідання технічними засобами, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Позивачка в підготовче судове засідання не з`явилася, в позовній заяві просила про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує. Від відповідачки [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги визнає. Належним чином повідомлений представник Вараської міської ради Рівненської області в судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив. Згідно ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши та оцінивши письмові докази приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення із наступних підстав: З матеріалів справи вбачається, і це встановлено в судовому засіданні, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть останнього, серії [NUMBER] . Факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу позиваки, серії [NUMBER] , де вказано її дівоче прізвище - « [PERSON] », свідоцтвом про народження позивачки, серії [NUMBER] , де в графі батько записаний - [PERSON] . Після смерті - [PERSON] відкрилась спадщина, що складається, зокрема, із земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, площею 1,23 га на території Мульчицької сільської ради Володимирецького (нині Вараського) району Рівненської області, що стверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку, серії ЯБ № 056001. Також у [PERSON] був у власності будинок по [ADDRESS] , що стверджується випискою з по господарської книги сільської ради № 1436 від 27.05.2021 року. На випадок своєї смерті [PERSON] залишив заповіт, посвідчений секретарем Мульчицької сільської ради Володимирецького району Рівненської області 10.11.2011 р. та зареєстрований в реєстрі за № 45, згідно якого вищевказану земельну ділянку заповідав [PERSON] та [PERSON] . Згідно довідки, виданої старостою села Більська Воля Вараської міської ради №1045 від 24.10.2023, на день смерті [PERSON] , проживав одиноко та був зареєстрований в [ADDRESS] . Відповідно до довідки №1206/01-16 від 16.11.2023, виданої завідувачем Володимирецької державної нотаріальної контори Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції, після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , у Володимирецькій державній нотаріальній контори, згідно даних зі Спадкового реєстру, спадкову справу не заведено. Причинами пропуску прийняття спадщини позивач зазначає необізнаність про існування заповіту та зайнятістю на роботі. Згідно ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. А як зазначено в статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно статті 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно частини 1 статті 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до положень статті 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців. Згідно положень статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до п.24 постанови Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7, особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Згідно положень постанови Верховного Суду від 26.06.2019 року, справа №565/1145/17, правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини визнані судом поважними. Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України і у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту, тощо. Згідно частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. 76-81 ЦПК України, засобами доказування у цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експерта, показання свідків. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Під час розгляду даної справи, судом було здійснено оцінку кожного аргументу позивача, та доказів по справі. На підставі чого було встановлено, що дані дакази та аргументи є належними та допустимими, а також відповідають вимогам статті 95 ЦПК України. Таким чином, необізнаність спадкоємця про існування заповіту, є поважною причиною пропуску строку. Необізнаність є людським фактором, наявність якого не дає змоги володіти певною інформацією через незалежні від волі особи обставини, а тому вона не може бути підтверджена відповідними доказами. В той же час факт необізнаності особи про наявність заповіту може бути спростовано шляхом надання суду інших доказів, що свідчать про протилежні обставини, однак матеріали справи таких доказів не містять. Крім того, суд приймає до уваги ту обставину, що позов визнано відповідачем, і це визнання не суперечить вимогам закону, не порушує прав та інтересів інших осіб. А як в ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Outcome: approved