Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-23 00:00:00

13 листопада 2023 року позивач [PERSON] звернувся до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] . Крім цього, просить стягнути з [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] в розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову зазначено, що з 30 квітня 2011 року позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі. [INFO] у сторін від шлюбу народилася донька [PERSON] . Донька сторін до розірвання шлюбу проживала з матір`ю, однак, з 17 березня 2021 року остання самостійно обрала своє місце мешкання разом з батьком. Дитина зареєстрована за місцем проживання матері. Відповідач ставить під сумнів законність проживання їх спільної дитини разом з позивачем, не приймає у часті в утриманні доньки. Позивач постійно піклується про доньку, займається її вихованням та навчанням, забезпечує дитину всім необхідним для повноцінного життя, розвитку, піклується про її здоров`я. Також, позивач просить стягнути з матері аліменти на дитину, оскільки донька проживає постійно з батьком, він її матеріально утримує, піклується про неї. Відповідач є працездатною, не має інвалідності, аліменти нікому не платить, а тому має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання доньки. Добровільно матеріальну допомогу на утримання та розвиток дитини не надає. 01 грудня 2023 року ухвалою суду прийнято справу до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у якій роз`яснено учасникам, право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідачу роз`яснено право подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали. Ухвалу про відкриття провадження від 01 грудня 2023 року разом із позовною заявою та додатками до неї було вручено відповідачу в приміщенні суду 29 грудня 2023 року. (а.с.17) 29 грудня 2023 року відповідач [PERSON] надала до суду заяву, в якій просить розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Місце проживання дитини визначити з батьком. Не заперечувала проти стягнення з неї на користь позивача аліменти на дитину в заявленому розмірі. (а.с.20) Ухвалу про відкриття провадження від 01 грудня 2023 року разом із позовною заявою та додатками до неї надіслано третій особі, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Виконавчому комітету Шосткинської міської ради. Дата отримання - 04 січня 2024 року. Станом на розгляд справи пояснення щодо позовних вимог до суду не надходили. (а.с.21) Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі, не надходили. Відповідно до ч. 13 ст. 7 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області ухваленим 17 березня 2021 року у справі №589/4236/20 задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та розірвано шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які його зареєстрували 30 квітня 2011 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Шостка Шосткинського міськрайонного управління юстиції у Сумській області, актовий запис №96. (а.с.5, 6) Із свідоцтва про народження, серія [NUMBER] , виданого 10 серпня 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Шостка Шосткинського міськрайонного управління юстиції у Сумській області, вбачається, що [PERSON] народилася [INFO] , про що в Книзі реєстрації народжень 10 серпня 2011 року зроблено відповідний актовий запис №389, і її батьками є: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . (а.с.7) Як вбачається з довідки виданої ТОВ «Жилкомсервіс» 08 листопада 2023 року, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . (а.с.8) Крім того, відповідно до Акта від 08.11.2023 його донька [PERSON] , 2011 року народження, з 17.03.2021 та по цей час мешкає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] . (а.с.9) Відповідно до ч. 4 ст. 29 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Згідно із ст. 141 Сімейного кодексу України (далі - СК України) мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно із ст. 160 СК України, якщо дитині від 10 до 14 років, вона спільно з батьками бере участь у прийнятті рішення щодо свого місця проживання. Частиною 1 ст. 161 СК України встановлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Порядок вирішення спору органом опіки та піклування конкретизований у пункті 72 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №866 від 24.09.2008 та передбачає подання відповідної заяви службі у справах дітей за місцем проживання (перебування) дитини, до якої слід долучити копію паспорта, довідку з місця реєстрації (проживання), копію свідоцтва про шлюб та докази розірвання шлюбу (у разі наявності), копію свідоцтва про народження дитини, довідку з місця навчання, виховання дитини, довідку про сплату аліментів (у разі наявності). Порядок вирішення спору судом передбачає звернення зацікавленої особи до суду з відповідним позовом, доводи в якому мають бути підтверджені доказами, що мають істотне значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 19 СК України, участь органу опіки та піклування при розгляді даної категорії спорів є обов`язковою та передбачає подання таким органом до суду письмового висновку щодо розв`язання спору. Судом встановлено, що сторони проживають окремо, дитина проживає з батьком з 2021 року. Крім цього, встановлено, що дитина самостійно обрала місце проживання з батьком, проте мати проти такого вибору дитини не заперечує, просить визначити місце проживання дитини з батьком, також, не заперечує і проти сплати аліментів на дитину. Законодавством визначено права та обов`язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що в тому разі, якщо батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки, або, у відповідних випадках, законні опікуни, - несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 вказаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують право дитини не розлучатися з обома батьками усупереч їх бажанню, за винятком випадків, якщо в разі компетентні органи, згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно ухвалити рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що вирішують питання соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним з батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року за №2402-ІІІ, ст. 161 СК України, вбачається висновок, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. На підставі викладеного, при вирішенні питання про визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , суд в контексті першочергового урахування інтересів дитини, враховуючи тривалість проживання дитини з батьком, добросовісне виконання [PERSON] батьківських обов`язків, створення для дитини необхідних умов для проживання та розвитку, забезпечення її усім необхідним, а також відсутність виключних обставин, які б унеможливлювали проживання дитини з батьком, чи негативно впливали на її виховання та розвиток, визнання позову відповідачем, приходить до висновку про обґрунтованість позову в частині визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом з її батьком, а тому підлягає задоволенню. При цьому, визначення місця проживання дитини разом із батьком не позбавляє права відповідача [PERSON] спілкуватися з дитиною та не обмежує її у здійсненні своїх батьківських прав та обов`язків, оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання її з батьком, не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, прояву турботи відносно неї та участі у її вихованні й може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини, щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки і піклування, або за рішенням суду. Також, судом встановлено, що між сторонами відсутня домовленість щодо виконання відповідачем обов`язку утримання малолітньої доньки. Відповідач працездатного віку, має можливість працювати, на утриманні інших малолітніх чи неповнолітніх дітей немає, оскільки доказів іншого до суду не надано. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Оскільки відповідач позовні вимоги визнала в повному обсязі не заперечує проти зазначеного у позові розміру аліментів, та враховуючи наведені вище обставини справи, з метою захисту прав дитини, суд дійшов висновку, що позовна заява в цій частині підлягає також до задоволення, оскільки відповідач маючи малолітню дитину, не належно виконує свої обов`язки щодо її утримання, тобто аліменти необхідно стягнути з відповідача примусово в розмірі зазначеному позивачем - 1/4 частина зі всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , починаючи стягнення з дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Враховуючи зазначене позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Виконавчий комітет Шосткинської міської ради, про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів на утримання дитини, підлягає задоволенню в повному обсязі. Водночас з огляду на приписи п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає обґрунтованою вимогу щодо негайного виконання рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені ним і документально підтверджені судові витрати. Із квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки №0183210012 від 13.11.2023 вбачається, що [PERSON] сплачено судовий збір у розмірі 1073 гривні 60 копійок. (а.с.1) Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 1073 грн 60 коп. за позовну вимогу про визначення місця проживання дитини. Оскільки позивач при зверненні до суду з позовними вимогами про стягнення аліментів відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року №3674-VI звільнений від сплати судового збору, тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1073 грн 60 коп.

Outcome: approved