Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-21 00:00:00

У травні 2023 року позивач звернулась в суд із позовом до [PERSON] про визнання дійсним договір купівлі-продажу квартири розташованої за адресою: [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] на Універсальній товарній біржі «Інкопмарк-контракт», реєстраційний номер №212 від 07.04.1999 року. В обґрунтування позову зазначено, що 07.04.1999 року мати позивача [PERSON] купила у [PERSON] квартиру за адресою: [ADDRESS] . Вказаний договір купівлі-продажу був зареєстрований на Універсальній товарній біржі «Інкопмарк-Контракт» 07.04.1999 року за № 212 та в Кіровоградському ООБТІ. 31.05.2013 року [PERSON] змінила ім`я на [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла, після смерті якої відкрилася спадщина на вказану квартиру. Вказує, що через неналежне оформлення договору купівлі-продажу в частині його нотаріального посвідчення позивач позбавлена можливості вступити в спадщину. Приватним нотаріусом Колос Н.В. роз`яснено, що для оформлення спадщини щодо квартири [ADDRESS] необхідно звернутись до суду за визнанням договору купівлі-продажу дійсним. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 24.05.2023 року прийнято позовну заяву, відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання та 14.09.2023 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті. В судове\~засідання представник\~позивача не\~з`явився,\~надав до\~суду заяву\~про розгляд\~справи у\~їх відсутності,\~просив задовольнити\~позовні вимоги, не заперечував щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач до суду не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання та через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, причини неявки суду невідомі, правом подачі відзиву не скористався. В судове засідання представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Універсальна торгова біржа «Інкопмарк-контракт» не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся, письмових пояснень не подав. За таких обставин, згідно ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Зі згоди сторони позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до ст.\~280\~ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом ( ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У відповідності до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Судом з`ясовано, що згідно свідоцтва про народження [PERSON] є матір`ю [PERSON] . 07.04.1999 року [PERSON] купила у [PERSON] за 4 192 (чотири тисячі сто дев`яносто дві) гривні квартиру під [ADDRESS] . Вказаний договір купівлі-продажу був зареєстрований на Універсальній товарній біржі «Інкопмарк-Контракт» 07.04. 1999 року за № 212. 31.05.2013 року [PERSON] змінила ім`я, в зв`язку з чим прізвище, власне ім`я, по батькові покупця після державної реєстрації зміни імені - [PERSON] . [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 18.08.2020 року. Спадкоємцями після смерті [PERSON] є її донька [PERSON] , [INFO] . Приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Кіровоградської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Колос Н.В. 17.02.2022 року за № 22/01-16 роз`яснено, що наданий договір купівлі-продажу квартири, укладений 07.04.1999 року та зареєстрований на УТБ «Інкопмарк-Контракт», реєстраційний №212 без додержання вимог закону щодо його нотаріального посвідчення, не може бути прийнятий нотаріусом як документ, що посвідчує право власності на вказану квартиру для оформлення спадщини, так як він не відповідає вимогам законодавства. Рекомендовано звернутися до суду за визнанням вказаного договору дійсним. Згідно ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якого є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (земельна ділянка з житловим будинком та господарсько-побутовими будівлями є об`єктом нерухомого майна). Відповідно до п.п. 4.15 п. 4 глави 10, розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. Згідно пунктів 1 та 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 року та застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Оскільки спірний договір був підписаний сторонами 07.04.1999 року, тобто у період дії ЦК Української РСР 1963 року, то застосуванню підлягають саме норми вказаного Кодексу. Відповідно до ст. 4 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) - цивільні права і обов`язки виникають з підстав, передбачених законодавством, в тому числі і з угод. У відповідності до ст. 41 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків. Згідно із частиною першої статті 128 ЦК Української РСР (в редакції ЦК 1963 року), який був чинний на момент укладення договору, право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Відповідно до статті 224 ЦК Української РСР (в редакції ЦК 1963 року), за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 227 ЦК Української РСР (в редакції ЦК 1963 року), було встановлено, що договір купівлі-продажу житлових будинків повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 того ж кодексу). Договір купілі-продажу житлового будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Відповідно до ст.15 Закону України «Про товарну біржу» угоди зареєстровані на біржі не підлягають нотаріальному посвідченню, угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Таким чином, на той час мала місце конкуренція норм права. У відповідності до статті 47 ЦК Української РСР (в редакції ЦК 1963 року), недодержання, у визначених законом випадках, нотаріальної форми угоди тягне за собою її недійсність з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 ЦК України 1963 року. Якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.\~ Згідно частини 3 статті 334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню виникає у набувача майна з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. За статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, крім цього ст. 16 цього ж кодексу зазначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і одним із способів такого захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Таким чином, суд приходить до висновку, оскільки згода щодо істотних умов між сторонами була досягнута, відбулось повне виконання договору, відсутність нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу квартири обумовлена діючим на той час законодавством, приймаючи до уваги те, що позивач не має можливості реалізувати своє право на спадщину в позасудовому порядку, відтак заявлені вимоги підлягають задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Пронін проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). У відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача 1 073,60 грн. судового збору на користь позивача.

Outcome: approved