Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-16 00:00:00

27.06.2023 [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею та [PERSON] оскільки: останній час стосунки з відповідачем не складаються, загострюються непорозуміння між ними; шлюб носить формальний характер, шлюбні відносини фактично припинені з 2020 року, проживають окремо, спільне господарство не ведуть; подальше збереження сім`ї і шлюбу є неможливим і суперечить її інтересам. Також просить стягнути аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , що проживає разом з нею. Вказуючи, що дитина повинна бути забезпечена належним рівнем життя, який не повинен бути меншим, ніж прожитковий мінімум. Такий рівень вона одна не може забезпечити, тому відповідач, який є здоровим та працездатним, повинен сплачувати аліменти на утримання дитини. Просить стягнути аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 2000 грн щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову та до досягнення дитиною повноліття. Представник позивача надав письмову заяву про підтримку позову, розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти заочного розгляду справи (а.с. 35, 58). Відповідач про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином за зареєстрованим місцем проживання (перебування) (а.с. 12), однак на пошту за отриманням судової повістки, копії позовної заяви з доданими до неї документами і в судове засідання не з`явився (а.с. 22, 23, 31, 32, 56, 57), причини неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву та заяви про розгляд справи за його відсутності не подав. Тому суд ухвалив провести заочний розгляд справи, на підставі наявних у ній доказів і зважаючи на вжиті заходи для забезпечення участі відповідача в розгляді справи. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлені такі обставини і визначені відповідні до них правовідносини. 08 серпня 2014 року у виконавчому комітеті Червонодонецької селищної ради Балаклійського району Харківської області за актовим записом № 40 сторони зареєстрували шлюб (а.с. 3). Шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинені, проживають окремо. Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача, подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам. Відповідач відзиву на позовну заяву не надав, до суду не з`явився, що розуміється судом як небажання зберегти шлюб і фактичне визнання позову. Окрім того, сам факт розірвання шлюбу не може бути перешкодою для примирення сторін, якщо у них є таке бажання. Відповідно до ст. 51 Конституції України, ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с. 4), яка зареєстрована та проживає разом з матір`ю, що підтверджується довідкою ПЖКГ «Донецьке» від 27.11.2023 (а.с. 38). Ця обставина сторонами не заперечувалась. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому обов`язком особистим, індивідуальнім, а не солідарним. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно до ч. 3 ст. 181 СК України, аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку /доходу/ її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатність чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Тягар доказування виконання обов`язку з утримання дитини покладений на відповідача. Дитина має таке ж право на проживання в належних умовах, на належний рівень проживання і забезпечення, як і відповідач. Доказів добровільного виконання відповідачем обов`язку утримувати дитину ним не надано і з матеріалів справи цього не убачається. Не надано доказів наявності у відповідача інвалідності, його непрацездатності, або інших обставин, які б унеможливлювали виконання ним обов`язку утримувати дитину. При цьому, позивач просить стягнути аліменти в розмірі 1/4 частини усіх видів доходів, але не менше ніж 2000 грн щомісячно. Дійсно, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. У той же час відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На сьогоднішній день на дитину віком від 6 до 18 років це 3196грн, а 50 відсотків від цієї суми становить 1598 гривень. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суду не надано будь-яких об`єктивних, належних, допустимих та достовірних, в розумінні ст. 77-79 ЦПК України, доказів на підтвердження того, що заробіток (дохід)відповідача є достатнім для того, щоб можна було присудити аліменти на користь позивача на утримання їхньої доньки у більшому, ніж мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину, про стягнення якого просить позивач. За таких обставин суд приходить до висновку про обґрунтованість і справедливість присудження аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше встановленого законодавством мінімального гарантованогорозміру аліментів до досягнення дитиною повноліття. Внаслідок задоволення позову судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial