Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-21 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого вказувала на те, що вона проживає за адресою: [ADDRESS] . Вищевказана квартира належить їй на праві особистої власності. Зазначає, що за даною адресою також є зареєстрованими: її син - [PERSON] , невістка - [PERSON] та онука - [PERSON] . Вказує, що квартира [ADDRESS] розташована на 3 поверсі багатоповерхового будинку та складається з двох кімнат, житловою площею 31.0 кв.м. Загальна площа квартири 56.8 кв.м. Стверджує, що відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно N?6331477 від 26.01.2005 року Чернівецьким міським БТІ було зареєстровано за нею право власності на квартиру N? [ADDRESS] . Позивачка зазначає, що відповідачі не проживають в спірній квартирі з грудня 2015 року оскільки вони проживають і працюють в Іспанії. Зазначає, що відповідачі постійно проживають і працюють в Іспанії. В липні 2021 року вони придбали квартиру і тому наміру повернутися проживати в Україну не мають. Вказує, що реєстрація відповідачів в спірній квартирі перешкоджає їй скористатися правом отримання субсидії, а також правом вільного розпорядження та користування майном. Позивачка зазначає, що відповідачі не проживаючи в квартирі, не приймають участі в утриманні квартири в належному стані, не приймають участі в оплаті комунальних послуг, їх особистих речей в квартирі немає. В судове засідання позивачка не з`явилася, від неї до суду надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримуює в повному обсязі та просить позов задовольнити. В судове засідання відповідачі не з`явилися. Від них до суду надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутності. Не заперечують, щодо задоволення позову. На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України судове засідання проводилось без технічної фіксації. Відповідно до ч. 2 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з матеріалів справи, позивачка надала суду докази на підтвердження своїх доводів щодо позовних вимог. Як убачається з матеріалів справи, позивачці [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 20.01.2005 року, Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно. /а.с. 9-11/. Так, права власника жилого приміщення визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ст. 45 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Судом встановлено, що в зазначеній квартирі зареєстровані відповідачі - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] /а.с. 15/. Проте, відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] за місцем реєстрації не проживають з грудня 2015 року, що підтверджується довідкою голови правління ОСББ Житлолюкс /а.с. 14/, а також їхніми особистими заявами. Стаття 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав і інтересів осіб. Виходячи з загальних положень права власності, власнику належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Захист права власності регулюється нормами Цивільного кодексу України. У відповідності зі ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України, ст.150 ЖК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За таких обставин, суд приходить до висновку, що право позивачки вільно реалізовувати право володіння, користування та розпорядження власністю підлягає захисту, оскільки відповідачі не є власниками квартири, безпідставно значаться зареєстрованими за адресою місцезнаходження квартири, не несуть будь-яких витрат на утримання житла, чим чинять позивачці перешкоди у користуванні власністю, а тому права позивачки, як власника зазначеної вище квартири, підлягають захисту шляхом визнання відповідачів такими, що втратив право користування житловим приміщенням внаслідок їх відсутності у ньому без поважних причин. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved