Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-23 00:00:00

У травні 2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: орган опіки і піклування Глибоцької селищної ради Чернівецького району Чернівецької області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він з відповідачкою є батьками неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Вказує на те, що вони із відповідачкою у зареєстрованому шлюбі не перебували. Зазначає, що з травня 2021 року відповідачка залишила дітей за його місцем проживання і з того часу не цікавиться їх долею. При цьому вказує, що рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 26.12.2022 року визначено місце проживання дітей із ним. Посилається на те, що відповідачка з травня 2021 року ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання синів, не спілкується з ними, не цікавиться їх життям, матеріальну допомогу на їх утримання не надає, тобто ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Всі питання щодо виховання дітей вирішуються ним самостійно, без участі та підтримки з боку відповідачки. Просив суд, позбавити відповідачку [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] та стягнути з останньої на його користь аліменти на утримання дітей в розмір по 2 500,00 гривень на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] просив суд позов задовольнити, посилаючись на обставини, що викладені в позовній заяві. Представник органу опіки та піклування Гулько А.Г. вважала за доцільне позбавити відповідачку батьківських прав, так як остання не бере участі у вихованні дітей. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Відповідачка [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилася, хоча належним чином повідомлялася про час і місце розгляду справи, причину неявки в судове засідання не повідомила і не просила суд відкласти розгляд справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково, виходячи із наступного. Встановлено, що сторони є батьками неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Діти народилися в Італії та зареєстровані громадянами України. Так, згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] народився [INFO] в Республіці Італія, його батьками вказані [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] народився [INFO] в Республіці Італія, його батьками вказані [PERSON] та [PERSON] . Згідно довідки №7315-000000990 про реєстрацію громадянином України, виданої державною міграційною службою України 26.08.2021 року, [PERSON] згідно з рішенням Державної міграційної служби України №321/2021 від 26.08.2021 року набув громадянства України на підставі ч.1 ст. 7 ЗУ «Про громадянство України». Згідно довідки №7315-000000993 про реєстрацію громадянином України, виданої державною міграційною службою України 26.08.2021 року, [PERSON] згідно з рішенням Державної міграційної служби України №322/2021 від 26.08.2021 року набув громадянства України на підставі ч.1 ст. 7 ЗУ «Про громадянство України». Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 26.12.2022 року визначено місце проживання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] , [INFO] , за місцем його реєстрації та проживання: [ADDRESS] . Також під час розгляду справи встановлено, що на даний час і позивач, і відповідач проживають за кордоном, діти проживають в с. Опришени з батьками позивача. Відповідачка інколи спілкується з дітьми телефоном. Зокрема, в судовому засіданні на вказані обставини вказував представник позивача. Підстави для позбавлення батьківських прав передбачені статтею 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України (у редакції, чинній на час розгляду судами спору) визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені умови, як кожну окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, тобто свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Статтею 166 СК України визначено правові наслідки позбавлення батьківських прав. Згідно з пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року, N 3 (далі - постанови Пленуму ВСУ) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58). У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100). Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення мати спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин. Подібні правові висновки викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема від 08 квітня 2020 року у справі № 645/731/18, від 29 січня 2020 року у справі № 127/31288/18, від 29 січня 2020 року у справі № 643/5393/17, від 17 січня 2020 року у справі № 712/14772/17, від 25 листопада 2019 року у справі № 640/15049/17, від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц, від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17. Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною. Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вже зазначалося вище, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, на думку суду, позивачем не доведено належними та допустимими доказами необхідність його застосування, оскільки судом не встановлено, що мати систематично ухиляється від виконання батьківських обов`язків, а тому суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову про позбавлення відповідача батьківських прав. Так, звертаючись до суду із позовом на підтвердження обставин, що викладені в позовній заяві позивачем надано тільки висновок органу опіки та піклування Глибоцької селищної ради від 02.05.2023 року, згідно з яким було визнано за доцільне позбавити відповідачку батьківських прав відносно її неповнолітніх дітей. При цьому, висновок органу опіки та піклування Глибоцької селищної ради, має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду (частини 5, 6 статті 19 СК України). Інших доказів позивачем не подано. На думку суду, надані позивачем докази, не є достатніми доказами, на підставі яких можна дійти до беззаперечного висновку про те, що відповідачка злісно ухиляється від участі у вихованні дітей. В судовому засіданні представник позивача у категоричній формі заперечував проти з`ясування думки дитини при вирішенні даного спору (ст. 171 СК України). Отже, позивачем не доведено обставин свідомого ухилення відповідачки від виконання своїх батьківських обов`язків, навмисного нехтування ними, необхідність застосування крайнього заходу втручання в права дітей на підтримання зав`язків з матір`ю, неможливість застосування альтернативних, менш суворих заходів, відповідність такого заходу якнайкращим інтересам дітей та його виправданість. За встановлених обставин, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про позбавлення [PERSON] батьківських прав, при цьому вважає за доцільне попередити останню про необхідність змінити ставлення до виховання дітей (п. 19 постанови Пленуму Верхового Суду України від 30 березня 2007 року, №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»). Вирішуючи позов в частинні стягнення аліментів, суд виходить із наступного. Згідно із ч.4 ст.181 СК України кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. При визначенні розміру аліментів, суд враховує всі обставини справи, вимоги розумності, виваженості, співмірності і справедливості, майновий стан відповідача, розмір його доходів, стан здоров`я дитини, стан здоров`я відповідача, а тому, за таких обставин, суд дійшов висновку визначити розмір аліментів на утримання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі по 2 500 гривень на кожну дитину щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Як передбачено ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються зокрема із судового збору. Згідно ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір. На підставі викладеного та

Outcome: partial