Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-23 00:00:00

У квітні 2017 року до суду звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «Аверс-Сіті» з позовом до [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння. Позивач зазначає, що 16 листопада 2011 року житловий будинок [ADDRESS] був введений в експлуатацію. Позивач стверджує, що 22 вересня 2011 року рішенням Коцюбинської селищної ради Київської області було присвоєно поштову адресу житловому будинку [ADDRESS] та доручено КП КОР «Ірпінське бюро технічної інвентаризації» оформити та видати свідоцтво про право власності ТОВ «Аверс - сіті» на квартири закінченого будівництва за адресою: [ADDRESS] . Крім того, зазначає, що 20 лютого 2013 року [PERSON] звернувся з позовною заявою до ТОВ «Аверс-сіті» про визнання права власності на квартиру [ADDRESS] . Позивач звертає увагу суду, що 19 червня 2013 року рішенням Ірпінського міського суду Київської області у справі № 367/1605/13-ц було визнано право власності на квартиру за [PERSON] . Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 16 жовтня 2013 року апеляційну скаргу ТОВ «Аверс-сіті» було відхилено. 02 квітня 2014 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та криміналах справ касаційну скаргу ТОВ «Аверс-сіті» на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 19 червня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 16 жовтня 2013 року було задоволено частково та відправлено на новий розгляд до суду першої інстанції. 12 листопада 2014 року ухвалою Ірпіського міського суду Київської області позовну заяву [PERSON] було залишено без розгляду. Позивач стверджує, що 29 березня 2017 року представник ТОВ «Аверс-сіті» отримав інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та дізнався, що квартира на праві власності належить [PERSON] . Позивач звертає увагу суду, що 04 жовтня 2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Льовушкіним Олегом Євгеновичем зареєстровано право власності на підставі договору купівлі-продажу та підставою внесення запису є рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Враховуючи вищевикладене, позивач вважає, що в період з 24 червня 2013 року по 02 квітня 2014 року [PERSON] міг вільно зареєструвати та продати квартиру на підставі рішення Ірпінського міського суду Київської області від 18 червня 2013 року у справі № 367/1605/13-ц. Крім того, зазначає, що з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 83723581 від 29 березня 2017 року відомо лише остаточного володільця майна, яким є відповідач [PERSON] , який здійснив реєстрацію права власності 04 жовтня 2013 року. Враховуючи вищевикладене, позивач вважає, що є законним власником квартири у зв`язку з чим вимушений звернутися з позовом до суду та просить витребувати з незаконного володіння [PERSON] на його користь квартиру [ADDRESS] . 03 листопада 2017 року до суду надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій позивач просить позовну вимогу щодо витребування майна викласти в наступній редакції: витребувати у [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Аверс-сіті» об`єкт нерухомості: квартиру [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 126027632109, загальною площею 128,3 кв.м.». 01 листопада 2017 року до суду надійшло заперечення на позовну заяву, в яких відповідач з доводами позивача не погоджується виходячи з наступного. Відповідач зазначає, що до та після набуття права власності на спірну квартиру він у жодних договірних відносинах із ТОВ «Аверс-сіті» не перебував. Крім того зазначає, що право власності на квартиру [ADDRESS] він набув на підставі договору купівлі-продажу від 04 жовтня 2013 року № 1224, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Льовушкіним О.Є., що був укладений з попереднім власником квартири [PERSON] . Також зазначає, що право власності виникає з моменту державної реєстрації, а саме з дня такої реєстрації та вважає, що критерієм віднесення речі до об`єктів нерухомого майна є юридичний факт, а не фактичний, і полягає він у наявності або відсутності державної реєстрації права власності на відповідну річ. Відповідач звертає увагу суду, що позивачем не було надано жодних доказів на підтвердження того, що ТОВ «Аверс-сіті» було і є власником спірної квартири чи має інші речові права на неї, зареєстровані у встановленому порядку. Відповідач наголошує, що витребувати майно із чужого незаконного володіння іншої особи має виключно власник майна. Враховуючи вищевикладене, вважає, що позивачем не доведено обставин набуття права власності ТОВ «Аверс-сіті» на спірну квартиру як до так і після укладання між попереднім власником та ним договору купівлі-продажу від 04 жовтня 2013 року. Крім того, спірна квартира з володіння ТОВ «Авер-сіті» не вибувала, оскільки у його власності не перебувала. Таким чином, відсутність у ТОВ «Аверс-сіті» зареєстрованих речових прав на спірне нерухоме майно є підставою відмови у задоволенні позову у зв`язку з чим просить відмовити в задоволенні позову. 03 листопада 2017 року надійшли додаткові пояснення від представника позивача, в яких зазначає, що 11 жовтня 2012 року позивачу було надано свідоцтво про право власності на квартиру на підставі рішення виконавчого комітету Коцюбинської селищної ради Київської області № 270 від 22 вересня 2011 року. 23 липня 2013 року [PERSON] зареєстрував за собою право власності на квартиру на підставі рішення Ірпінського міського суду Київської області у справі № 367/1605/13-ц. Крім того зазначає, що 04 жовтня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу, виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Льовушкіним О.Є, що підтверджується інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 102052060 від 31 жовтня 2017 року. Проте, рішення Ірпінського міського суду Київської області у справі № 367/1605/13-ц на підставі, якого [PERSON] зареєстрував право власності на квартиру, скасоване ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 02 квітня 2014 року. 18 липня 2018 року до суду надійшли додаткові пояснення від представника відповідача, в яких зазначає, що належним доказом набуття особою права власності на нерухоме майно є правовстановлюючий документ, оскільки суть державної реєстрації прав зводиться лише до визнання державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, які вже мали місце на підставі рішень відповідних органів, договорів чи інших правовстановлюючих документів, шляхом внесення записів до Державного реєстру прав, а не безпосереднє створення таких фактів зазначеними записами. Враховуючи вищевикладене, вважає, що позивач інформаційною довідкою підтвердив перебування, а не набуття права власності на об`єкт нерухомості. Крім того, зазначає, що об`єкт нерухомого майна за реєстраційним номером № 37856260, право власності, на який зареєстровано за ТОВ «Аверс-сіті» та об`єкт нерухомого майна за реєстраційним номером №120027632109, право власності на який зареєстровано за ним є різними об`єктами нерухомого майна, оскільки вони зареєстровані в Державному реєстрі прав за різними реєстраційними номерами. Однак, позивач просить витребувати у нього квартиру за реєстраційними номером об`єкта нерухомого майна № 120027632109, власником якої позивач ніколи не був і не є. Таким чином, позивачем не надано жодної копії або оригіналу правовстановлюючого документу на спірне нерухоме майно і не доведено факту державної реєстрації права власності на вказану квартиру за ТОВ «Аверс-сіті» з присвоєнням реєстраційного номера об`єкта нерухомого майна № 126027632109. 10 квітня 2023 року до суду надійшли додаткові поясненн від представника позивача, в яких він зазначає, що вибуття майна з володіння власника на підставі судового рішення, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею. Крім того зазначає, що вимога ТОВ «Аверс-сіті» до [PERSON] про витребування спірної квартири не узгоджується із принципами добросовісності та справедливості, оскільки позивач продав майнові права на квартиру [PERSON] та в повному обсязі отримав вартість майнових прав на цю квартиру. Також зазначає, що 05 грудня 2011 року між [PERSON] , [PERSON] та ТОВ «Аверс-сіті» укладено договір відступлення права вимоги за договором купівлі-продажу майнових прав від 25 жовтня 2010 року щодо передачі у власність згідно з умовами договору майнових прав на однокімнатну квартиру [ADDRESS] . Звертає увагу суду, що 06 грудня 2011 року між [PERSON] та ТОВ «Аверс-сіті» було укладено додаткову угоду до вищевказаного договору, за якою ТОВ «Аверс-сіті» продало, а [PERSON] придбав майнові права на вищезазначену квартиру. Зобов`язання по оплаті вартості майнових прав в розмірі 230 199, 20 грн. [PERSON] виконано в повному обсязі. Таким чином, вважає, що [PERSON] свої зобов`язання за договором купівлі-продажу майнових прав виконав у повному обсязі, заперечень щодо даного факту від ТОВ «Аверс-сіті» до суду надано не було. Враховуючи вищевикладене, зазначає, що вказані обставини свідчать про відсутність підстав для захисту такого права шляхом витребування спірної квартири у відповідача, який добросовісно придбав її на підставі договору купівлі-продажу. 27 квітня 2024 року до суду надійшла заява про застосування строку позовної давності від представника відповідача, в якій зазначає, що позивач дізнався в липні 2013 року про обставини незаконного вибуття з власності квартири у зв`язку з чим строк позовної давності закінчився щонайпізніше16 липня 2016 року та просить відмовити в задоволенні позову. 24 січня 2024 року до суду надійшли додаткові пояснення від представника позивача, в якому зазначає, що 19 червня 2013 року рішенням Ірпінського міського суду Київської області у справі № 367/1605/13-ц було визнано право власності на квартиру за [PERSON] 02 квітня 2014 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу ТОВ «Аверс-сіті» на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 19 червня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 16 жовтня 2013 року було задоволено частково та направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. З метою захисту порушеного права 04 квітня 2017 року ТОВ «Аверс-сіті» звернулось засобами поштового зв`язку із позовом до Ірпінського міського суду Київської області. Представник позивача вважає, що з моменту набуття права власності [PERSON] , а саме: 04 жовтня 2013 року, коли було виконане рішення Ірпінського міського суду Київської області від 19 червня 2013 року та ухвала Апеляційного суду Київської області від 07 вересня 2013 року, ТОВ «Аверс-сіті» було позбавлено можливості звернутися з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння, оскільки були відсутні обставини незаконного вибуття квартири від позивача. Враховуючи вищевикладене, зазначає, що момент набуття права на звернення до суду з позовною заявою про витребування майна з чужого незаконного володіння - є датою оприлюднення ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних і цивільних справ від 02 квітня 2014 року, яка була оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень 09 квітня 2014 року. Таким чином, вважає, що строк на звернення до суду пропущено не було. Ухвалою судді Ірпінського міського суду Київської області від 26 квітня 2017 року відкрито провадження у справі. 11 січня 2018 року в судовому засіданні протокольно було залучено третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] , [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння. Ухвалою судді Ірпінського міського суду Київської області Кравчук Ю.В. від 29 червня 2021 року прийнято дану справу до свого провадження. У судовому засіданні представник позивача уточнену позовну заяву підтримав та просив її задовольнити. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позов не визнав, просив у його задоволенні відмовити. У судове засідання треті особи не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, що підтверджується оголошенням про виклик розміщеним на офіційному веб-сайті «Судова влада України», а тому суд вважає за можливе розглядати справу без їх участі. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази по справі, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ч.ч 2,3 ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч 1 ст. 81 ЦПК України , кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У судовому засіданні встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Аверс-Сіті» є замовником будівництва ЖК «Коцюбинський» за адресою: [ADDRESS] . 16.09.2011 житловий будинок [ADDRESS] , був введений в експлуатацію. Даний факт підтверджується Сертифікатом відповідності КС № 16411043016, який засвідчує відповідність закінченого будівництва багатоповерхового житлового будинку з об`єктами соціально-побутового призначення та багатоповерхового паркінгу ( т.1, а.с.5). 22.09.2011 рішенням Коцюбинської селищної ради Київської області № 270 було присвоєно поштову адресу житловому будинку [ADDRESS] , а саме: [ADDRESS] та доручено КП КОР «Ірпінське бюро технічної інвентаризації» оформити й видати свідоцтво про право власності ТОВ «Аверс-сіті» на квартири закінченого будівництва за адресою: [ADDRESS] ( т.1, а.с.6-16). Згідно із додатком до вказаного рішення, квартира [ADDRESS] має загальну площу - 128, 30 кв. м, житлову - 24, 70 кв.м. Згідно з інформацією з реєстру прав на нерухоме майно № 37856260 від 11 жовтня 2012 року ТОВ «Аверс -сіті» було власником кварти [ADDRESS] . На підставі свідоцтва про право власності серії [NUMBER] від 11 жовтня 2012 року, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Коцюбинської селищної ради № 270 від 22 вересня 2011 року ( т.1, а.с. 92-93). 19.06.2013 рішенням Ірпінського міського суду Київської області у справі № 367/1605/13-ц позов [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Аверс-сіті» про визнання права власності задоволено та визнано за [PERSON] право власності на об`єкт нерухомості - квартиру [ADDRESS] . Зобов`язано ТОВ «Аверс-сіті» передати [PERSON] технічну документацію на об`єкт нерухомості - квартиру [ADDRESS] ( т.1, а.с. 17-18). 16.10.2013 ухвалою Апеляційного суду Київської області апеляційну скаргу ТОВ «Аверс-сіті» на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 19.06.2013 було відхилено( т.1, а.с. 19-22). 02.04.2014 ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу ТОВ «Аверс-Сіті» задоволено частково, рішення Ірпінського міського суду Київської області від 19 червня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 16 жовтня 2013 року скасовано та передано на новий розгляд до суду першої інстанції ( т.1, а.с.23-26). 12.11.2014 ухвалою Ірпінського міського суду Київської області позовну заяву [PERSON] до ТОВ «Аверс-сіті» про визнання права власності - залишено без розгляду (т.1, а.с. 27). 29.03.2017 представник ТОВ «Аверс-Сіті» отримав інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та дізнався, що квартира на праві власності належить [PERSON] , що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єкта нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 83723581 від 29 березня 2017 року ( т.1. а.с. 28-29). 23.07.2013 [PERSON] зареєстрував за собою право власності на нежитлове приміщення на підставі рішення Ірпінського міського суду Київської області від 05.08.2013 справа № 367/1605/13-ц, право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 2014270, що підтверджується Витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності виданого Державним реєстратором Заболотним А.В. від 23.07.2013, індексний номер: 4756984 (т.1, а.с.91). Зазначені обставини підтверджуються також копією реєстраційної справи щодо квартири [ADDRESS] , яка була витребувана із відділу державної реєстрації виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області. 04.10.2013 між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі - продажу квартири [ADDRESS] ,загальною площею 128, 3 кв.м, житлова площа 24, 7 кв.м, договір серія та номер: 1224, виданий 04.10.2013, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Льовушкіним О.Є. Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 10306475 від 04 жовтня 2013 року, власником об`єкта нерухомого майна за реєстраційним номером № 2730801 за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] . З вищевикладеного випливає, що ТОВ «Аверс-Сіті» був власником квартири [ADDRESS] . Таким чином, квартира вибула з власності ТОВ «Аверс-сіті» не з його волі, а шляхом реєстрації права власності за [PERSON] на підставі рішення Ірпінського міського суду Київської області від 19.06.2013 у справі № 367/1605/13-ц, яке в подальшому було скасоване, що є підставою для застосування способу захисту, передбаченого ст. 388 ЦК України. Згідно інформаційної довідки № 101536352 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 25.10.2017, встановлено, що 04.10.2017 власником вищевказаної квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 1224, виданий 04.10.2013, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Льовушкіним О.Є. став [PERSON] . Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також - органи і особи, уповноважені захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні. Відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14, захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України). Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю). Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння суд витребовує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем. Можливість власника реалізувати його право витребувати майно від добросовісного набувача згідно зі статтею 388 ЦК України залежить від того, на якій підставі добросовісний набувач набув це майно у власність, а у разі набуття його за оплатним договором - також від того, як саме майно вибуло з володіння власника чи особи, якій власник це майно передав у володіння. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках(частина третя статті 388 ЦК України). Коло підстав, за яких власник має право витребувати майно від добросовісного набувача, є вичерпним (частини перша-третя статті 388 ЦК України): 1) якщо майно було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) якщо майно було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним. Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. Такі правові висновки наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18). Вибуття майна з володіння власника на підставі судового рішення, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею. Такий правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 21 грудня 2016 року у справі № 6-2233цс16, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 522/2202/15-ц. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] вибула з володіння власника ТОВ «Аверс-Сіті» на підставі рішення Ірпінського міського суду Київської області від 19 червня 2013 року у справі № 367/1605-13-ц та ухвали Апеляційного суду Київської області від 16 жовтня 2013 року, ухвалених щодо цього майна, яке в подальшому було скасоване постановою Вищого спеціалізованого суду України від 02 квітня 2014 року. Таким чином, спірна квартира вибула з володіння ТОВ «Аверс-Сіті» поза його волею. [PERSON] є особою, яка є останнім набувачем вказаного нерухомого майна. При цьому встановлено, що він є добросовісним набувачем та спірну квартиру отримала за відплатним договором. За таких обставин суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про витребування квартири з чужого незаконного володіння. Аналогічні правові позиції викладено у постановах Верховного Суду від 28 січня 2021 року у справі № 367/8910/17, від 01 березня 2023 року у справі № 367/3799/17 11 квітня 2023 року у справі № 367/4267/18. При цьому слід приймати до уваги, що цивільне законодавство передбачає як право витребування майна його власником (статті 387, 388 ЦК України) так і визначає правові наслідки вилучення товару у покупця на користь третьої особи, на підставах, що виникли до його продажу, зокрема і право на відшкодування саме продавцем покупцю завданих збитків (стаття 661 ЦК України), на що має право і відповідач пред`явивши відповідний позов. Враховуючи викладені обставини, оскільки квартира [ADDRESS] вибула з власності ТОВ «Аверс-Сіті» не з його волі, а шляхом реєстрації права власності за [PERSON] на підставі рішення Ірпінського міського суду Київської області від 19.06.2013 справа № 367/1605/13-ц, яке в подальшому було скасоване, суд вважає за необхідне задовольнити позов та витребувати із чужого незаконного володіння [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Аверс-Сіті» об`єкт нерухомості: квартиру [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 126027632109, загальною площею: 128.3 кв.м. Крім того, суд погоджується з позицією позивача щодо строку позовної давності, оскільки момент набуття права на звернення до суду з позовною заявою про витребування майна з чужого незаконного володіння - є датою оприлюднення ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних і цивільних справ від 02 квітня 2014 року, яка була оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень 09 квітня 2014 року.

Outcome: approved