Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-23 00:00:00

До суду через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява представника [PERSON] адвоката Самойленка П.М. в якій він просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] , 3% річних у розмірі 635,00 грн., інфляційні втрати у розмірі 3\~969, 46 грн. та сплачений судовий збір у розмірі 858,88 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 3\~000,00 грн. \~ В обґрунтування позову зазначив, що 01.02.2023 року Васильківським міськрайонним судом Київської області було задоволено позов ФОП [PERSON] до [PERSON] про стягнення з [PERSON] на користь Позивача завдані збитки в порядку регресу в розмірі 8\~195, 70 грн., 992,40 грн. судового збору та витрат на правову допомогу у розмірі 3\~000 грн. Позовні вимоги Позивач обґрунтовує тим, що 26.12.2018 року на автодорозі КиївОдеса, мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Ford», державний реєстраційний номер « [NUMBER] », під керуванням [PERSON] та автомобіля «Hyundai» державний реєстраційний номер « [NUMBER] ». Внаслідок ДТП автомобілю «Hyundai» завдано механічних пошкоджень із матеріальними збитками для Позивача. Відповідно до Постанови Васильківського міськрайонного суду Київської області від 22.01.2019 року Відповідача було визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124, ч. 4 ст. 130 КУпАП. 01.10.2020 року між ПрАТ «УПСК» (Первісний кредитор) та ФОП [PERSON] (Новий кредитор) було укладено Договір №01/10/2020 про відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор відступає, а новий кредитор отримує право вимоги відшкодування в порядку регресу збитків, завданих первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору у тому числі право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Полісом № АМ/8861907 від 25.09.2019 року. Вищевказані обставини встановлені рішенням суду, відтак відповідно до 4 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню. 04.05.2023 року Боржником було здійснено фактичне виконання Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 01.02.2023 року в повному обсязі. Позивач має право на стягнення з Відповідача суми інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу за весь час прострочення, починаючи з наступного дня укладення договору про відступлення права вимоги 01.10.2020 року та до дня виконання боржником грошового зобов`язання в повному обсязі 03.05.2023 року. Загальний розмір інфляційних витрат за вказані періоди складає 3 969 грн. 46 коп.. Загальна сума відсотків річних за користування грошовими коштами за період з 02.10.2020 року по 03.05.2023 року складає 635 грн. 00 коп. Таким чином, Позивач змушений звертатись до суду за захистом свої прав та законних інтересів у спосіб, який передбачений нормами ЦК України (п.8 ч.2 ст.16). Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 28.09.2023 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху з наданням позивачу строку протягом десяти днів з дня її отримання для усунення недоліків позову (а.с. 31-33). Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 28.10.2023 року прийнято вказану цивільну справу до провадження та призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні (а.с. 53, 58). Позивач, в судове засідання не з`явився, направив до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності. Позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити. Проти заочного рішення не заперечує (а.с. 63). [PERSON] , який належним чином повідомлявся про відкриття провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження, за зареєстрованим місцем проживання, але повертаються конверти із відміткою «за закінченням терміну зберігання та адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 61-62) та у порядку ч. 11 статті 128 ЦПК України шляхом розміщення оголошення на сайті «Судової влади» (а.с. 59), не скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву, та клопотань до суду не направляв, тому в силу ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Отже, зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та/або письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою частини п`ятої статті 279 та частини 8 статті 178 ЦПК України. \~ \~ \~ \~На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. \~ \~ \~ \~Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. \~ \~ \~ \~Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. \~ \~ \~ \~Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, за відсутності відзиву відповідача, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до висновку про можливість постановлення по справі заочного рішення та часткового задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Стаття 80 ЦПК України визначає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Як передбачено ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 01.02.2023 року у справі № 362/3694/22 було задоволено позов ФОП [PERSON] до [PERSON] , стягнуто з [PERSON] на користь ФОП [PERSON] завдані збитки в порядку регресу в розмірі 8 195, 70 грн., 992,40 грн. судового збору та витрат на правову допомогу у розмірі 3 000 грн. (а.с. 9-12). Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Як зазначалося вище, позивач, що 04.05.2023 року [PERSON] було здійснено фактичне виконання рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 01.02.2023 року в повному обсязі, але Позивач має право на стягнення з Відповідача суми інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу за весь час прострочення, починаючи з наступного дня укладення договору про відступлення права вимоги 01.10.2020 року та до дня виконання боржником грошового зобов`язання в повному обсязі 03.05.2023 року. Загальний розмір інфляційних витрат згідно наданого позивачем розрахунку за вказані періоди складає 3 969 грн. 46 коп. Загальна сума 3 відсотків річних за користування грошовими коштами за період з 02.10.2020 року по 03.05.2023 року складає 635 грн. 00 коп. (а.с.23-25). У відповідності до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності справедливості. Згідно до\~ст.\~11\~ЦК України,\~цивільні права\~та обов`язки\~виникають із\~дій осіб,\~що передбачені\~актами цивільного\~законодавства,\~а також\~із дій\~осіб,\~що не\~передбачені цими\~актами,\~але за\~аналогією породжують\~цивільні права\~та обов`язки. Підставами\~виникнення цивільних\~прав та\~обов`язків,\~зокрема,\~є: договори\~та інші\~правочини; створення\~літературних,\~художніх творів,\~винаходів та\~інших результатів\~інтелектуальної,\~творчої діяльності; завдання\~майнової (матеріальної)\~та моральної\~шкоди іншій\~особі; інші\~юридичні факти. Цивільні\~права та\~обов`язки\~можуть виникати\~безпосередньо з\~актів цивільного\~законодавства. У\~випадках,\~встановлених актами\~цивільного законодавства,\~цивільні права\~та обов`язки\~виникають безпосередньо\~з актів\~органів державної\~влади,\~органів влади\~Автономної Республіки\~Крим або\~органів місцевого\~самоврядування. У\~випадках,\~встановлених актами\~цивільного законодавства,\~цивільні права\~та обов`язки\~можуть виникати\~з рішення\~суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою\~виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події. Згідно\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до\~ст. 599 ЦК України\~зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Крім того, чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з прийняттям судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання. Таким чином, наявність судових актів про стягнення заборгованості, у тому числі стосовно яких є ухвала про відстрочку або розстрочку виконання, не припиняє грошових зобов`язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків. Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України: від 04.07.2011 року №13/210/10, від 23.09.2015 року № 6-1206цс15, від 02.09.2015 року № 6-369цс15 та від 25.05.2016 року № 6-157цс16). Згідно до приписів\~ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Статтею 530 ЦК України\~передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до положень\~ст. 611 ЦК України\~у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Статтею 625 ЦК України\~врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання\~статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень\~статті 549 цього Кодексу. Отже, за змістом наведеної норми\~закону\~нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. У\~статті 625 ЦК України\~визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами\~закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18). Положення\~статті 625 ЦК України\~передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених\~законом, а також угод, які не передбачені\~законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду. Як зазначалося вище, рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 01 лютого 2023 року у справі № 362/3694/22, провадження № 2/362/585/23, позовні вимоги задоволено в повному обсязі. Стягнуто з [PERSON] на користь ФОП [PERSON] завдані збитки в порядку регресу в розмірі 8 195, 70 грн., 992,40 грн. судового збору та витрат на правову допомогу у розмірі 3 000 грн. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] виконав зобов`язання після ухвалення судового рішення про стягнення з нього завданих збитків в порядку регресу 03.05.2023 року. Доказів протилежного осатаним суду не надано, а тому у суду наявні підстави вважати, що зобов`язання відповідача перед позивачем припинились саме 03.05.2023 року. Таким чином, з ухваленням рішення суду, яке набрало законної сили рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 01.02.2023 року, про стягнення з [PERSON] завданих збитків в порядку регресу у розмірі 8\~195,70 грн.,\~зобов`язання відповідача сплатити вказану суму боргу не припинилося до 03.05.2023 року, відтак у кредитора (позивача) виникло право, передбачене приписами ч. 2\~ст. 625 ЦК України\~на стягнення з останнього інфляційних втрат та трьох відсотків річних за весь час прострочення. Так, згідно наданого розрахунку заборгованості, проведеного позивачем за період жовтень 2020 травень 2023 року, сума боргу за невиконання відповідачем грошового зобов`язання складає: інфляційні втрати 3\~969,46 грн. та 3% річних з 02.10.2020 - 03.05.2023 635,00 грн. (а.с.23-25). Але, згідно з п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У зв`язку з військовою агресією Російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої\~статті 106 Конституції України,\~Закону України «Про правовий режим воєнного стану»,\~Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Верховною Радою України (Закон України № 2102-IX від 24.02.2022), в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, якій продовжує діяти. Тому,\~з огляду\~на наведене,\~суд приходить\~до висновку\~про наявність\~підстав для\~стягнення з\~відповідача на\~користь позивача,враховуючи положення п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, інфляційні втрати за період з травень 2019 лютий 2022 року у розмірі 1384,16 грн. та 3% річних за період з 02.10.2020 по 23.02.2022 року у розмірі 343,00 грн., нарахованих відповідно до приписів ст. 625 ЦК України. (Період прострочення грошового зобов`язання 509днів, 8195 грн. (сума боргу)\~+\~1\~384,16 (інфляційне збільшення)\~= 9\~579,16 грн.), (Розрахунок 3% річних з 02.10.2020 - 23.02.2022 + 8195, 00 = 343,00 грн). З урахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме стягнення з позивача на користь відповідача за прострочення виконання грошового зобов`язання 3% річних у розмірі 343,00 грн. та інфляційні втрати у розмірі 1384,16 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто з відповідача на користь позивача враховуючи задоволення частково позову підлягає стягненню сплачений судовий збір в розмірі 321,75 грн. Щодо вирішення питання витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов до наступного висновку. Щодо вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає, що розподіл судових витрат не є позовною вимогою, має компенсаційний характер і є певною мірою відповідальністю кожної зі сторін за вчинення дій, в тому числі процесуальних, під час розгляду справи. Вирішення цього питання є обов`язком суду, яке вирішується за результатами розгляду справи в залежності від того, яке рішення приймається судом. Ст. 137 ЦПК України детально описує порядок визначення та відшкодування вказаних витрат. Відповідно до ч. 1 ст.\~137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.\~Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.\~Відповідно до ч. 5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критеріїв реальності понесення адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини - заявник має право на компенсацію судових витрат та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними та неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України»). На виконання приписів ст. 137, 141 ЦПК України стороною позивача на підтвердження понесення позивачем [PERSON] витрат на адвоката надано: договір № 30/01/19 про надання правової допомоги від 30.01.2019 року, укладеного між [PERSON] та адвокатом Самойленко П.М.; довіреність від імені [PERSON] складена на ім`я адвоката Самойленка П.М. щодо надання повноважень на представництво та правової допомоги; Додаткову угоду № 103 від 23.06.2023 року до Договору про надання правничої допомоги № 30/01/19 від 30.01.2019 року, акт приймання-передачі наданих послуг від 23.06.2023 року за Договором про надання правової допомоги № 30/01/19 від 30.01.2019 року, а також платіжну інструкцію щодо переказу коштів на рахунок адвоката Самойленка П.М. від 23.06.2023 року № Р24АР24А1367051926D8785 на суму 3 000,00 грн. Дослідивши, надані на підтвердження позивачем правової допомоги та її розміру, документи, враховуючи складність справи, значення справи для сторони, розгляд справи у спрощеному позовному провадженні без участі сторін, з урахуванням вимог розумності та справедливості, суд дійшов висновку, що позивач має право на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial