Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-18 00:00:00

До суду звернулась позивач з позовом про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 11 листопада 2006 року було зареєстровано шлюб із відповідачем. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину сина [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що спільне проживання з відповідачем припинено з вересня 2023 року спільне господарство ними разом не ведеться, їхня сім`я з відповідачем остаточно розпалася, шлюбні стосунки фактично припинені, а подальше збереження шлюбу є неможливим, у зв`язку з чим просить шлюб розірвати та після розірвання шлюбу залишити дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Ухвалою суду від 19 грудня 2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у вищезазначеній цивільній справі, яку призначено до розгляду за правилами спрощеного провадження без виклику сторін. Відповідач надав заяву, відповідно до змісту якої проти розірвання шлюбу не заперечував, позовні вимоги визнав в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню. Судом встановлено, що шлюб між сторонами зареєстровано 11 листопада 2006 року Амур-Нижньодніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, про що складено відповідний актовий запис № 1158, та підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , що міститься в матеріалах справи. Судом також встановлено, що від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 10 липня 2007 року Амур-Нижньодніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 853. Дослідивши наявні у справі матеріали, суд доходить висновку про обґрунтованість заявлених вимог і можливість задоволення позову. Відповідно до\~статті 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з частиною п`ятою\~статті 55 СК України\~дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Частинами третьою та четвертою\~статті 56 СК України\~передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з частиною третьою\~статті 105 СК України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до\~статті 110 цього Кодексу. Відповідно до\~статті 112 СК України\~суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Позивач стверджує, що між сторонами втрачені почуття взаєморозуміння, поваги та любові, шлюбні відносини та спільне проживання між сторонами фактично припинені. Вказані обставини відповідачем не спростовані. Спір про поділ майна між сторонами у справі на даний час відсутній. За таких обставин суд вважає, що збереження шлюбу є неможливим. Оскільки позов підлягає задоволенню, то відповідно до положень \~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені останньою судові витрати у справі, а саме сума судового збору.

Outcome: approved