Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-15 00:00:00

В листопаді 2023 року позивач звернувся до Здолбунівського районного суду Рівненської області з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача суму 3% річних від простроченої суми боргу в розмірі 10505,98 грн., суму інфляційних втрат в розмірі 54463,58 грн., а також судові витрати. Позов обгрунтовує тим, що 23.01.2007 між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та [PERSON] було укладено кредитний договір № 11110486000, за умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти в розмірі 16380 доларів США. В зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань банк був змушений звернутися до суду для захисту своїх прав. Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 10.09.2009 у справі №2-607/09 з відповідача на користь ПАТ «УкрСиббанк» стягнуто заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №11110486000 від 23.01.2007 року в розмірі 116752,48 грн. та судові витрати. 03 лютого 2010 року Здолбунівським районним судом видано виконавчий лист №2-607/09 на підставі якого відділом ДВС Здолбунівського районного управління юстиції Рівненської області 17 квітня 2010 року відкрито виконавче провадження. 28.02.2014 року у виконавчому провадженні змінено стягувача ПАТ «УкрСиббанк» його правонаступником ТОВ «Кей-Колект». Позивач зазначає, що оскільки рішення суду не виконується, кредитор має право на отримання передбачених ст. 625 ЦК України сум за весь час прострочення до дати виконання рішення суду, а саме 3% річних за прострочення суми боргу за період з 27.10.2020 по 26.10.2023 в розмірі 10505,98 грн., а також інфляційних витрат за період з 01.11.2020 по 30.09.2023 в розмірі 54463,58 грн., які він просить стягнути з відповідача. В судове засідання представник позивача не з`явився, в заяві поданій суду просить справу розглядати за відсутності представника, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином. Дослідивши письмові матеріали справи відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, згідно з якою у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, суд вважає позов обґрунтованими та таким, що підлягає задоволенню. 23.01.2007 між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та [PERSON] було укладено кредитний договір № 11110486000, за умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти в розмірі 16380 доларів США. У зв`язку з невиконанням відповідачами своїх зобов`язань позивач був змушений звернутися до суду для захисту своїх прав. Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 10.09.2009 у справі №2-607/09 з відповідача на користь ПАТ «УкрСиббанк» стягнуто заборгованість за договором про надання споживчого кредиту 11110486000 від 23.01.2007 року в розмірі 116752,48 грн. та судові витрати. Ухвалою суду від 28.02.2014 року замінено стягувача ПАТ «УкрСиббанк» на його правонаступникаТзОВ«Кей-Колект» у виконавчому провадженні по виконанню рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 10.09.2009 року у справі №2-607/09. Судом також встановлено, що в матеріалах справи відсутні і під час розгляду справи сторонами не надано будь-яких доказів виконання вищезазначеного рішення суду відповідачами. Надаючи правову оцінку відносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке. Відповідно до ч. 1ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною ч. 2 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов`язання виникають із підстав, встановлених ст. 11 ЦК України. За вимогами ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти. Згідно із ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогокодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Згідно вимог ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Положення мистатті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. З огляду на вище наведені норми, грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки із договірних відносин, а й з інших підстав, зокрема, і факту наявності боргу, встановленого рішенням суду. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК Українив разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Судом встановлено, що відповідач належним чином не виконував своїх зобов`язань за Кредитним договором. У зв`язку із цим позивач звернувся до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості за кредитом з позичальника. Рішенням Здолбунівського районного суду від 10 вересня 2009 року про стягнення заборгованості за кредитним договором підтверджено наявність грошового зобов`язання позичальника перед позивачем та його порушення. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбаченихстаттею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі №127/15672/16-ц, від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18), від 04 червня 2019 року у справі №916/190/18 (провадження №12-302гс18). Рішення суду не є підставою для виникнення нового грошового зобов`язання у спірних правовідносинах, а лише підтверджує факт порушення відповідачами грошового зобов`язання, яке виникло до ухвалення судового рішення на підставі договору. Зазначене рішення суду не трансформує та не припиняє грошове зобов`язання. У розумінні наведених приписів, позивач, як кредитор, вправі вимагати стягнення в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання. При цьому, виходячи зі змісту правової позиції наведеної у постанові Верховного суду від 12 березня 2018 року № 914/712/16, базою (основою) для нарахування 3% річних та інфляційних втрат, згідно з вимогами наведеної норми, є сума основного боргу, необтяжена іншими нарахуваннями. Матеріали справи свідчать, що відповідач у справі має невиконане грошове зобов`язання перед позивачем, яке виникло за кредитним договором №111104860000 від 23.01.2007 року. Рішення суду про стягнення з боржника коштів на час звернення до суду фактично не виконане. Відтак, за основну при розрахунку суд бере заборгованість, яка стягнута судом саме за тілом кредиту у розмірі 116752, 48 грн. Внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникло право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за весь час прострочення, оскільки таке прострочення є триваючим правопорушенням, отже, право на позов про стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання і до моменту його фактичного виконання та обмежується останніми трьома роками, які передували подачі позову. Такий правовий висновок міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року, справа №127/15672/16-ц. Тобто, з огляду на викладене, можна дійти висновку, що позивач має право на стягнення 3 % річних та інфляційних втрат за три роки, які передували моменту звернення з позовною заявою до суду. У цій справі ТзОВ «Кей-Колект» просить стягнути 3% річних за останні три роки, починаючи з 27.10.2020 року, проте до суду позивач звернувся з позовом в листопаді 2023 року, тому розрахунок необхідно проводити з 01.11.2020 року. Між тим, що стосується періоду розрахунку, суд зазначає що відсутні правові підстави для нарахування інфляційних втрат та 3% річних, починаючи із дня введення на території України воєнного стану (24 лютого 2022 року), оскільки відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Враховуючи невірні дані розрахунку позивача, суд здійснив самостійно розрахунок 3% річних починаючи з 01 листопада 2020 року по 23 лютого 2022 року, беручи за основу для нарахування заборгованість за тілом кредиту в розмірі 116752,48 грн., що становить 4614, 12 грн. Отже, до стягнення з відповідача підлягає сума 4614,12 грн. 3% річних. В задоволенні решти позовних вимог про стягнення 3% річних необхідно відмовити за безпідставністю. Також суд не погоджується із розміром проіндексованої суми, який визначено позивачем у розмірі 54463,58 грн. щодо періоду розрахунку, який проведений з 01.11.2020 року по 30.09.2023 року. Відтак, здійснює самостійний розрахунок інфляційних втрат, починаючи з 01 листопада 2020 по 23 лютого 2022 року (день, якому передує запровадження воєнного стану в Україні), беручи за основу для нарахування заборгованість за тілом кредиту у розмірі 116752,48 грн., що становить 18368 грн. 60 коп. Таким чином, оскільки відповідач на момент звернення позивача до суду з даним позовом не виконав у повному обсязі грошове зобов`язання про повернення коштів, то позивач має право на стягнення як 3% річних, так і втрат від інфляції грошової одиниці за вказаний судом період у сумі 3% річних 4614,12 грн. та інфляційні втрати 18368, 60 грн. Отже, до стягнення з відповідачів підлягає сума 18368, 60 грн. інфляційних втрат. В задоволенні решти позовних вимог про стягнення інфляційних втрат необхідно відмовити за безпідставністю. Оскільки суд задовольняє позовні вимоги частково, тому з відповідачів на користь позивача, у рівних частках, слід стягнути судовий збір, пропорційно задоволеним вимогам, що становить 949,45 грн. (22982,72 х 2684 / 64969,56). На підставіст.625 ЦК України,

Outcome: partial