Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-22 00:00:00

Позивач АТ «Акцент-Банк» 02.07.2021 звернувся в Орджонікідзевський районний суд м. Харкова з позовом до\~ [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовна заява обґрунтована тим, що 02.03.2017 [PERSON] приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку з метою укладення кредитного договору №б/н та отримання кредитної картки, згідно умов яких відповідачу надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 46,8% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Вказував, що відповідач свої зобов`язання не виконав, станом на 30.03.2021 загальна заборгованість перед банком складає 23917,87 грн, з яких 19245,07 грн заборгованість за кредитом та 4672,80 грн заборгованість за відсотками за користування кредитом. В позовній заяві просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором б/н від 02.03.2017 в розмірі 23917,87 грн. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 05.07.2021 відкрито провадження в справі за правилами загального позовного провадження. Відповідачем відзив на позовну заяву не подавався. Відповідно до розпорядження Голови Верховного Суду від 14.03.2022 № 7/0/9-22 змінено територіальну підсудність судових справ Орджонікідзевського районного суду м. Харкова на Київський районний суд м. Полтави. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 02.05.2023 справа прийнята до провадження суду. В судове засідання сторони не з`явилися, будучи повідомленими про розгляд справи, позивач звертався до суду з заявою про розгляд справи без участі представника. Суд, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до таких висновків. Судом встановлено, що 02.03.2017 відповідач [PERSON] приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку з метою укладення кредитного договору №б/н та отримання кредитної картки, згідно умов яких відповідачу надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 46,8% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с. 7-13). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Як встановлено судом, позивач свої зобов`язання виконав належним чином, надав відповідачу кредитні кошти шляхом встановленні кредитного ліміту, який неодноразово змінювався. Також встановлено, що [PERSON] свої зобов`язання за договором з повернення отриманих кредитних коштів належним чином не виконував, своєчасно, в порядку, передбаченому договором, кредитні кошти не повертав, станом на 30.03.2021 загальна заборгованість відповідача перед банком, розрахована за укладеного між сторонами умовами кредитного договору, складала 23917,87 грн., з яких: 19245,07 грн. заборгованість за кредитом, 4672,80 грн. - заборгованість по відсоткам. Такий розмір заборгованості станом на час звернення позивача до суду з позовом здійснений відповідно до умов договору та підтверджений наданими до суду розрахунками. Також судом встановлено, що після пред`явлення позивачем до суду позовної заяви здійснювався рух коштів по банківському рахунку, в тому числі було здійснено поповнення грошовими коштами. Зокрема, позивач [PERSON] 01.12.2021 звернувся до суду з заявою, в якій зазначив, що сплатив частину боргу в розмірі 8844 грн, надавши відповідний платіжний документ (а.с. 35). Належними та допустимими доказами, якою є виписка по рахунку (а.с. 43-44), встановлено, що розмір заборгованості станом на 01.12.2021 змінився як за тілом кредиту, так і за нарахованими відсотками. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В поданій до суду позовній заяві позивач просив стягнути з відповідача заборгованість, яка виникла станом на 30.03.2021 в розмірі 23917,87 грн. В подальшому позивач, надаючи до суду інформацію про підтвердження надходження відповідних сум від відповідача в погашення заборгованості, своїм правом на зменшення чи збільшення позовних вимог не скористався. Матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження обставини щодо наявної суми заборгованості у відповідача станом на час вирішення справи судом, якщо існує, то в якому розмірі. Суд позбавлений можливості визначити розмір заборгованості відповідача перед позивачем. Оскільки в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, з яких би вбачалось, що відповідач дійсно має несплачену суму заборгованості за кредитним договором від 02.03.2017 станом на час вирішення справи судом, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості заявлені безпідставно та не підлягають задоволенню. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначено нормами ст. 141 ЦПК України. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог понесені позивачем судові втрати не підлягають відшкодуванню.

Outcome: dismissed