Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] , в якому просить усунути перешкоди у володінні та користуванні житловим будинком [ADDRESS] з боку [PERSON] по відношенню до власника [PERSON] шляхом вселення [PERSON] та її чоловіка у житловий будинок [ADDRESS] . Також просить зобов`язати [PERSON] не перешкоджати [PERSON] та її чоловіку у користуванні житловим будинком [ADDRESS] . Крім цього, просить встановити порядок користування житловим будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS] , наступним чином: виділити [PERSON] в користування кімнату «3» площею 29,1 кв.м. та кухню «2» площею 20,1 кв.м., сарай «В»; виділити [PERSON] та [PERSON] в користування житлову кімнату «4» площею 25,0 кв.м., житлову кімнату «5» площею 27,3 кв.м., літню кухню «Б», сарай «Г»; залишити у спільному користуванні всіх співвласників житлового будинку коридор «1» площею 11,1 кв.м., вбиральню «Д», огорожу «1», огорожу «2». Позовні вимоги мотивує тим, що її матір`ю є відповідачка [PERSON] , батько - [PERSON] , який помер [INFO] . Згідно довідки Рибницької сільської ради Дрогобицького району Львівської області №955 від 11.09.2019, [PERSON] постійно, до дня смерті, проживав на [ADDRESS] ; разом з ним проживали та були зареєстровані: [PERSON] дружина та [PERSON] - дочка. Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20.05.2021 у справі №442/1294/20, залишеним в силі Львівським апеляційним судом, визнано за нею право власності на 1/6 частку житлового будинку, загальною площею 112,6 кв.м., житловою 81,4 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами, а саме: сходи, позначені на плані літ. «а»; літна кухня, позначена на плані літ. «Б»; сараї, позначені на плані літ. «Б», «Г»; вбиральня, позначена на плані літ. «Д»; та огорожа, позначена на плані циф. «1», «2», що знаходиться по [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] . Через постійні сварки із відповідачами та непорозуміння, вони з чоловіком змушені проживати за іншою адресою, несуть значні витрати за оренду житла. [PERSON] після одруження не проживає у вказаному будинку, особистих речей не зберігає. У ньому проживає лише її мати, [PERSON] , яка створює такі умови, що унеможливлюють користування та володіння своєю часткою у нерухомому майні. Проте, спірний будинок не може бути поділений в натурі, оскільки неможливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, а конфліктні відносини між співвласниками перешкоджають домовитися про порядок користування житловим будинком. Вважає, що встановлення порядку користування будинком не порушить прав інших співвласників та в повній мірі захистить її права на користування своєю власністю. Відповідач [PERSON] подала відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Обґрунтовує свої заперечення тим, що обставини, на які посилається позивач у позовній заяві, не відповідають дійсності, а позов є безпідставним. Не заперечує той факт, що після смерті [PERSON] її чоловіка і батька позивачки та відповідачки [PERSON] у них дійсно склалися неприязні відносини. Рішеннями суду визначено право кожного з них на відповідну частку у спірному житловому будинку, зокрема: за нею ( [PERSON] ) визнано право власності на 2/3 будинковолодіння, а за [PERSON] і [PERSON] визнано право власності на 1/6 частку вказаного житлового будинку за кожною. Позивачка з 01 травня 2020 року не проживає у цьому будинку. Вважає, що [PERSON] може претендувати на надання їй в користування частини будинку, яка пропорційна її частці у праві власності, а 1/6 частина у спірному будинку відповідає 18,77 кв.м. Тому вимоги позивачки, яка фактично просить надати їй у користування 49,2 кв.м., вважає незаконними та безпідставними. Крім цього, позивачка не зареєструвала право власності на 1/6 частину спірного будинку у визначеному законом порядку, а відтак, на її переконання, не має права як співвласник реалізовувати своє право власності на частку, зокрема шляхом пред`явлення позову до інших співвласників про встановлення порядку користування. Крім цього, з аналогічною вимогою щодо вселення позивачки та її чоловіка у спірний будинок, остання уже зверталася до суду. 06.11.2019 Дрогобицький міськрайонний суд ухвалив рішення, яким частково задоволив позовні вимоги та зобов`язав [PERSON] усунути перешкоди в користуванні [PERSON] будинковолодінням [ADDRESS] шляхом вселення до даного будинку. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та пояснила, що у спірному будинку є її особисті речі, меблі, одяг, а тому вона має намір і надалі проживати там зі своїм чоловіком. Оскільки її сестра [PERSON] (відповідачка у справі) не проживає у цьому будинку вже багато років, вважає, що запропонований нею порядок користування будинком є прийнятним. Доповнила, що вона дійсно вже зверталася з позовом до суду про усунення перешкод у користуванні будинком шляхом вселення, після чого, з відповідним рішенням суду вона зверталася у виконавчу службу. Рішення суду було виконане. У спірному будинку вона проживала близько трьох місяців. Тоді повернувся з-за кордону чоловік і вони вирішили піти проживати в інше житло, оскільки з мамою тривали постійні конфлікти. Також зазначила, що вона не може на даний час піти проживати у спірний будинок, оскільки її мати не хоче там бачити її чоловіка. Представник позивача - адвокат Шулак О.І. позовні вимоги підтримала та доповнила, що є необхідність у визначенні порядку користування спірним будинком, оскільки позивачці чиняться у цьому перешкоди; між сторонами існують постійні конфлікти; сестра позивачки [PERSON] не проживає у цьому будинку, відповідно і не користується ним. Зазначила, що даний спір не стосується поділу майна, а лише права користування, що не змінює розмір площі (частки) у праві власності кожного з учасників справи (співвласників будинку). Отже, не обов`язково дотримуватися рівності часток співвласників, оскільки мова йде лише про визначення порядку користування. Просить позовні вимоги задоволити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] та її представник - адвокат Шемеляк Г.Т. заперечили щодо задоволення позовних вимог з мотивів, викладених у відзиві. Відповідач [PERSON] пояснила, що не виганяла позивачку з житлового будинку. Остання зі своїм чоловіком самовільно залишили житло наприкінці весни 2020 року. Крім цього, позивач має змогу в будь-який час прийти туди і проживати, оскільки їй належить 1/6 цього будинковолодіння. При цьому, вважає позовні вимоги [PERSON] щодо порядку користування будинком абсолютно безпідставними і такими, що порушить право на користування та володіння житлом інших співвласників (її та [PERSON] ). З незрозумілих підстав позивач просить виділити їй кухню площею 20,1 кв.м., якою вона ( [PERSON] ) на даний час користується, при тому, що [PERSON] просить виділити їй кімнату площею 29,1 кв.м., яка значно перевищує розмір її частки у праві спільної власності. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник відповідача адвокат Шемеляк Г.Т. доповнила, що відколи помер батько сторін, відповідно, чоловік [PERSON] , у сторін існує конфлікт стосовно майна, в тому числі житлового будинку. Відповідачі не заперечували і не заперечують на даний час щодо проживання позивачки у спірному будинку. Жодних доказів щодо перешкод у користуванні ним остання не надала. Зазначає, що такі докази не існують, оскільки перешкод позивачу ніхто й не чинить. Рішення суду про вселення [PERSON] було виконано, вона вселилася і проживала там певний час; згодом залишила це житло, що доводиться заявою [PERSON] на ім`я сільського голови від 07.05.2020. Щодо чоловіка позивачки, то звертає увагу, що такий не є учасником справи, але водночас вказує, що останній проявляє зневагу до [PERSON] , у зв`язку з чим вона заперечує щодо його проживання у спірному будинку. Слід також врахувати, що загальна площа будинку становить 112,6 кв.м. і такий складається з трьох кімнат та кухні. Враховуючи, що позивач, якій належить 1/6 частка будинковолодіння, просить виділити їй у користування кімнату площею 29,1 кв.м. та кухню площею 20,1 кв.м., а також сарай, що явно порушуватиме право відповідачів на володіння та користування цим нерухомим майном. Також позивачем не надано експертного висновку, щоб належно визначити право та можливість користування спірним майном. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що ніхто з будинку позивачку не виганяв. Якщо [PERSON] бажає у ньому проживати, то може йти без будь-яких перешкод, оскільки їй належить на праві власності частка. Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. У силу положень ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з положеннями статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторін. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі ухвалити рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). На підтвердження позовних вимог позивачем надано довідку про реєстрацію місця проживання, видану Рибницькою сільською радою Дрогобицького району Львівської області від 20.02.2019 за №209, згідно з якою місце проживання [PERSON] зареєстроване за адресою [ADDRESS] . Також позивачем надано копію технічного паспорта на спірний будинок та витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформований 22.06.2021, з яких вбачається, що за [PERSON] зареєстровано право спільної часткової власності на 1/6 житлового будинку, загальною площею 112,6 кв.м., житловою 81,4 кв.м., який складається з трьох житлових кімнат та кухні; з господарськими спорудами та будівлями; розташований на [ADDRESS] . Будь-яких інших належних та достатніх доказів на доведення підставності позовних вимог позивачем не надано. Зокрема, жодним чином не доводиться те, що відповідачі чинять перешкоди [PERSON] у користуванні житловим будинком. Слід звернути увагу, що позивач у судовому засіданні особисто зазначила про залишення нею спірного житла, погодившись на пропозицію свого чоловіка перейти проживати в інше місце. Також остання вказала, що [PERSON] довший час взагалі не проживає у спірному будинку. Відповідно, судом не здобуто доказів того, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] чинять позивачу перешкоди у користуванні житлом. При цьому, зважаючи на позовну вимогу щодо усунення перешкод шляхом вселення, суд звертає увагу, що відповідачі не заперечують і не заперечували щодо проживання позивача у спірному будинку. Натомість, відповідачем [PERSON] , на підтвердження своїх доводів у відзиві, надано рішення суду від 06.11.2019, яким її зобов`язано усунути перешкоди у користуванні [PERSON] будинковолодінням [ADDRESS] шляхом вселення останньої до даного будинку. Водночас, судом встановлено, що вказане рішення суду виконано за заявою [PERSON] про примусове його виконання, після чого позивачка проживала у спірному будинку близько трьох місяців та залишила його самовільно, оскільки зі своїм чоловіком пішла проживати до іншого житла. Вказане підтверджується письмовою заявою [PERSON] на ім`я сільського голови, а також не заперечується самою позивачкою. Відтак, суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог [PERSON] у вказаній частині. Крім цього, відповідачем надано суду копію постанови Львівського апеляційного суду від 20.05.2021, прийнятої у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , Рибницької сільської ради про визнання права власності на спадкове майно, зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , Рибницької сільської ради про визнання права власності на частку в спадковому майні, зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] до Рибницької сільської ради про визнання права власності на спадкове майно. Слід звернути увагу, що, звертаючись із зустрічним позовом у вказаній справі, [PERSON] просила визнати за нею право власності на 1/3 частину житлового будинку, що знаходиться за адресою [ADDRESS] ; здійснити реальний розподіл будинковолодіння, виділивши їй кухню, площею 20,1 м.кв., житлову кімнату «3», площею 29,1 м.кв., та сарай «В», загальною площею 49,2 кв.м., житловою 29,1 м.кв., в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . Із вищевказаної постанови вбачається, що оскаржуваним рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22 вересня 2020 року позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , Рибницької сільської ради про визнання права власності на спадкове майно задоволено частково. Визнано за [PERSON] право власності на частку в спільному сумісному майні подружжя та 2/3 частки житлового будинку, загальною площею 112,6 кв.м., житловою площею 81,4 кв.м з господарськими будівлями та спорудами, а саме: сходи позначені на плані літ. «а», літна кухня позначена на плані літ. «Б», сараї позначені на плані літ. «Б», «Г», вбиральня позначена на плані літ. «Д» та огорожа позначена на плані циф. «1», «2», що знаходиться по [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Визнано за [PERSON] право власності на грошові кошти в сумі 2000 доларів США, що по курсу Національного Банку на день подачі позову складає 49380 грн., в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . У решті заявлених позовних вимог відмовлено. Зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , Рибницької сільської ради про визнання права власності на частку в спадковому майні, задоволено частково. Визнано за [PERSON] право власності на 1/6 частку житлового будинку, загальною площею 112,6 кв.м., житловою площею 81,4 кв.м з господарськими будівлями та спорудами, а саме: сходи позначені на плані літ. «а», літня кухня позначена на плані літ. «Б», сараї позначені на плані літ. «Б», «Г», вбиральня позначена на плані літ. «Д» та огорожа позначена на плані циф. «1», «2», що знаходиться по [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Визнано за [PERSON] право власності на грошові кошти в сумі 500 доларів США, що по курсу Національного Банку на день подачі позову складає 12 345, 00 грн., в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . У решті заявлених позовних вимог відмовлено. Зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] до Рибницької сільської ради про визнання права власності на частку в спадковому майні, задоволено частково. Визнано за [PERSON] власності на 1/6 частку житлового будинку, загальною площею 112,6 кв.м., житловою площею 81,4 кв.м з господарськими будівлями та спорудами, а саме: сходи позначені на плані літ. «а», літна кухня позначена на плані літ. «Б», сараї позначені на плані літ. «Б», «Г», вбиральня позначена на плані літ. «Д» та огорожа позначена на плані циф. «1», «2», що знаходиться по [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Визнано за [PERSON] право власності на грошові кошти в сумі 500 доларів США, що по курсу Національного Банку на день подачі позову складає 12 345, 00 грн., в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . У решті заявлених позовних вимог відмовлено. За результатами\~перегляду вказаного\~рішення апеляційним\~судом постановлено: рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22 вересня 2020 року в частині задоволення позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , Рибницької сільської ради про визнання права власності на 2 000 доларів США та зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , Рибницької сільської ради про визнання права власності на 500 доларів США та в частині визнання права власності [PERSON] на 500 доларів США - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволені цих позовних вимог. Рішення суду в частині задоволення позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , Рибницької сільської ради про визнання права власності на 2/3 частини будинковолодіння змінити, виклавши абзац другий резолютивної частини рішення в наступній редакції: «Визнати за [PERSON] ( [INFO] , ІПН [NUMBER] , місце проживання [ADDRESS] ) право власності на 2/3 частини будинковолодіння, яке знаходиться за адресою [ADDRESS] і яке складається із: житлового будинку, загальною площею 112,6 кв.м., житловою площею 81,4 кв.м з господарськими будівлями та спорудами, а саме: сходи позначені на плані літерою «а», літня кухня позначена на плані літерою «Б», сараї позначені на плані літерами «Б», «Г», вбиральня позначена на плані літерою «Д» та огорожа позначена на плані цифрами «1», «2», з яких: 1/2 частка у спільній сумісній власності подружжя та 1/6 - частка в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] ». У решті рішення суду залишено без змін. При цьому, колегія суддів Львівського апеляційного суду у мотивах постанови зазначила, що оскільки позивачкою [PERSON] не доведено наявного на момент смерті [PERSON] переліку, який би міг ідентифікувати речі домашнього вжитку, права власності на які вона просила суд визнати за нею у порядку спадкування, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення цієї позовної вимоги, як і про відсутність підстав для задоволення вимоги про реальний поділ будинковолодіння, яка за обставин даної справи, є передчасною. Зрештою, позивач звернулася у даній справі з позовною вимогою про встановлення порядку користування спірним житловим будинком, прохаючи про виділення їй у користування кімнати «3» площею 29,1 кв.м. та кухню «2» площею 20,1 кв.м., а також сарай «В». Статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) мети, досягнення якої передбачається, та засобів, які використовуються для її досягнення. Суд звертає увагу, що позивачем [PERSON] не доведено належними та допустимими доказами перешкоджання їй у користуванні житлом, а також необхідність встановлення саме такого порядку користування, який нею запропонований та який значно перевищує розмір частки (площу) будинку, що їй належить на праві власності, зокрема з виділенням їй в одноосібне користування кухні площею 20,1 кв.м., а [PERSON] - літньої кухні\~(літ.\~«Б»),\~яка в\~свою чергу\~належить на\~праві власності\~позивачу та\~ [PERSON] ,\~вбиральню «Д»\~та огорожі\~«1»\~і «2»,\~які належать\~на праві\~власності [PERSON] ,просить виділити у спільне користування, у той же час, не обґрунтовуючи підставність такого порядку користування. А тому, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог щодо зобов`язання [PERSON] не перешкоджати [PERSON] та її чоловіку у користуванні житловим будинком та встановлення порядку користування спірним житлом, запропонованого позивачем.

Outcome: dismissed