Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-07 00:00:00

25 серпня 2023 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання права на земельну частку (пай). В обґрунтування позову позивач зазначила, що 23.01.1992 року її було прийнято на роботу в колгосп «Зоря комунізму» в бригаду № 2 на ПТФ пташницею та у члени вказаного колгоспу. 17.11.1992 року колгосп «Зоря комунізму» реорганізовано в КСГП «Зоря». 02.02.2000 року КСП «Зоря» реорганізовано в ПАФ «Злагода». В членах зазначеного колгоспу, вона перебувала з 30.05.1992 по 25.01.2001. ЇЇ було внесено до списку осіб громадянчленів КСП «Зоря», який є додатком до державного акту на право колективної власності на землю серія ПЛ-ІІ від 30.12.1995 року за № 110, проте сертифікат на право на земельну частку (пай), згідно книги видачі сертифікатів на земельну частку (пай) по КСП «Зоря», на [PERSON] не зареєстрований. Посилаючись на викладене, позивач просила суд визнати за нею право на земельну частку (пай), площею 3,07 умовних кадастрових гектари із земель Колективного сільськогосподарського підприємства «Зоря», яка розташована на території Глобинської міської ради Кременчуцького району Полтавської області. У судове засідання позивач та її представник не з`явилися, були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання. \~ \~ \~ \~ Представник відповідача та третьої особи в судове засідання не з`явилися, подали до суду заяви, в якій просили справу розглядати за їх відсутності. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, зазначивши, що прізвище [PERSON] в Списку під № 110 закреслено. Прохав застосувати строки позовної давності. Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно оцінивши надані докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне. Як вбачається з копії трудової книжки [NUMBER] , [PERSON] 23.01.1992 року було прийнято на роботу в колгосп «Зоря комунізму» в бригаду № 2 на ПТФ пташницею та у члени вказаного колгоспу. 17.11.1992 року колгосп «Зоря комунізму» реорганізовано в КСГП «Зоря». 02.02.2000 року КСГП «Зоря» реорганізовано в ПАФ «Злагода». 25.01.2001 року, в зв`язку з реформуванням господарства [PERSON] розрахована з членів ПАФ «Злагода» (а.с.8). 27 лютого 1999 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с.7). На підставі рішення Пирогівської сільської ради від 28.12.1995 року КСП «Зоря» було видано державний акт на право колективної власності на землю, серія ПЛ-ІІ від 30.12.1995 року, зареєстрований в книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 13, [PERSON] було включено до Додатку № 1 до Державного акта № ІІ Списку громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства «Зоря» Глобинського району за № 110 (а.с. 11-13). Відповідно до довідки № 3850/15-23, виданої 04 серпня 2023 року відділом №5 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, сертифікат на право на земельну частку (пай) по КСП «Зоря» (на території колишньої Пирогівської сільської ради Глобинського району) на громадянку [PERSON] не зареєстрований. Проте згідно списку громадян-членів КСП «Зоря» до Державного акту на право колективної власності на землю, серія ПЛ-ІІ від 30.12.1995 року, громадянка [PERSON] значиться у списках за № 110. Розмір земельної частки (паю) становить 3,07 умовних кадастрових гектари (а.с.9). Надаючи правову оцінку викладеним обставинам, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно п.2 Указу Президента України від 08.08.1995 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на\~земельну частку\~(пай)\~мають члени\~колективного сільськогосподарського\~підприємства,\~сільськогосподарського кооперативу,\~сільськогосподарського акціонерного\~товариства,\~в тому\~числі пенсіонери,\~які раніше\~працювали в\~ньому і\~залишаються членами\~зазначеного підприємства\~відповідно до\~списку,\~що додається\~до державного\~акта на\~право колективної\~власності на\~землю.\~При паюванні\~вартість і\~розміри в\~умовних кадастрових\~гектарах земельних\~часток (паїв)\~ всіх членів підприємства, кооперативу є рівними У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», роз`яснено, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта на право власності на землю. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. № 720/95 Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Відповідно до ч. 2 ст. 152 Земельного кодексу України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Як встановлено судом, [PERSON] на момент видачі державного акту КСГП «Зоря» 30 грудня 1995 році була його членом та включена до списку громадян - членів КСП, який є додатком до нього, а отже має право на земельну частку (пай), тому позов є обґрунтованим. Посилання відповідача на те, що прізвище [PERSON] в Списку громадян - членів КСП є закресленим є необґрунтованим, оскільки таке закреслення нічим не обумовлено та не засвідчене належним чином. Крім того, відповідно до довідки № 3850/15-23, виданої 04 серпня 2023 року відділом №5 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, згідно списку громадян-членів КСП «Зоря» до Державного акту на право колективної власності на землю, серія ПЛ-ІІ від 30.12.1995 року, громадянка [PERSON] значиться у списках за № 110. З приводу застосування до спірних правовідносин строків позовної давності, суд зазначає наступне. Особа, яка вважає, що її права або інтереси порушені, може звернутися до суду за їх захистом лише в межах визначеного законодавством строку. Встановлено, що право [PERSON] на земельну ділянку (пай) виникло з моменту отримання КСП «Зоря» державного акта на\~право колективної\~власності на\~землю,\~у якому\~вона вказана\~як така,\~що має\~право на\~земельну частку\~(пай),\~що підтверджується\~додатком до цього державного акта, у якому вона значиться під № 110. З цього часу вказане право позивача не оспорювалось та припинено не було. Відповідно до пункту 6 «Прикінцеві і перехідні положення» ЦК України правила цього Кодексу щодо позовної давності стосуються тільки тих позовів, строк пред`явлення яких, встановлений попереднім законодавством, не сплив до\~\~01 січня 2004 року. Якщо ж строк позовної давності закінчився до зазначеної дати, то до відповідних відносин застосовуються правила про позовну давність, передбачені ЦК Української РСР 1963 року. Згідно зі статтею 71 ЦК Української РСР 1963 року, який діяв на час виникнення правовідносин, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Відповідно до статті 75 ЦК Української РСР позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторін. Статтею 76 ЦК Української РСР передбачено, що перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Згідно зі статтею 80 ЦК Української РСР закінчення строку позовної давності до\~\~пред`явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові. Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Позовна давність відноситься до строків захисту цивільних прав; при цьому поняття «позовна» має на увазі форму захисту шляхом пред`явлення позову, необхідною умовою реалізації якої є виникнення права на позов, що розглядається у двох аспектах процесуальному (право на пред`явлення позивачем позову і розгляд його судом) і матеріальному (право на задоволення позову, на отримання судового захисту). Набуття права на захист, для здійснення якого встановлена позовна давність, завжди пов`язане з порушенням суб`єктивного матеріального цивільного права. Враховуючи, що метою встановлення у законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, слід дійти висновку, що об`єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із суб`єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене. Таким чином, оскільки право особи на земельну частку (пай) виникає з моменту отримання сільськогосподарським підприємством державного акта про право колективної власності, в якому ця особа вказана як така, що має право на земельну частку (пай), це право є непорушним, строк на його реалізацію законодавством не встановлено, а відтак воно підлягає захисту без обмеження строком позовної давності. Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 29 вересня 2021 року в справі № 181/257/19.

Outcome: approved