Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-10 00:00:00

Позивач [PERSON] , зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] , в особі представника [PERSON] , [ADDRESS] , звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] , зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] , в якій просить суд визнати об`єктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] автомобіль SSANG YONG REXTON, 2696 куб. см, 2008 року, № шасі [NUMBER] ; стягнути з [PERSON] на її користь 163857 грн. вартості частини автомобіля, та стягнути з відповідача судові витрати по справі. Свої вимоги мотивує тим, що 30 жовтня 2015 року сторони уклали шлюб, який розірвано рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 12.06.2023 по справі № 703/254/23. За час спільного проживання в шлюбі ними було придбано легковий автомобіль SSANG YONG REXTON 2008 року виготовлення, об`єм двигуна - 2696 м3, який зареєстрували на відповідача по справі. Зазначає, що вказане майно було набуте у шлюбі за їх спільні кошти, отримані від доходів у виді заробітної плати. На даний час майно знаходиться у розпорядженні відповідача по справі, внаслідок чого позивач позбавлена можливості здійснювати законні права користування та розпорядження цим майном як співвласник. Добровільно поділити майно відповідач не погоджується. Згідно поданої заяви від 21.09.2023 відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог, позовних вимог не визнав. Відзиву на позовну заяву, обгрунтування своєї позиції суду не надав. У призначені на 25 жовтня 2023 року підготовче судове засідання, судові засідання 23 листопада 2023 року та 11 січня 2024 року не прибув, хоча про час та місце зазначених судових засідань був повідомлений у встановленому ст.128 ЦПК України порядку, про причини неявки суду не повідомив. Відтак, з огляду на повторну неявку в судове засідання відповідача, належним чином повідомленого про час і дату судового розгляду, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів у відповідності до ч.4 ст.223 ЦПК України. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе відповідно до ст.ст. 211, 223, 247 ЦПК України розглядати справу в судовому засіданні за відсутності учасників справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 30 жовтня 2015 року між позивачем [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , укладено шлюб, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Сміла Смілянського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області, актовий запис № 371 (а.с.6). Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 12.06.2023 по справі № 703/254/23 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. За час спільного проживання в шлюбі сторонами було придбано легковий автомобіль SSANG YONG REXTON 2008 року виготовлення, об`єм двигуна - 2696 м3, № шасі [NUMBER] , який, згідно з довідкою ГСЦ МВС №31/750АЗ-10047-2023 від 12.05.2023, 10.05.2017 року було перереєстровано на відповідача [PERSON] і який станом на 11.05.2023 залишався зареєстрованим за вказаною особою (а.с.4). Вартість легкового автомобіля SSANG YONG REXTON, 2008 року виготовлення, об`єм двигуна - 2696 м3, згідно з висновком експертного дослідження №44 від 02.03.2023, складає 327714 грн (а.с.7-9). Відповідно до ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Статтею 63 СК України, встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними. Згідно з ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Статтею 372 ЦК України передбачено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до пунктів 22, 30 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року № 11, рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі, при цьому вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У постанові від 27 квітня 2016 року в справі № 6-486цс16 Верховний Суд України дійшов висновку про те, що частина четверта статті 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Якщо при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один з подружжя здійснив відчуження цього майна чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується під час поділу. Крім того, в разі поділу майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Відповідно до частини третьої статті 65 СК України, для укладення одним із подружжя договору стосовно цінного майна згода другого з подружжя має бути надана письмово. У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції іншому з подружжя (співвласнику) у зв`язку з припиненням його права на спільне майно. При цьому вартість майна, що підлягає поділу, у разі недосягнення згоди між подружжям, визначається на час розгляду справи, а не на час продажу майна одним з подружжя проти волі іншого. Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18). Він є сталим при вирішенні вказаного правового питання у спірних правовідносинах. Підстав для відступу від нього немає. Оскільки автомобіль є неподільною річчю, фактично зареєстрований на ім`я відповідача і перебуває у його користуванні, що не спростовано відповідачем, позивач як співвласник спірного майна має право отримати грошову компенсацію за свою частку у праві власності на автомобіль. Отже, враховуючи зазначене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а тому необхідно визнати об`єктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] автомобіль SSANG YONG REXTON, 2696 куб. см, 2008 року, № шасі [NUMBER] ; стягнути з [PERSON] на її користь 163857 грн. як компенсацію 1/2 частини ринкової вартості автомобіля, та стягнути з відповідача судові витрати по справі. Відповідно до частин 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За подання позову позивачем сплачений судовий збір у розмірі 1310 грн 86 копійок (а.с.10). У відповідності до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а відтак з відповідача слід стягнути на користь позивача 1310 грн 86 копійок на відшкодування витрат зі сплати судового збору. Згідно з ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу (правову) допомогу, проте суд не може погодитись з їх розміром, виходячи із критеріїв розумності та справедливості.

Outcome: approved