Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом та просить стягнути на його користь 7000,00 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку. Свої вимоги обґрунтовує тим, що інспектором Конотопського РВП ГУНП в Сумській області було винесено постанову про накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу за ч.2 ст.126 КУпАП, яка була скасована рішенням Ковпаківського районного суду м.Суми від 22.11.2023, а адміністративне провадження за ч.2 ст.126 КУпАП закрите за відсутністю в діях [PERSON] складу адміністративного правопорушення. Зазначає, що внаслідок незаконного притягнення його до відповідальності йому було завдано моральної шкоди, що полягала у приниженні його честі та гідності як водія, порушенні нормального життєвого ритму, спричинених переживаннях, та яку він оцінює у 7000,00 грн, крім того посилається на те, що згідно чинного законодавства Держава відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішенням, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ним своїх повноважень, а тому просить стягнути моральну шкоду за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку. Ухвалою суду від 18.12.2023 позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, слухання справи призначено на 11:00 24.01.2024, відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. 22.12.2023 представником відповідача Головного управління Національної поліції в Сумській області до суду надано відзив, згідно якого просить відмовити у задоволенні позову у зв`язку з його необґрунтованістю. Свої заперечення мотивує тим, що твердження позивача про завдання йому моральної шкоди не доведено належними та допустимими доказами, а сам факт закриття провадження у справі про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення не свідчить про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди. 03.01.2024 представником відповідача ГУ Державної казначейської служби України в Сумській області до суду надано відзив, згідно якого просить відмовити у задоволенні позову з огляду на те, що до компетенції ГУ Державної казначейської служби України в Сумській області, не належить відшкодування шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень, вирішення даного питання відноситься до виключної компетенції Державної казначейської служби України. Зазначає, що у разі встановлення факту заподіяння шкоди, кошти стягуються з державного бюджету, а не з окремої юридичної особи, яка здійснює казначейське обслуговування Державного бюджету України. У зв`язку з чим вважає, що ГУ Державної казначейської служби України в Сумській області має бути виключеним із числа відповідачів у даній справі та заперечує проти задоволення позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди з Держави України через ГУ Державної казначейської служби України в Сумській області за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову виходячи з наступного. Судом встановлено, що 21.10.2023 інспектором Конотопського РВП ГУНП в Сумській області Позовним О.В. було винесено постанову серії ЕАТ №7987315 про накладення на [PERSON] адміністративного стягнення за ч.2 ст.126 КУпАП у виді штрафу 3400,00 грн (а.с.6-7). Не погоджуючись з винесеною постановою позивачем було оскаржено дії поліцейського щодо накладення на нього адміністративного стягнення до Ковпаківського районного суду м.Суми. Рішенням Ковпаківського районного суду м.Суми від 22.11.2023 (а.с.9-11) постанову інспектора Конотопського РВП ГУНП в Сумській області Позовним О.В. від 21.10.2023 серії ЕАТ №7987315 про накладення на [PERSON] адміністративного стягнення за ч.2 ст.126 КУпАП у виді штрафу 3400,00 грн скасовано, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ч.2 ст.126 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення. Відповідно до ч. 3 ст.12 ЦПК України встановлено обов`язок кожної сторони довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач зазначає,\~що моральна\~шкода заподіяна\~йому внаслідок\~дій інспектора\~поліції полягає\~у приниженні його честі та гідності як водія, порушенні нормального життєвого ритму, спричинених переживаннях, необхідністю доводити свою невинуватість в судовому порядку. Згідно ст. 56 Конституції України держава закріплює право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно з ч.3 ст. 19 Закону України «Про національну поліцію» держава відповідно до закону відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (п.9 ч.2ст. 16 ЦК України). Згідно з ч. 1-ч. 3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно п.4 ч.1 ст.2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення. Здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (затримання особи, отримання пояснень тощо). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи були понесені особою витрати на погашення штрафу. Разом із тим, це не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування моральної шкоди незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Зазначене узгоджується з правовими висновками викладеними у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц, у постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 червня 2021 року у справі № 726/837/20. Відповідно до пунктів 3, 4, 5 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» громадянинові відшкодовуються (повертаються) суми, сплачені у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги, штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином та моральна шкода. Враховуючи, що рішення суду яким скасовано постанову про притягнення до адміністративної відповідальності позивача за ч.2 ст.126 КУпАП, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрите, не скасоване, позивачем доведено незаконність дій працівників поліції при складанні відносно нього адміністративного протоколу за ч.2 ст. 126 КУпАП, оскільки провадження відносно особи постановою суду було закрито за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення. Згідно з п.5, п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Неналежне виконання органами державної влади чи місцевого самоврядування своїх повноважень, що призвело до порушення прав людини, свідчить про невиконання державою в особі відповідного органу її головного обов`язку перед людиною - утверджувати та забезпечувати її права. Судом прийнято до уваги, що відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано. Суд зауважує, що у практиці Європейського Суду з прав людини порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди (рішення Рисовський проти України, N 29979, п. 86, 89, від 20.10.2011, Антоненков та інші проти України, N 14183/02, п. 71, 22.11. 2005). Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчити про заподіяння особі моральної шкоди. При цьому, суд виходить з презумції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (ст.3. ст.19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Шкода ж, завдана посадовою або службовою особою органу державної влади, відшкодовується державою (ст. 1174 ЦК України). За змістом ст. 2 ЦК України держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави. Згідно з ч.1 ст. 167 ЦК України держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин. При цьому держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (ст. 170 ЦК України). У цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. Отже, у цій справі відповідачем є саме держава, яка бере участь у справі через відповідний орган (органи) державної влади. Таким органом у даній справі є Головне управління Національної поліції у Сумській області, яке є юридичною особою публічного права так як дії працівників територіального підрозділу Конотопського РВП ГУНП в Сумській області призвели до порушення прав позивача. Порядок виконання судових рішень про стягнення коштів з державного органу визначений Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", яким встановлено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, може бути відповідачем у такій категорії справ. Водночас, залучення або ж незалучення до участі в таких категоріях спорів Державної казначейської служби України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки Державна казначейська служба України чи її територіальний орган не є тим суб`єктом, який порушив права чи інтереси позивача. На вищевказане звернула увагу Велика Палата Верховного Суду в постановах від 27.11.2019 у справі № 242/4741/16-ц, від 15.12.2020 у справі № 752/17832/14-ц, Верховний Суд в постановах від 22.07.2020 у справі № 295/711/19, від 26.05.2021 у справі № 522/3067/18. Судом встановлено наявність спричинення посадовими особами Конотопського РВП ГУНП в Сумській області моральної шкоди позивачу, в тому числі наявний причинний зв`язок між шкодою і протиправними діяннями заподіювача. Встановлені судом обставини на переконання суду призвели до спричинення позивачу моральної шкоди, яка виразилася в душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку із притягненням його до адміністративної відповідальності. Внаслідок ініціювання провадження у справі про адміністративне правопорушення було порушено звичний розклад життя позивача, переживати хвилювання доводячи свою невинуватість у суді. Судом враховано характер моральних страждань понесених позивачем, глибина його психічних переживань (страждань), тривалість негативних наслідків (страждань), у той же час судом не встановлено істотності вимушених змін у житті позивача. При цьому, судом прийнято до уваги, що рівень моральних страждань визначається не видом правопорушення і не складністю цього правопорушення, а моральними стражданнями потерпілого внаслідок заподіяння йому шкоди та значенням наслідків цього правопорушення для його особистості, що і зумовлює розмір суми компенсації моральної шкоди. Вирішуючи питання стягнення моральної шкоди, суд виходить з того, що відшкодування моральної шкоди повинно бути спрямоване на досягнення сатисфакції і не може бути джерелом збагачення позивача, а тому стягнення морального відшкодування в розмірі 1000,00 грн на думку суду, відповідає принципу справедливості та розумності, враховуючи обставини завдання шкоди позивачу, тривалість зусиль для відновлення своїх порушених прав. При цьому суд враховує, що це відшкодування має виключно компенсаційний, а не каральний, обтяжуючий або запобіжний характер. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди судом враховується те, що не можна відшкодувати моральну шкоду в повному обсязі, так як не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою особи. У будь якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватний нанесеній моральній шкоді. Судом встановлено, що позивач на момент звернення до суду був звільнений від сплати судового збору на підставі п.13 ч.2 ст. 3 Закону України "Про судовий збір". Враховуючи положення ст. 141 ЦПК України судовий збір слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: partial