Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-17 00:00:00

17 квітня 2023 року представник позивача звернувся до суду з позовом до ТОВ «СІТІ-ДЕВЕЛОПМЕНТ» про визнання майнового права на об`єкт незавершеного будівництва, у якому просив: визнати за [PERSON] майнове (речове) право (у тому числі право на отримання в натурі та оформлення у власність після завершення будівництва та доплати) на: однокімнатну квартиру [ADDRESS] на земельній ділянці під кадастровим номером 8000000000:72:337:0009; однокімнатну квартиру [ADDRESS] на земельній ділянці під кадастровим номером 8000000000:72:337:0009. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 25 липня 2013 року між сторонами було укладено Попередній договір, посвідчений приватним нотаріусом Басенко К.О. та зареєстрований в реєстрі за №1241. Відповідно до умов Договору, ТОВ «СІТІ-ДЕВЕЛОПМЕНТ» зобов`язалось укласти договір купівлі-продажу (Основний договір) квартири [ADDRESS] , а [PERSON] зобов`язався прийняти та належним чином оплатити її вартість. Відповідно до п.1.4 Сторони зобов`язуються укласти Основний договір протягом 4 кварталу 2015 року, але в будь-якому разі не раніше отримання Стороною-1 правовстановлюючих документів на Об`єкт та надання органам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та/або відповідними державними органами документів, що є необхідними для належного укладення та нотаріального посвідчення Основного договору. Сторони встановили, що Основний договір укладається протягом 30 (тридцяти) календарних днів з моменту отримання позивачем відповідного повідомлення від відповідача. Відповідно до п. 1.2. Попереднього договору Сторони встановили, що виконання зобов`язання щодо укладання та нотаріального посвідчення Основного договору, яке встановлене п. 1.1 розділу 1 Попереднього договору повинне бути забезпечене. Вид та порядок забезпечення виконання вказаного зобов`язання Сторони визначають в окремому Договорі про забезпечення виконання зобов`язань. Зазначений Договір про забезпечення виконання зобов`язань Сторони укладають у простій письмовій формі та підписують одночасно з укладанням та нотаріальним посвідчення Попереднього договору. На виконання даного пункту, Сторонами підписано Договір про забезпечення виконання зобов`язань №СС/ДЗ/166 від 25 липня 2013 р. Сума договору складає 273 979,82 грн. Договором від 11 грудня 2014 р. про внесення змін та доповнень до Попереднього договору посвідченого 25 липня 2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Басенко К.О. зареєстрованим №1241 було замінено об`єкт на двокімнатну квартиру [NUMBER] , 15 поверх , третя секція, загальною площею 62,7 кв.м. Додатковою Угодою від 11 грудня 2014 р. до Договору про забезпечення виконання зобов`язань №СС/ДЗ/166 від 25 липня 2013 р., п.2.2.1. Відповідач зобов`язується у строк до 25 липня 2016р. сплатити відповідачу 97% вартості об`єкту, що у національній валюті України на день укладання цього Договору становить: 426266,37 грн., в т.ч. ПДВ 20% - 71044,40 грн. Станом на 11 грудня 2014 р. позивачем профінансовано 199985,00грн., у т.ч. ПДВ 20% - 33330,83грн. Договором від 17 серпня 2016 р. про внесення змін та доповнень до Попереднього договору посвідченого 25 липня 2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Басенко К.О. зареєстрованим №1241 було замінено об`єкт на однокімнатну квартиру [NUMBER] , 14 поверх , третя секція, загальною площею 42,75 кв.м. Згідно Додаткової угоди №2 від 17 серпня 2016р. до Договору про забезпечення виконання зобов`язань №СС/ДЗ/166 від 25 липня 2013р. та додаткової угоди №1 від 11 грудня 2014р., позивач зобов`язується сплатити відповідачу 97% вартості об`єкту, що у національній валюті України на день укладання цього Договору становить - 290636,17 грн., у т.ч. податок на додану вартість - 48439,36 грн. Вартість 1 квадратного метра на момент укладання цього становить - 7008,77 грн., в т.ч. ПДВ 20% - 1 168,13 грн. (п.2.1.). [PERSON] видано Довідку від 28 вересня 2016 р. про сплату грошових коштів згідно Договору про забезпечення виконання зобов`язань №СС/ДЗ/166 від 25 липня 2013р., додаткової угоди №1 від 11 грудня 2014 р. та додаткової угоди №2 від 17 серпня 2016 р. На рахунок ТОВ «СІТІ-ДЕВЕЛОПМЕНТ» [PERSON] сплачено 290636,17 грн., тобто зобов`язання виконано в повному обсязі. Проте, пропозиції щодо укладання Основного договору від ТОВ «СІТІ-ДЕВЕЛОПМЕНТ» станом на момент складання даної позовної заяви не надійшло. Крім того, 18 серпня 2016 року між сторонами укладено Попередній договір, посвідчений приватним нотаріусом Басенко К.О., зареєстрований в реєстрі за №1120. Відповідно до умов Договору ТОВ «СІТІ-ДЕВЕЛОПМЕНТ» зобов`язалось укласти договір купівлі-продажу (Основний договір) квартири [ADDRESS] , а [PERSON] зобов`язався прийняти та належним чином оплатити її вартість. Відповідно до п.1.4 Сторони зобов`язуються укласти Основний договір протягом 4 кварталу 2015 року, але в будь-якому разі не раніше отримання відповідачем правовстановлюючих документів на Об`єкт та надання органам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та/або відповідними державними органами документів, що є необхідними для належного укладення та нотаріального посвідчення Основного договору. Сторони встановили, що Основний договір укладається протягом 30 (тридцяти) календарних днів з моменту отримання відповідачем відповідного повідомлення від позивача. Відповідно до п. 1.2. Попереднього договору Сторони встановили, що виконання зобов`язання щодо укладання та нотаріального посвідчення Основного договору, яке встановлене п. 1.1 розділу 1 Попереднього договору повинне бути забезпечене. Вид та порядок забезпечення виконання вказаного зобов`язання Сторони визначають в окремому Договорі про забезпечення виконання зобов`язань. Зазначений Договір про забезпечення виконання зобов`язань Сторони укладають у простій письмовій формі та підписують одночасно з укладанням та нотаріальним посвідчення Попереднього договору. На виконання даного пункту, Сторонами підписано Договір про забезпечення виконання зобов`язань №СС/ДЗ/164-207/Н від 18 серпня 2016 р. Сума договору складає 175333,49 грн. [PERSON] видано Довідку від 28 вересня 2016 р. про сплату грошових коштів згідно Договору про забезпечення виконання зобов`язань №СС/ДЗ/164-207/Н від 18 серпня 2016р. На рахунок ТОВ «СІТІ-ДЕВЕЛОПМЕНТ» [PERSON] сплачено 175333,49грн., тобто зобов`язання виконано в повному обсязі. Проте, пропозиції щодо укладання Основного договору від ТОВ «СІТІ-ДЕВЕЛОПМЕНТ» не надійшло. 11 лютого 2023 р. позивач звернувся до відповідача на виконання статті 635 ЦК України з Пропозиціями про укладання Основних договорів купівлі-продажу, яку відповідачем отримано 16 березня 2023 р., однак відповіді не надійшло. Оскільки, позивач вчасно не отримав те, на що розраховував укладаючи Договір, запланований термін закінчення будівництва та прийняття в експлуатацію - 2 квартал 2019 р., тобто з затримкою більш ніж на три роки, будинок станом на момент подання позову в експлуатацію не введено, позивач звернувся до суду за захистом своїх майнових прав. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 20.04.2023 цивільну справу передано в провадження судді Солом`янського районного суду м. Києва Кушнір С.І. Ухвалою суду від 25 квітня 2023 року відкрито загальне позовне провадження у справі з призначенням підготовчого судового засідання. Ухвалою суду, постановленою на місці у судовому засіданні 04 вересня 2023 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Представник позивача подав заяву, відповідно до якої підтримує позовні вимоги в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує, а справу просить розглянути за його відсутності. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, будь-яких клопотань, письмових пояснень/відзиву щодо заявлених позовних вимог від відповідача до суду не надійшло. Згідно вимог ст. 280 ЦПК України, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, суд, вважає за можливе ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних доказів, проти чого не заперечує представник позивача. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Судом встановлено, що 25 липня 2013 між сторонами було укладено Попередній договір, посвідчений приватним нотаріусом Басенко К.О., зареєстрований в реєстрі за №1241. Відповідно до умов Попереднього договору ТОВ «СІТІ-ДЕВЕЛОПМЕНТ» зобов`язалось укласти договір купівлі-продажу (Основний договір) квартири [ADDRESS] , а [PERSON] зобов`язався прийняти та належним чином оплатити її вартість. Відповідно до п. 1.3 Попереднього договору, Сторони зобов`язуються укласти Основний договір протягом 4 кварталу 2015 року, але в будь-якому разі не раніше отримання ТОВ «СІТІ-ДЕВЕЛОПМЕНТ» правовстановлюючих документів на Об`єкт та надання органам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та/або відповідними державними органами документів, що є необхідними для належного укладення та нотаріального посвідчення Основного договору. Сторони встановили, що Основний договір укладається протягом 30 (тридцяти) календарних днів з моменту отримання [PERSON] відповідного повідомлення від ТОВ «СІТІ-ДЕВЕЛОПМЕНТ». Відповідно до п. 1.2. Попереднього договору, Сторони встановили, що виконання зобов`язання щодо укладання та нотаріального посвідчення Основного договору, яке встановлене п. 1.1 розділу 1 Попереднього договору повинне бути забезпечене. Вид та порядок забезпечення виконання вказаного зобов`язання Сторони визначають в окремому Договорі про забезпечення виконання зобов`язань. Зазначений Договір про забезпечення виконання зобов`язань Сторони укладають у простій письмовій формі та підписують одночасно з укладанням та нотаріальним посвідчення Попереднього договору. На виконання даного пункту, 25 липня 2013 р. Сторонами підписано Договір про забезпечення виконання зобов`язань №СС/ДЗ/166. Відповідно до п. 2.2.1 сторони погодили, що сума договору складає 273979,82грн. Договором від 11 грудня 2014р. про внесення змін та доповнень до Попереднього договору посвідченого 25 липня 2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Басенко К.О. зареєстрованим №1241 було замінено об`єкт на двокімнатну квартиру [NUMBER] , 15 поверх , третя секція, загальною площею 62,7 кв.м. Додатковою Угодою від 11 грудня 2014 р. до Договору про забезпечення виконання зобов`язань №СС/ДЗ/166 від 25 липня 2013 р., п. 2.2.1. [PERSON] зобов`язався у строк до 25 липня 2016 р. сплатити ТОВ «СІТІ-ДЕВЕЛОПМЕНТ» 97% вартості об`єкту, що у національній валюті України на день укладання цього Договору становить 426266,37 грн., в т.ч. ПДВ 20% - 71044,40 грн. Договором від 17 серпня 2016 р. про внесення змін та доповнень до Попереднього договору посвідченого 25 липня 2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Басенко К.О. зареєстрованим №1241 було замінено об`єкт на однокімнатну квартиру [NUMBER] , 14 поверх , третя секція, загальною площею 42,75кв.м. Згідно Додаткової угоди №2 від 17 серпня 2016 р. до Договору про забезпечення виконання зобов`язань №СС/ДЗ/166 від 25 липня 2013 р. та додаткової угоди №1 від 11 грудня 2014 р., [PERSON] зобов`язується сплатити ТОВ «СІТІ-ДЕВЕЛОПМЕНТ» 97% вартості об`єкту, що у національній валюті України на день укладання цього Договору становить - 290636,17 грн., у т.ч. податок на додану вартість - 48439,36 грн. Вартість 1 квадратного метра на момент укладання цього Договору становить 7008,77 грн., в т.ч. ПДВ 20% - 1168,13 грн. (п.2.1.). 28 вересня 2016 р. ТОВ «СІТІ-ДЕВЕЛОПМЕНТ» позивачу видано Довідку про сплату грошових коштів згідно Договору про забезпечення виконання зобов`язань №СС/ДЗ/166 від 25 липня 2013р., додаткової угоди №1 від 11 грудня 2014р. та додаткової угоди №2 від 17 серпня 2016 р.у розмірі 290636,17 грн., у т.ч. податок на додану вартість 48439,36 грн. На рахунок ТОВ «СІТІ-ДЕВЕЛОПМЕНТ» Шага І.М. сплачено 290636,17 грн., тобто зобов`язання виконано в повному обсязі. Проте, пропозиції щодо укладання Основного договору від ТОВ «СІТІ-ДЕВЕЛОПМЕНТ» позивачу не надійшло. Також, 18 серпня 2016 р. між сторонами укладено Попередній договір, посвідчений приватним нотаріусом Басенко К.О., зареєстрований в реєстрі за №1120. Відповідно до умов Договору ТОВ «СІТІ-ДЕВЕЛОПМЕНТ» зобов`язалось укласти договір купівлі-продажу (Основний договір) квартири [ADDRESS] , а [PERSON] зобов`язався прийняти та належним чином оплатити її вартість. Відповідно до п.1.4 Сторони зобов`язуються укласти Основний договір протягом 4 кварталу 2018 року, але в будь-якому разі не раніше отримання ТОВ «СІТІ-ДЕВЕЛОПМЕНТ» правовстановлюючих документів на Об`єкт та надання органам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та/або відповідними державними органами документів, що є необхідними для належного укладення та нотаріального посвідчення Основного договору. Сторони встановили, що Основний договір укладається протягом 30 (тридцяти) календарних днів з моменту отримання [PERSON] відповідного повідомлення від ТОВ «СІТІ-ДЕВЕЛОПМЕНТ». Відповідно до п. 1.2. Попереднього договору Сторони встановили, що виконання зобов`язання щодо укладання та нотаріального посвідчення Основного договору, яке встановлене п. 1.1 розділу 1 Попереднього договору повинне бути забезпечене. Вид та порядок забезпечення виконання вказаного зобов`язання Сторони визначають в окремому Договорі про забезпечення виконання зобов`язань. Зазначений Договір про забезпечення виконання зобов`язань Сторони укладають у простій письмовій формі та підписують одночасно з укладанням та нотаріальним посвідчення Попереднього договору. На виконання даного пункту, 18 серпня 2016 р. Сторонами підписано Договір про забезпечення виконання зобов`язань №СС/ДЗ/164-207/Н, відповідно до п. 2.2.1 якого, сума договору складає 175333,49 грн. 28 вересня 2016 р. [PERSON] видано Довідку про сплату грошових коштів згідно Договору про забезпечення виконання зобов`язань №СС/ДЗ/164-207/Н від 18 серпня 2016 р. На рахунок ТОВ «СІТІ-ДЕВЕЛОПМЕНТ» [PERSON] сплачено 175333,49 грн., тобто зобов`язання виконано в повному обсязі, однак проте, пропозиції щодо укладання Основного договору від ТОВ «СІТІ-ДЕВЕЛОПМЕНТ» позивачу не надійшло. Відповідно до трекінгу №0832200058122 на виконання статті 635 ЦК України 11 лютого 2023 р. позивач звернувся до відповідача з Пропозиціями про укладання Основних договорів купівлі-продажу. Дану пропозицію отримано 16 березня 2023 р., однак, відповіді не надійшло. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно із положеннями статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує її право власності. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачено лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, в якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо це право не визнається іншою собою, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Отже, порядок набуття права власності на об`єкт нерухомого майна після прийняття такого об`єкта в експлуатацію визначений законом. Майном як особливим об`єктом вважаються річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю та визнаються речовими правами (стаття 190 ЦК України). Майновими визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовою частиною права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права та право вимоги. Майнове право, яке можна визначити як право очікування, є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, необхідними й достатніми для засвідчення правомочності його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому. Захист майнових прав здійснюється в порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 16 листопада 2020 року у справі №755/8933/18 (провадження №61-4251св19). Отже, враховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року №761/5156/13-ц суд зазначив, що під майновим правом слід розуміти «право очікування», що є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому. Тобто, майнове право - це обмежене речове право, за яким його власник наділений певними, але не всіма, правами щодо майна. Майновим правом на об`єкт незавершеного будівництва є обумовлене договором право набуття у майбутньому права власності на нерухоме майно, яке виникає тоді, коли настали певні, але не всі, юридичні передумови, необхідні та достатні для набуття речового права. Звертаючись до суду з позовною заявою, позивачка обрала такий спосіб захисту порушеного права, який, на її думку, є ефективним і не заборонений законом. Враховуючи характер спірних правовідносин, а також встановлені судами попередніх інстанцій обставини, Велика Палата Верховного Суду вважає, що обраний позивачкою спосіб захисту порушених прав не заборонений законом та у світлі цієї справи є ефективним, оскільки іншим шляхом захистити її права позивачка не могла. Тому необґрунтованими є доводи касаційної скарги щодо неналежності такого обраного позивачкою способу захисту її прав як визнання за нею майнових прав на квартиру як на частку в об`єкті незавершеного будівництва. Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постановах від 27 лютого 2019 року у справі №761/32696/13-ц (провадження №14-606цс18) та від 20 березня 2019 року у справі №761/20612/15-ц (провадження №14-39цс19) у разі невиконання забудовником належним чином взятих на себе зобов`язань, а також відсутності факту введення будинку в експлуатацію, з урахуванням повної та вчасної сплати пайових внесків учасником будівництва, ефективним способом захисту порушених прав останнього є визнання майнових прав на об`єкт інвестування. У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яку ратифіковано Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР і яка для України набрала чинності 11 вересня 1997 року, закріплено право на справедливий суд. З огляду на приписи частини першої статті 9 Конституції України, статті 10 ЦК України, Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства. Згідно із статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Концепція «майна» у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у внутрішньому праві: певні інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть вважатися «правом власності», а відтак і «майном» (пункт 98 рішення Європейського суду з прав людини щодо прийнятності заяви у справі «Броньовські проти Польщі» (Broniowski v. Poland), заява №31443/96; пункт 22 рішення ЄСПЛ від 10 березня 2011 року у справі «Сук проти України», заява №10972/05). У контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції об`єктами права власності можуть бути у тому числі «легітимні очікування» та «майнові права» (рішення ЄСПЛ від 23 жовтня 1991 року у справі «Пайн Велі Девелопмент Лтд. та інші проти Ірландії» (Pine Valley Developments Ltd and Others v. Ireland), заява №12742/87; ухвала ЄСПЛ від 13 грудня 1984 року щодо прийнятності заяви S. v. the United Kingdom, №10741/84). У постанові Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі №761/20844/13-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що установивши під час розгляду справи, що відповідач не виконав належним чином узятих за договором зобов`язань, не визнає майнових прав позивачки на спірне нерухоме майно, хоч вона і сплатила пайові внески в повному обсязі, тобто вчинила дії, спрямовані на виникнення юридичних фактів, необхідних і достатніх для отримання права вимоги переходу права власності на об`єкт будівництва або набуття майнових прав на цей об`єкт, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, обґрунтовано вважав, що є підстави для визнання за позивачкою майнових прав на спірну квартиру. При цьому суди правильно вважали, що обраний позивачкою спосіб захисту порушених прав є ефективним, не заборонений законом, оскільки іншим шляхом вона не може захистити свої права. Частинами другою-третьою статті 509 ЦК України передбачено, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу та мають ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (стаття 11 ЦК України). Відповідно до положень статей 626-629, 638 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно зі статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до статті 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав. Предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом. До договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті. Особливості договору купівлі-продажу окремих видів майна можуть встановлюватися законом. Між сторонами виникли відносини на підставі Попереднього договору купівлі-продажу квартири, а також Договору про забезпечення виконання зобов`язань, предметом договірного зобов`язання за цими договорами є вчинення конкретних дій сторін зі сплати грошових коштів, а після завершення будівництва передання об`єкту нерухомості. Матеріальними об`єктами договірних зобов`язань є наприкінці майно і гроші, що їх сторони мають передати одна одній, саме вони є предметом виконання за договором, з урахуванням інтересу кожної зі сторін та відповідної мети договору. Верховний Суд у своїй практиці визначає майнове право як «право очікування», яке є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений деякими, але не всіма правами власника майна, і яке свідчить про правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно або інше речове право на певне майно у майбутньому. Отже, майнові права є самостійним об`єктом цивільних прав та підлягають захисту у разі їх порушення, невизнання або оспорювання. Майнові права визначаються як суб`єктивні права учасників цивільних правовідносин, пов`язані з володінням, користуванням, розпорядженням речами, а також майновими вимогами, що виникають між учасниками цивільного обороту з приводу цих речей та обміну речей, робіт, послуг. Майнові права виникають з юридичних фактів, передбачених ЦК України, іншими актами законодавства. За будь-яким договором про передавання речі боржник має передати річ, а кредитор має право вимоги передавання такої речі, яке є майновим. Як передбачено статтею 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. Згідно зі статтями 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За змістом статей 509, 526, 527, 530 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтями 610, 611 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. З матеріалів справи вбачається, що позивач виконав свої зобов`язання за договорами у повному обсязі сплативши на користь відповідача вартості майнових прав у встановлений в договорах строк та у визначеному договорами розмірі, що підтверджується Довідкою від 28 вересня 2016 року про сплату грошових коштів згідно Договору про забезпечення виконання зобов`язань №СС/Д3/166 від 25 липня 2013 року, додаткової угоди №1 від 11 грудня 2014 року та додаткової угоди №2 від 17 серпня 2016 року на суму 290636,17 грн., а також Довідкою від 28 вересня 2016 року про сплату грошових коштів згідно Договору про забезпечення виконання зобов`язань №СС/Д3/164-207/Н від 18 серпня 2016 року на суму 175333,49 грн. Виконання грошових зобов`язань за договорами, а саме повна сплата вартості майнових прав об`єктів нерухомості, підтверджує вчинення позивачем дій, спрямованих на виникнення юридичних фактів, необхідних і достатніх для отримання права вимагати переходу майнових прав на ці об`єкти нерухомості, отримання від відповідача об`єктів нерухомості за актом прийому-передачі після завершення будівництва та після цього набуття можливості державної реєстрації свого права власності на об`єкт будівництва. Таким чином, фактично склалась ситуація, за якої позивач має підтвердження оплати ним вартості майнових прав на об`єкти нерухомості, однак відсутнє належне підтвердження переходу цих прав від відповідача до позивача, та відповідно належне оформлення набуття останнім права власності на майнові права щодо об`єктів нерухомості. Як стверджує позивач, у вказаний в договорах строк об`єкт будівництва в експлуатацію введений не був, будівництво не завершене та на даний час не ведеться, приміщення у власність позивачу не передане, а дата введення об`єкту капітального будівництва в експлуатацію не відома. Таким чином, відповідач порушив встановлений договором строк введення будинку в експлуатацію, внаслідок чого позбавив позивача того на що він розраховував, укладаючи відповідні договори, а саме, що відповідач у встановлений термін здійснить введення будинку в експлуатацію і відповідно позивач матиме можливість набути право власності на квартиру у ІI кварталі 2019 року. Невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договорами стало підставою для звернення позивача до суду з позовом для визнання за ним майнових прав. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Ухвалюючи відповідне рішення суд також ураховує відсутність на державному рівні будь-яких реєстрів, у яких би в повній мірі відображались та реєструвались майнові права, що сприяло би запобіганню порушенню таких прав, недопущенню реалізації недобросовісної поведінки відчужувачів майнових прав на користь декількох осіб, тому права позивача підлягають захисту в судовому порядку. Згідно вимог ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Отже, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивачем правомірно пред`явлено вимоги до відповідача, оскільки в межах даного спору доведено факт порушення з боку відповідача договірних зобов`язань в частині передачі покупцю права власності на об`єкти нерухомості, що є предметом договорів, при цьому суд враховує, що на даний час запланований термін будівництва та здачі об`єкту капітального будівництва в експлуатацію, який погоджений сторонами, сплинув, додаткових угод, які передбачали зміну умов договорів, в тому числі в частині визначення інших строків здачі будинку в експлуатацію, між сторонами не укладено, ці обставини не спростовано відповідачем ТОВ «СІТІ-ДЕВЕЛОПМЕНТ», який не скористався процесуальним правом подати відзив на позовну заяву та докази на спростування заявлених позовних вимог і підтвердження належного виконання зі свого боку договірних зобов`язань. Враховуючи викладене вище, суд доходить висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Судовий збір в сумі 4649,69 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави, так як позивач при подачі позовної заяви звільнений від його сплати на підставі Закону України «Про захист прав споживачів».

Outcome: approved