Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Придніпровського районного суду м. Черкаси із позовом, в якому просила зняти арешт з будинку за адресою: [ADDRESS] , який накладений в якості забезпечення позову [PERSON] до [PERSON] про зміну часток власників будинку. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що в провадженні Придніпровського районного суду м. Черкаси перебувала цивільна справа № 2-3633/04 за позовом [PERSON] до [PERSON] про зміну часток власників, в якій ухвалою суду від 27.09.2004 був накладений арешт на будинок за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13.10.2004 прийнято відмову [PERSON] від позову, провадження в цивільній справі №2-3633/04 закрито, питання щодо скасування заходів забезпечення позову не вирішувалося. На даний час вона, як спадкоємець після смерті [PERSON] не може реалізувати своє право на спадкування, оскільки постановою Другої Черкаської державної нотаріальної контори від 21.09.2023 їй відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з наявністю арешту на нерухомому майні. Спадкоємцем [PERSON] є [PERSON] . Оскільки підстави для подальшого арешту відсутні, просила зняти арешт. За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана для розгляду судді Придніпровського районного суду м. Черкаси Булгаковій Г.В. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20.10.2023 відкрито провадження по справі та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, подала заяву, в якій підтримала позовні вимоги та просила проводити розгляд справи без її участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, 20.11.2023 подав заяву, в якій визнав позовні вимоги та просив проводити розгляд справи без його участі. Статтею 206 ЦПК України передбачено, що відповідач має право визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд дійшов до наступного висновку. Статтею 55 Конституції України та статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). Виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства та змагальності сторін (статті 12, 13 ЦПК України), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України). Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що в провадженні Придніпровського районного суду м. Черкаси перебувала цивільна справа № 2-3633/04 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: [PERSON] про зміну часток власників житлового будинку. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27.09.2004 накладено арешт на будинок за адресою: [ADDRESS] , власником якого були [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13.10.2004 прийнято відмову позивача [PERSON] від позову, провадження в цивільній справі № 2-3633/04 закрито. [INFO] у м. Черкаси у віці 79 роки [PERSON] померла, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) складено відповідний актовий запис № 3623 від 08.11.2021 та видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . [INFO] у м. Черкаси у віці 74 роки [PERSON] помер, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) складено відповідний актовий запис № 3797 від 17.11.2021 та видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . З копії спадкової справи № 32/2022, заведеної до майна померлої [INFO] [PERSON] вбачається, що у встановлений законом строк до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини звернувся [PERSON] , який є сином померлої та відповідно спадкоємцем першої черги. Також судом встановлено, що [PERSON] , як спадкоємець після смерті [PERSON] , не може реалізувати своє право на спадкування, оскільки постановою Другої черкаської державної нотаріальної контори від 21.09.2023 їй відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з наявністю арешту на нерухомому майні, який накладено ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27.09.2004. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм правом та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до статей 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до частини 1 статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. За змістом статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 5 статті 1268 ЦК встановлено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно із частинами 1, 3 статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. Підпунктами 4.15. та 4.18. п. 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністра юстиції України за № 296/5 від 22.02.2012, передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо на спадкове майно накладено арешт судовим чи слідчими органами, видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття арешту. Враховуючи, що постановою Другої черкаської державної нотаріальної контори від 21.09.2023 позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з наявністю арешту на нерухомому майні, то остання набула право на звернення до суду з позовом, як спадкоємиця померлого співвласника арештованого майна. Положеннями частин 1, 2 статті 158 ЦПК України визначено, що суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Крім того, частинами 7, 9, 10 статті 158 ЦПК України встановлено, що у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи; у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову, у такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду. Як слідує з матеріалів справи, постановляючи ухвалу від 13.10.2004 про закриття провадження у цивільній справі № 2-3633/04 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: [PERSON] про зміну часток власників житлового будинку, у зв`язку з відмовою [PERSON] від позову, судом не було вирішено питання щодо скасування заходів забезпечення позову, а саме не знято арешт з будинку за адресою: [ADDRESS] , накладений ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27.09.2004. На даний час наявність обтяження у вигляді арешту спірного майна перешкоджає позивачці оформити спадщину після смерті [PERSON] та отримати свідоцтво про право на спадщину. Позивачка не була учасником справи № 2-3633/04, а відтак позбавлена можливості звернутися до суду із клопотанням про скасування заходів забезпечення позову. Таким чином, зважаючи на встановлені обставини, враховуючи, що підстави для арешту будинку за адресою: [ADDRESS] відсутні, а подальше існування такого обтяження (арешту) перешкоджає позивачці реалізувати своє право на спадкування, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність зняття арешту. Враховуючи наведене та

Outcome: approved