Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-11 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Позов мотивує тим, що 10 травня 2005 року між нею та відповідачем було укладено шлюб. У шлюбі у них народилося троє дітей: дочка [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] та дочка [PERSON] , [INFO] . Вказує, що не проживає з відповідачем однією сім`єю близько семи місяців, не веде спільного господарства. Спільне життя у них з Відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства та виховання дітей. Тому виникали непорозуміння, сварки, скандали. В результаті вона втратила до відповідача почуття поваги та любові. Примирення між ними неможливе, а подальше спільне життя як подружжя і збереження шлюбу суперечить її інтересам та інтересам її неповнолітніх дітей, а тому просить його розірвати. 14.11.2023 суддею отримано відповідь №319990 з Єдиного державного демографічного реєстру про реєстрацію місця проживання відповідача. Ухвалою від 14.11.2023 провадження в зазначеній справі відкрито, постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін на 12.12.2023. Копію ухвали з позовною заявою та додатками направлено відповідачу. Як вбачається з повернутої кореспонденції, яка направлялась на адресу відповідача, така ним не отримувалась. Відправлення повернуто за зворотною адресою, причина повернення: "адресат відсутній". 12.12.2023 розгляд справи відкладено на 12.01.2024. Як вбачається з повернутої кореспонденції, яка направлялась на адресу відповідача, така була повернута зворотною адресою, причина повернення: «досилається», «за місцем обслуговування». Пунктом 2 ч. 7 ст.\~128\~ЦПК України визначено, що судова повістка фізичній особі направляється за адресою її місця проживання чи перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відтак, суд доходить висновку про належне вжиття всіх заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд даної справи, а тому суд, у відповідності до вимог п. 2 ч. 7 ст.\~128\~ЦПК України вважає відповідача належним чином повідомленим про дату, час, місце та порядок судового розгляду зазначеної справи. Відповідно до ч. 5\~ст. 279 ЦПК України\~суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Відповідачем ані клопотання про розгляд справи за участю сторін, ані відзиву на позовну заяву суду не надано. У відповідності до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов є підставним та підлягає задоволенню з огляду на таке. Статтею 51 Конституції України\~передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні положення містяться у частині 1\~статті 24 Сімейного кодексу України, якою передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Положеннями частин 3 та 4\~Сімейного кодексу України\~визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Отже, одним із принципів побудови сімейних та шлюбних відносин є принцип вільної згоди та добровільності їх існування. Шлюбні відносини тривають доти, доки існує бажання подружжя і надалі виконувати сімейні функції і надалі реалізовувати завдання сім`ї. Кожен з подружжя у будь-який час за наявності підстав, які унеможливлюють подальше шлюбне життя, має право висловити своє бажання розірвати шлюбні відносини. Реалізація цього права, яким наділений кожен з подружжя, повинна відбуватися з чіткім дотриманням матеріальних та процесуальних норм, для запобігання порушення інтересів іншого з подружжя або прав та інтересів дітей. Згідно з частиною 2\~статті 104 Сімейного кодексу України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] 10.05.2005 уклала з [PERSON] шлюб, який був зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Трускавецького міського управління юстиції (м.Львів), актовий запис №56, що стверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . У шлюбі в сторін народилось троє дітей: дочка [PERSON] , [INFO] ( свідоцтво про народження Серія [NUMBER] ), син [PERSON] , [INFO] ( свідоцтво про народження серія [NUMBER] ) та дочка [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серія [NUMBER] ). Частиною 3\~статті 105 Сімейного кодексу України\~передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~статті 110 цього Кодексу. Позивачка скористалась даним правом та звернулась до суду з цим позовом, наполягає на розірванні, оскільки не має наміру зберігати шлюб з відповідачем. Як встановлено, причиною припинення шлюбно-сімейних відносин сім`ї сторін по справі є те, що між подружжям втрачено почуття любові одне до одного. Сім`я розпалася та існує формально. Подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки. При таких обставинах суд вважає, що причини, які спонукають позивачку наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, внаслідок чого їхній шлюб слід розірвати. Після розірвання шлюбу прізвище позивачки залишити без змін. В частині стягнення з відповідача в користь позивача витрат понесених на професійну правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн. суд дійшов такого висновку. Статтею 15 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження понесених судових витрат на професійну правничу допомогу по даній справі, позивачем долучено Договір про надання правової допомоги від 31.10.2023, Акт №1 виконаних робіт (наданих послуг) відповідно до Договору про надання правової допомоги №б/н від 31.10.2023 з описом робіт. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення витрат пов`язаних із наданням правничої допомоги у розмірі 3000 грн. є обґрунтованими та співмірними зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт, а тому заяву слід задоволити. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, так як позивачу було відстрочено сплату судового збору до вирішення справи по суті, а позов задоволено, тому судовий збір в розмірі 1073,60 грн. слід стягнути з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved