Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-09 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «АН «Рестріелт» через свого представника Костиря Геннадія Анатолійовича звернулися до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 20388 грн. 97 коп, витрати на правничу допомогу у розмірі 7067 грн. 60 коп., а також сплачений судовий збір у розмірі 2147,20 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується відповідним витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , відноситься до приватного житлового фонду та перебуває на балансі ТОВ «АН «Рестріелт». При цьому, ТОВ «АН «Рестріелт» здійснює витрати необхідні для забезпечення утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, відповідно до «Договору про компенсацію витрат балансоутримувача з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій» від 01 серпня 2011р., що опублікований в газеті «Харьковские известия» від 18.08.2011 року. В свою чергу, на виконання умов вказаного Договору, власники квартир житлового будинку сплачують на користь ТОВ «АН «Рестріелт» компенсацію витрат балансоутримувача з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. При цьому, ТОВ «АН «Рестріелт» з метою належного виконання умов публічного договору від 01 серпня 2011р. було укладено договори з відповідними комунальними підприємствами міста Харкова, що надають послуги з централізованого постачання холодної води та послуг водовідведення, електропостачання, тощо, які спрямовані на забезпечення житлово-комунальними послугами мешканців житлового будинку. Вказане надає можливість Позивачеві здійснювати витрати необхідні для забезпечення утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, а власникам сплачувати за такі витрати за тарифами відповідних комунальних підприємств. Позивач належним чином виконує свої зобов`язання щодо утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. В свою чергу, відповідач за отримані послуги належним чином не сплачує належну компенсацію, внаслідок чого за адресою: [ADDRESS] утворилась заборгованість у сумі 20388,97 грн. Представник позивача ТОВ «АН «Рестріелт» - адвокат Костиря Г.А., який діє на підставі договору про надання правої допомоги, надав до суду заяву, де просить слухати справу без його участі. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином в порядку ст. 128 ЦПК України, шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання відповідача, відповідно до відомостей з Реєстру територіальної громади міста Харкова. Причини неявки суду не повідомив, будь-яких заяв та клопотань від відповідача не надходило, в установлений ч. 7ст. 178 ЦПК Українистрок відповідач не подав до суду відзив на позовну заяву. Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 року, виходить з того, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип - верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, як що таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи. В цьому ж рішенні Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Статтею 275 ЦПК України визначені строки розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Згідно з одним із принципів судочинства визнано пріоритет публічного інтересу над приватним. Безпідставне умисне затягування розгляду справи нівелює завданняЦПК України, яким є охорона прав і свобод громадян, зміцнення законності та виховання громадян. Крім того, недотримання строків розгляду справ порушує конституційне право на судовий захист і негативно впливає на ефективність та авторитет судової влади. Будучи обізнаним про розгляд справи судом, відповідач відзиву та жодних доказів не подав, а тому розгляд справи здійснений судом на підставі наявних доказів, що містяться в матеріалах справи. Відповідач відзиву на позовну заяву зі своїми запереченнями суду не надав. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 04 жовтня 2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження. За наявності одночасного існування умов, передбачених положеннями ст. 280 ЦПК України, суд вважав можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечував позивач. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідність до положень ч. 2ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи із наступного. Виходячи з вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1ст.13ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст.81ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом Наявними у справі доказами встановлено, що між позивачем та відповідачем фактично склалися правовідносини з приводу надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в будинку, де знаходиться квартира відповідача. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] є власницею квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 346865749 від 18.09.2023 року. Житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] відноситься до приватного житлового фонду та перебуває на балансі ТОВ «АН «Рестріелт». Відповідно до умов публічного «Договору про компенсацію витрат балансоутримувача з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій» від 01 серпня 2011р., що опублікований в газеті «Харьковские известия» від 18.08.2011 року ТОВ «АН «Рестріелт» здійснює витрати необхідні для забезпечення утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, а власники квартир, на виконання умов вказаного Договору, сплачують на користь ТОВ «АН «Рестріелт» компенсацію витрат балансоутримувача з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Протоколом зборів співвласників багатоквартирного будинку за місцезнаходженням: [ADDRESS] від 31.05.2020 року, серед іншого було, прийняте рішення: підтвердити здійснення функцій управителя багатоквартирного будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] - товариством з обмеженою відповідальністю АН «Рестріелт», код 24137933 (балансоутримувач), з переліком житлово-комунальних послуг та розміром витрат на утримання будинку у формі та на умовах, що передували проведенню цих зборів, а саме на умовах договору про компенсацію витрат балансоутримувача з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій» від 01 серпня 2011р. (опублікований в газеті «Харьковские известия» від 18.08.2011 року) із усіма змінами та доповненнями. Таким чином, на момент звернення до суду позивач ТОВ «АН «Рестріелт» фактично набув статусу не тільки балансоутримувача, а й управителя житлового будинку розташованого за адресою [ADDRESS] . Статтею 9 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», встановлено, що управління багатоквартирним будинком здійснюється його співвласниками. За рішенням співвласників усі або частина функцій з управління багатоквартирним будинком можуть передаватися управителю або всі функції - об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку (асоціації об`єднань співвласників багатоквартирного будинку). Відповідно до п. 5, 10 ч. 1ст. 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»до обов`язківспіввласників багатоквартирного будинку віднесено: 5) виконувати рішення зборів співвласників; 10) своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги. Відповідно до вимог ч. 1ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Відповідно до вимог п.7 ч.3ст. 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Управитель багатоквартирного будинку має право: 7) вести претензійно-позовну роботу у разі виникнення заборгованості за надані послуги в порядку і строки, встановлені законом та/або договором. Пунктом 1 ч. 2статті 11 ЦК Українипередбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно ч. 1статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до приписів ч. 1ст. 633 ЦК Українипублічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Частиною 1ст. 641 ЦК Українивстановлено, що пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною - частина 1ст. 642 ЦК України. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем, шляхом публікації в газеті «Харьковские известия» від 18.08.2011 року Договору про компенсацію витрат балансоутримувача з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 01 серпня 2011р., було зроблено пропозицію укласти договір, вказана пропозиція була повністю та безумовно прийнята відповідачем, що підтверджується фактом здійснення платежів на користь позивача. Статтею 629 Цивільного кодексу Українивстановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до п.1 Договору про компенсацію витрат балансоутримувача з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 01 серпня 2011р. споживач доручає, а балансоутримувач приймає на себе зобов`язання по здійсненню витрат необхідних для забезпечення утримання будинків і споруд та прибудинкової територій, а споживач зобов`язаний своєчасно відшкодовувати балансоутримувачу такі витрати, а також витрати пов`язані з виконанням такого доручення у строк і на умовах, що передбачені цим договором. Згідно з п. 4 вказаного публічного договору від 01.08.2011 року розрахунковим періодом є календарний місяць. Відшкодування споживачем витрат балансоутримувача здійснюється (платежі вносяться) не пізніше 15 числа місяця, що настає за розрахунковим. Статтею 610 Цивільного кодексу Українипередбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зіст. 322 Цивільного кодексу Українивласник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2ст. 382 Цивільного кодексу Українивстановлено, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Частиною 4ст. 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Суд враховує правову позицію викладену в постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 221/515/15-а, згідно з якою, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користуються ними, і відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг в такому випадку не може бути підставою для звільнення споживача від їх оплати у повному розмірі, а також в постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі № 210/5796/16-ц. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем належним чином виконуються зобов`язання щодо надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, відповідно до умов публічного договору від 01.08.2011 року. В свою чергу, відповідач, в порушення умов публічного договору, за отримані послуги належним чином не сплачує належну компенсацію, внаслідок чого за адресою: [ADDRESS] , утворилась заборгованість у сумі 20388,97 грн. Європейським судом з прав людини у рішенні у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 (Заява N4909/04) вказано, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У рішенні у справі «Трофимчук проти України» від 28.10.2010 (Заява N4241/03) Європейським Судом зазначено, що, хоча пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід. З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку що, позов ТОВ «АН «Рестріелт» про стягнення заборгованості підлягає задоволенню. Стосовно вимог позивача про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне. Згідно приписів ст. 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат. Частиною 2 ст. 137 ЦПК України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. В постановах ВС від 16.05.2019 №823/2638/18, від 09.07.2019 у справі №923/726/18, від 22.10.2020 у справі №910/9187/19, від 13.12.2018 у справі №816/2096/17, від 09.07.2019 у справі №923/726/18, від 26.02.2020 у справі №910/14371/18, ВС дотримується тієї позиції, що від учасника справи вимагається надання суду доказів щодо обсягу наданих послуг і виконання робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особо, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права. Що стосується часу, витраченого фахівцем у галузі права, то у разі встановлення оплати гонорару у фіксованому розмірі, достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, що саме така кількість часу витрачена на відповідні дії. В постановах від 06.03.2019 у справі № 922/1163/18, від 21.03.2019 у справі № 914/359/18, від 07.09.2020 у справі № 910/4201/19, від 23.03.2021 у справі № 903/330/20, від 18.11.2021 у справі № 918/370/21, від 19.11.2021 у справі № 910/4317/21, від 30.11.2021 у справі № 925/331/20, від 19.01.2022 у справі № 910/1344/19, від 03.02.2022 у справі № 910/17183/20 Верховний Суд виходить з того, що коли договір про надання правової допомоги передбачає фіксований розмір гонорару, то акт прийняття-передачі робіт (послуг) або звіт адвоката може не містити кількість часу, витраченого адвокатом на надання послуг, фіксований розмір гонорару виключає необхідність зазначення адвокатом відомостей щодо витраченого часу та вартості кожної дії виконаної ним на захист інтересів свого клієнта. ВС у постанові від 28.12.2020 р. у справі № 640/18402/19 також дійшов висновку: якщо договором з адвокатом передбачено фіксовану вартість правової допомоги, то детальний опис робіт не є обов`язковим. Оскільки в такому разі розмір гонорару адвоката не залежить від обсягу послуг і часу, витраченого адвокатом, а отже є визначеним. Судом встановлено, що між позивачем та адвокатом Костирею Геннадієм Анатолійовичем, що здійснює діяльність у статусі фізичної особи підприємця, укладено Договір про надання правничої допомоги №14/07-23-2від 14.07.2023року. Згідно пункту 1.1 Договору про надання правничої допомоги №14/07-23-2від 14.07.2023року, Виконавець зобов`язуються за завданням Замовника у встановленому цим договором порядку, на платній основі, провести комплекс робіт (послуг) по захисту майнових інтересів Замовника, у спосіб: стягнення на користь Замовника заборгованості перед ним власників квартир, житлових та нежитлових приміщень багатоквартирних житлових будинків, в тому числі розташованого за адресою: [ADDRESS] . У пункті 3.1. договору сторони погодили, що вартість робіт за цим договором складається з основної та додаткової винагороди. Пунктами 3.2, 3.3 цього ж договору передбачено, що основна винагорода Виконавця за цим договором складає: 5000 (п`ять тисяч) грн. - за складання та звернення до суду із позовною заявою про стягнення заборгованості на користь Замовника з одного із Боржників зі списку боржників визначеному у «Завданні» (наданому в порядку п.4.2 цього Договору), сума заборгованості якого становить більше 20 000 (двадцяти тисяч) грн. але не більше 50 000 (п`ятдесяти тисяч) грн.. Основна винагорода розраховуються окремо за кожного Боржника зі списку боржників визначеному у «Завданні» (наданому в орядку п.4.2 цього Договору) і сплачується Замовником на користь Виконавця протягом 10 (десяти) робочих днів з дати набрання законної сили рішенням суду у справі про стягнення заборгованості з такого Боржника. Як вбачається із змісту «Завдання», Відповідач внесений до списку боржників переданого в роботу Виконавцю, для здійснення відносно нього позовної роботи. Пунктом 3.4 Договору передбачено, що додаткова винагорода (Гонорар успіху) Виконавця складає 10 (десять)% від суми стягнених з кожного з Боржників на користь Замовника грошових коштів або матеріальних цінностей в процесі виконання робіт за цим Договором. Така додаткова винагорода сплачується Замовником на користь Виконавця, протягом 7-ти днів з моменту отримання Замовником від Боржника(ів) кожної частини грошової суми або матеріальних цінностей заборгованості, передбаченої п. 1.1 цього Договору та «Завданні», складеному та переданому Виконавцю, в порядку визначеному п. 4.2 цього Договору Положення даного пункту розповсюджується виключно на тих Боржників, які зазначені у списку Боржників, що міститься у «Завданні» Замовника, складеному та переданому Виконавцю, в порядку визначеному п. 4.2 цього Договору, що є за своєю природою очікуваними витратами Позивача на професійну правничу допомогу та складає суму, у розмірі 2038,8грн. Актом № 5 від 20.09.2023року року приймання передачі виконаних робіт (послуг) за Договором №14/07-23-2 про надання правничої допомоги адвокатом від 14.07.2023 року, та розрахунку їх вартості сторони погодили вартість виконаних робіт та їх наступний розрахунок: основної винагороди у розмірі 5000грн., додаткової винагороди у розмірі 2038,8 грн., а також компенсація витрат за отримання інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно у розмірі 35 грн., всього: 7 073,8 грн. Верховний суду у питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу, дійшов досить сталих висновків, що у разі підтвердження обсягу наданих послуг та їх вартості такі витрати підлягають розподілу за результатами розгляду справи не залежно від того, чи їх вже фактично сплачено стороною або тільки має бути сплачено в майбутньому (Постанова Великої Палати Верховного суду від 19.02.2020року у справі 755/9215/15-ц; Постанова Верховного суду від 01.09.2021року по справі 78/1522/18; Постанова Верховного суду від 10.11.2021року по справі 329/766/18). Аналогічну правову позицію викладено Верховним судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах від 03.10.2019року у справі №922/445/19, та від 22.01.2021року у справі 925/1137/19. Верховним судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах: від 02.12.2020року у справі №31/1209/19, від 12.02.2020року у справі №648/1102/19, від 03.02.2021року у справі №554/2586/16-ц, від 17.02.2021року у справі №753/1203/18. Суд вважає встановленим, що надані позивачем та його представником докази, розмір судових витрат, які сторона сплатила та має сплатити у зв`язку з розглядом справи є документально підтвердженими, обґрунтованими та аргументованими, а отже такими, що підлягають покладенню на відповідача. Питання щодо розподілу судових витрат суд вирішує у відповідності дост. 141 ЦПК України. Згідно наявного в матеріалах справи платіжного доручення, під час звернення до суду з вказаним позовом позивачем сплачено судовий збір в загальному розмірі 2147 грн. 20 коп. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути судові витрати в сумі 2147 грн. 20 коп. з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved