Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-22 00:00:00

Позивач [PERSON] , звертаючись з позовом до суду, просить зменшити розмір аліментів, що стягуються з позивача на підставі судового наказу Дніпровського районного суду міста Києва від 10 лютого 2020 року на користь [PERSON] на утримання спільного сина [PERSON] , [INFO] , до 1/8 частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття. Позивач мотивує свої вимоги тим, що сторони мають спільну дитину - сина [PERSON] , [INFO] , який зараз проживає з відповідачкою. 10 лютого 2020 року Дніпровським районним судом міста Києва винесено судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання [PERSON] у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 05 лютого 2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Як підставу для зменшення розміру стягуваних за судовим наказом аліментів вказує зміну сімейного стану у зв`язку із народженням в новому шлюбі дитини, перебування на його утриманні жінки інваліда ІІІ групи та її дитини від першого шлюбу, та погіршення матеріального стану у зв`язку із вищезазначеними обставинами. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 28 листопада 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач [PERSON] скористалась процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, відповідно до якого проти позову заперечила в повному обсязі, вказуючи на те, що народження дитини в новому шлюбі не є обов`язковою підставою для зменшення розміру аліментів, позивачем не доведено що дитина дружини від першого шлюбу перебуває на його утриманні, а не на утримання його рідного батька. Дружина має змогу працювати, оскільки її група інвалідності є робочою. Крім цього, позивачем не надано доказів погіршення його матеріального стану, навпаки, він працевлаштований та має постійну зайнятість ї має дохід навіть більший, ніж раніше. Також у відзиві відповідач зазначає, що позивачем було придбано приватний будинок у власність у Київській області. Належних та допустимих доказів того, що змінилися обставини, що існували на момент постановлення рішення про стягнення аліментів, визначені ст. 192 СК України, що дають підстави для зменшення розміру аліментів, позивачем суду не надано. Також позивачем не надано і доказів зміни його матеріального стану, стану здоров`я, внаслідок чого виникла необхідність у зменшенні розміру аліментів через неможливість їх сплачувати у визначеному розмірі. Зазначає, що син проживає разом із нею в маленькій квартирі, що орендується, проживати з батьками і молодшою сестрою на їх житловій площі вона не може у зв`язку з тим, що квартира маленька. Інші доводи позивача не можуть бути прийняті, оскільки не відносяться до безумовних підстав для зменшення розміру аліментів(а. с. 48-51). Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 24 вересня 2019 року між сторонами було зареєстровано шлюб, який 16 листопада 2020 року було розірвано, що вбачається із наданих суду копій свідоцтва про шлюб, виданого Шевченківським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві 24 вересня 2019 року, та рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 16 листопада 2020 року по справі № 755/14717/20 (а. с. 15,19-21). Згідно наданої суду копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Шевченківським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві 24 вересня 2019 року, вбачається, що [INFO] народився [PERSON] , батьком якого є позивач у справі [PERSON] та відповідач - [PERSON] (а.с.16). Судовим наказом судді Дніпровського районного суду міста Києва від 10 лютого 2020 року у справі № 755/1938/20 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 05 лютого 2020 року (а.с.17-18). 20 квітня 2021 року Святошинським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , після реєстрації шлюбу подружжя обрало спільне прізвище « [PERSON] », що вбачається із наданої суду копії свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] від 20 квітня 2021 року (а.с.25). Згідно наданої суду копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Святошинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 19 лютого 2022 року, вбачається, що [INFO] народився [PERSON] , батьком якого є позивач у справі [PERSON] (а.с.26). Дружина позивача [PERSON] , [INFO] , має третю групу інвалідності з 01 листопада 2022 року. Причини інвалідності: загальне захворювання з ураженням ОРА. Дата повторного переогляду: 05 жовтня 2024 року. Висновок про умови та характер праці: може працювати в своїй професії з обмеженням об`єму праці, що вбачається із наданої суду копії довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААВ №305081 (а.с.27-28). Від попереднього шлюбу [PERSON] має сина - [PERSON] , [INFO] . Батьками дитини є [PERSON] та [PERSON] , що вбачається із наданої суду копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 03 жовтня 2014 року (а.с.29). Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно достатті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150,180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина третястатті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Позивач зазначає, що на його утриманні знаходяться його дружина [PERSON] , яка також є інвалідом ІІІ групи, спільна дитина [PERSON] та дитина від першого шлюбу дружини [PERSON] . Вказані обставини, на переконання позивача, об`єктивно підтверджують, що він перебуває у скрутному фінансовому стані, що є підставою для зменшення розміру аліментів стягуваних за наказом Дніпровського районного суду міста Києва від 10 лютого 2020 року у справі №755/1938/20, натомість доказів щодо погіршення його матеріального стану суду не надає. Суд також зазначає, що утримання дитини від першого шлюбу дружини не є обов`язком позивача. Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів. Проте, окремо факт наявності ще однієї дитини не змінює сімейний стан та не свідчить про погіршення матеріального стану. Суд також враховує, що виховування дитини одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дитини, а особливо на перших роках її життя, у зв`язку з чим, певним чином, з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обоє батьків для розвитку дитини, таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного, в даному випадку на матір. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. [PERSON] належними та допустимими доказами не підтверджено погіршення його майнового стану, у тому числі, у зв`язку з народженням дитини та перебуванням на його утриманні дружини, яка має групу інвалідності, яка згідно наданих суду доказів може працювати. Доказів перебування дружини у декретній відпустці позивачем також не надано. Крім того, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. До таких висновків дійшов Верховний суд у постанові від 16.09.2020 року справа № 565/2071/19. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з статтями 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів є необґрунтованим та таким, що не підлягає до задоволення в повному обсязі. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: dismissed