Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-21 00:00:00

У грудні 2021 року [PERSON] звернувся до суду із вищезазначеним позовом. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.12.2021 цивільну справу розподілено головуючому судді Лещенко О.В. Ухвалою судді Подільського районного суду м. Києва Лещенко О.В. від 10.12.2021 відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , ПІІФ ТОВ «ТЕЛЕРАДІОКОМПАНІЯ «НБМ» про захист честі, гідності та ділової репутації шляхом спростування недостовірної інформації, відшкодування моральної шкоди та призначено в спрощеному позовному провадженні у судове засідання на 07.02.2022 о 10-45 год. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.08.2023, цивільну справу № 758/17206/21 (номер провадження 2/758/3271/23) передано судді Подільського районного суду м. Києва Петрову Д.В., у зв`язку із відрахуванням судді зі штату суду відповідно до Наказу № 18/02-02 від 01.08.2023. Ухвалою судді Подільського районного суду м. Києва Петрова Д.В. від 07.08.2023 цивільна справ прийнята до провадження, справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначає, що рішенням Шполянського районного суду Черкаської області від 03.12.2020 у цивільній справі № 710/18/20 позовні вимоги Позивача було задоволено частково та визнано незаконними та скасовано розпорядження Лип`янського сільського голови Звенигородського району Черкаської області [PERSON]. від 29.11.2019 № 176/К «Про звільнення [PERSON] » та від 03.12.2019 № 179/К «Про внесення змін до розпорядження сільського голови № 176/К «Про звільнення [PERSON] » від 29.11.2019». Поновлено Позивача на посаді директора Лип`янської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів та в цій частині рішення суду допущено до негайного виконання. Розпорядженням Лип`янського сільського голови Звенигородського району Черкаської області [PERSON]. від 07.12.2020 № 161/К «Про поновлення [PERSON] на посаді директора Лип`янської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів» Позивача з [INFO] поновлено на посаді директора Лип`янської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів на підставі рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 03.12.2020 у цивільній справі № 710/18/20, допущеного в цій частині до негайного виконання. Станом на сьогодні Позивач продовжує працювати на посаді директора Лип`янської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів, що підтверджується розпорядженням Лип`янського сільського голови Звенигородського району Черкаської області [PERSON] від 18.10.2021 № 158/К «Про укладення строкового трудового договору з [PERSON] ». [INFO] Відповідач-1 [PERSON] та Відповідач-2 [PERSON] разом з іншими особами створювали перешкоди Позивачу у допуску до роботи після поновлення на підставі рішення суду та з метою дискредитації його особи в очах суспільства поширили щодо нього відомості, які не відповідають дійсності та порушують особисте немайнове право Позивача на повагу до його честі, гідності і ділової репутації. Так, [INFO] о 21 год. 00 хв. у передачі «Час новин. Підсумки» на телевізійному каналі «5 КАНАЛ» Відповідачем-3 була здійснена трансляція сюжету «[INFO]» (фрагмент відеозапису з 16 хв. 28 сек. по 16 хв. 50 сек. та сюжету «[INFO]» (фрагмент відеозапису з 21 хв. 20 сек. по 25 хв. 10 сек.), які, як вважає Позивач, містять інформацію про нього. Дані сюжети, на думку позивача містять в собі ряд наступних тверджень щодо його особи поширених Відповідачами: «[INFO]!»; тощо. В подальшому вказані сюжети були розміщені в Інтернет, зокрема, за URL-адресою [INFO] під заголовком « [INFO] », де до теперішнього часу відомості про Позивача, що містяться в сюжетах, є доступними до перегляду для необмеженого кола осіб. Станом на 04.12.2021 відеосюжети мають 6 657 переглядів. Позивач вважає, що поширена Відповідачами інформація про нього містить відомості про події та факти, яких не існувало взагалі. Поширена інформація має обвинувальний нахил та сприймається як звинувачення його у вчиненні злочину проти статевої свободи та статевої недоторканості та адміністративного правопорушення про варіння самогону. При цьому Позивач зауважує, що жоден із злочинів та адміністративних правопорушень, про які стверджується в поширених сюжетах він не вчиняв та на теперішній час взагалі не існує вироків суду та постанов органів Національної поліції, які набрали законної сили та встановлювали б вину Позивача у скоєнні цих кримінальних та адміністративних правопорушень. Отже Позивач був вимушений звернутися до суду з цим позовом та просити: 1. Визнати недостовірною та такою, що принижує честь, гідність і ділову репутацію [PERSON] та підлягає спростуванню, поширену Товариством з обмеженою відповідальністю «5 КАНАЛ ТВ», [PERSON] та [PERSON] на телевізійному каналі «5 КАНАЛ» у передачі «Час новин. Підсумки» (випуск о 21 год. 00 хв. за [INFO]) інформацію стосовно [PERSON] . 2. Визнати недостовірною та такою, що принижує честь, гідність і ділову репутацію [PERSON] та підлягає спростуванню, поширену Товариством з обмеженою відповідальністю « [INFO] » за URL-адресою [INFO] під заголовком «[INFO]», зареєстрованому на веб-сайті https://www.youtube.com, інформацію стосовно [PERSON] . 3. Зобов`язати [PERSON] спростувати поширену недостовірну інформацію, що стосується [PERSON] , не пізніше 10-ти днів із дня набрання судовим рішенням законної сили, шляхом повідомлення на телевізійному каналі «5 КАНАЛ» у передачі «Час новин. Підсумки» про ухвалене судове рішення у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] та Товариства з обмеженою відповідальністю «5 КАНАЛ ТВ» захист честі, гідності і ділової репутації та зобов`язання спростувати недостовірну інформацію, стягнення моральної шкоди, із зачитуванням наступного тексту спростування: «[INFO]». 7. Зобов`язати [PERSON] спростувати поширену недостовірну інформацію, що стосується [PERSON] , не пізніше 10-ти днів із дня набрання судовим рішенням законної сили, шляхом повідомлення на телевізійному каналі «5 КАНАЛ» у передачі «Час новин. Підсумки» про ухвалене судове рішення у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] та Товариства з обмеженою відповідальністю «5 КАНАЛ ТВ» про захист честі, гідності і ділової репутації та зобов`язання спростувати недостовірну інформацію, стягнення моральної шкоди, із зачитуванням наступного тексту спростування: «[INFO]». 8. Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «5 КАНАЛ ТВ» спростувати поширену недостовірну інформацію, що стосується [PERSON] , не пізніше 10-ти днів із дня набрання судовим рішенням законної сили, шляхом повідомлення на телевізійному каналі «5 КАНАЛ» у передачі «Час новин. Підсумки» про ухвалене судове рішення у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] та Товариства з обмеженою відповідальністю «5 КАНАЛ ТВ» про захист честі, гідності і ділової репутації та зобов`язання спростувати недостовірну інформацію, стягнення моральної шкоди, із зачитуванням наступного тексту спростування: « [INFO]». 9. Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «5 КАНАЛ ТВ» спростувати поширену недостовірну інформацію, що стосується [PERSON] , не пізніше 10-ти днів із дня набрання судовим рішенням законної сили, шляхом повідомлення на Інтернет-каналі «5 КАНАЛ», зареєстрованому на веб-сайті [INFO] , про ухвалене судове рішення у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] та Товариства з обмеженою відповідальністю «5 КАНАЛ ТВ» про захист честі, гідності і ділової репутації та зобов`язання спростувати недостовірну інформацію, стягнення моральної шкоди, із зачитуванням наступного тексту спростування: « [INFO]». 10. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «5 КАНАЛ ТВ» на користь [PERSON] завдану моральну шкоду у розмірі 50 000 грн. 11. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] завдану моральну шкоду у розмірі 25 000 грн. 12. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] завдану моральну шкоду у розмірі 25 000 грн. 01.12.2022 до суду надійшов відзив на позовну заяву від Відповідачки - 1 [PERSON] . Відповідачка вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню у зв`язку з наступним: Вона вважає, що нею [INFO] в сюжеті на телевізійному каналі озвучено правдиву та достовірну інформацію, щодо директора школи [PERSON] . Позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу, перешкоджання йому у допуску до роботи. Інформація яку вона висловила є загальновідомою всьому селу, визнана позивачем в його поясненнях, а тому в позові слід відмовити. Крім того, у позовній заяві позивачем не зазначено в чому саме полягає завдана йому моральна шкода, не надано доказів, які б підтверджували характер порушення його прав, доказів на підтвердження його моральних страждань та втрати нормальних життєвих зв`язків. 01.12.2022 до суду надійшов відзив на позовну заяву від Відповідачки - 2 [PERSON] . Відповідачка зазначила, що вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. 14.12.2023 від представника відповідача - 3 ПІІФ ТОВ «Телерадіокомпанія НБМ» до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідач не визнає позовні вимоги позивача, у задоволенні позову просив відмовити. Позивачем подано відповідь на відзив Відповідача -3. В судове засідання Позивач не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Просив задовольнити позов. Відповідачка 1 - [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, підтримала доводи викладені у відзиві на позов. Відповідачка 2 - [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, підтримала доводи викладені у відзиві на позов. У судове засідання представник Відповідача 3 не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи у його відсутність, проти позову заперечував, відзив підтримав, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Суд, дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. У статті 32 Конституції України визначено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Відповідно до частини першої статті 201 ЦК України, зокрема, честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. У частині першій статті 277 ЦК України визначено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Також відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших осіб. У постанові Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 січня 2019 року у справі № 461/9631/15-ц (провадження № 61-14857св18) зазначено: «тлумачення статті 277 ЦК України свідчить, що позов про спростування недостовірної інформації підлягає задоволенню за такої сукупності умов: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права; врахування положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) щодо її застосування». Позивач звернувся до суду з позовом про визнання недостовірною та такою, що ганьбить честь, гідність та ділову репутацію, інформації, яка була поширена в ефірі телеканалу « [INFO] » [INFO], а також в подальшому в мережі Інтернет за URL-адресою [INFO] під заголовком « [INFO] » та її спростування. На підтвердження своїх вимог позивач надав суду запис телепрограми на електронному носії (диск). В той же час відповідач вважає, що такий запис не є належним доказом поширення відповідачем інформації, оскільки єдиним належним доказом у таких випадках є запис телепередачі у незмінній формі, який зберігається у телерадіоорганізації протягом 14 днів з моменту виходу програми відповідно до ч. 4 ст. 48 Закону України «Про телебачення і радіомовлення». Згідно зі статтею 1 Закону України «Про інформацію» інформація - це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Поширенням інформації вважається опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Відповідно до змісту статті 48 Закону України «Про телебачення і радіомовлення» кожна телерадіоорганізація-ліцензіат зобов`язана вести журнал обліку передач, які телерадіоорганізація транслювала чи ретранслювала або забезпечувала їх трансляцію чи ретрансляцію у повній та незмінній формі третьою особою (оператором телекомунікацій). У журналі обліку передач фіксуються: дата випуску, час початку і закінчення передачі; назва і тема передачі; прізвище авторів і ведучих передачі; мова передачі. Журнал обліку передач зберігається телерадіоорганізацією протягом року з дня останнього запису в ньому. Усі передачі, які телерадіоорганізація транслювала чи ретранслювала або забезпечувала їх трансляцію чи ретрансляцію у повній та незмінній формі третьою особою (оператором телекомунікацій), повинні бути записані і зберігатися протягом 14 днів від дати їх розповсюдження, якщо у цей строк не надійшло скарги щодо їхнього змісту. У разі подання скарги щодо змісту передачі її записи зберігаються до того часу, поки скаргу не буде розглянуто і рішення стосовно неї не буде прийнято у визначеному порядку. За змістом частин першої, третьої, п`ятої статті 64 Закону України «Про телебачення і радіомовлення» громадянин або юридична особа мають право вимагати від телерадіоорганізації спростування поширених у її програмі чи передачі відомостей, які не відповідають дійсності та/або принижують честь і гідність особи. Заяву з вимогою спростування має бути подано до телерадіоорганізації у письмовій формі протягом 14 днів з дня поширення таких відомостей з письмовим повідомленням про це Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення. Разом з тим, наведені норми не означають, що звернення громадянина або юридичної особи до телерадіоорганізації зі скаргою в порядку статті 64 Закону України «Про телебачення та радіомовлення» є обов`язковою передумовою звернення до суду за захистом недоторканості ділової репутації, адже передбачає право, а не обов`язок особи на звернення до телерадіоорганізації зі скаргою щодо змісту відповідних програм та передач та, відповідно, на отримання копії запису фрагмента зі спірної інформацією. Право на судовий захист ділової репутації не залежить від того, чи скористалися громадянин чи юридична особа правом вимагати від телерадіоорганізації спростування недостовірної інформації в позасудовому порядку. Тому сплив установленого законом 14-денного строку зберігання трансльованої передачі та незвернення заявника до телерадіоорганізації протягом цього строку з відповідною (відповідними) вимогою (вимогами) у порядку частин третьої, п`ятої статті 64 Закону України «Про телебачення і радіомовлення» про спростування недостовірної інформації та/або про надання копії запису фрагмента передачі не позбавляє його можливості захистити свої права у судовому порядку з дотриманням принципу змагальності сторін. Крім того Позивачем до позовної заяви додано 5 скриншотів (знімок з екрану комп`ютера) сторінки платформи (соціальної мерeжі) You Tube. Разом з тим, доказів на підтвердження поширення саме Телерадіокомпанією «НБМ» спірної інформації в мережі Інтернет позивачем не було надано. Стаття 76 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, а одним із засобів доказування є електронні докази. Згідно зі статтею 80 ЦПК належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч.1 ст.100 ЦПК електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Згідно ст. 79 ЦПК суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Водночас законодавство, що регулює відносини, пов`язані з поширенням недостовірної інформації шляхом передання її по радіо, телебаченню, не передбачає, що докази поширення такої інформації (докази транслювання чи ретранслювання телерадіоорганізацією передачі зі спірною інформацією) можуть бути отримані виключно в порядку, передбаченому Законом України «Про телебачення і радіомовлення». Як зазначено у Постанові Великої Палати ВС від 7 грудня 2021 року у справі № 905/902/20 для досягнення мети здійснення судового розгляду, позивач має право надати або відеозапис, отриманий у порядку статті 64 Закону України «Про телебачення і радіомовлення», або відеозапис з електронного інтернет-джерела (електронної платформи), на якому (якій) розміщено відеоролик. У пункті 19 Постанови Верховного суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» зазначено, що, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Верховний Суд України наголосив на тому, що оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості, а відповідно до ст. 277 ЦК України, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, фактичні твердження та оціночні судження є різними поняттями, а розмежовування цих термінів лежить в основі захисту права на честь та гідність, як особистих немайнових прав. Зі змісту пункту 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 випливає, що при вирішенні спорів, пов`язаних з поширенням інформації стосовно приватного життя публічних осіб, суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) про право на недоторканість приватного життя. У вказаній Резолюції зазначено, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи будь-якій іншій галузі). Оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв`язку із цим межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Право на недоторканість ділової репутації та честь і гідність публічної особи підлягають захисту лише у випадках, коли політичний, державний або громадський діяч доведе, що інформація про нього була поширена з явним злим умислом, тобто з нехтуванням питання про їх правдивість чи неправдивість, а не з метою доведення до громадськості особистих тверджень про наміри і позицію таких політичних лідерів. Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Разом з тим, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Пленум Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» зазначив, що суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку. У контексті цього, слід зазначити, що у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Тома проти Люксембургу» заява № 38432/97 від 29 березня 2001 року суд зазначив, що для обмеження поширення інформації, що вже була оприлюднена та широко обговорюється, повинні існувати переконливі підстави; покарання журналіста за те, що він допомагав поширювати твердження, зроблені іншою особою, .. серйозно перешкоджатиме участі преси у обговоренні проблем, які становлять громадський інтерес, і його не слід передбачати, хіба що за наявності особливо переконливих підстав для того, що це зробити Свобода вираження поглядів являє собою одну з важливих засад демократичного суспільства та одну з базових умов його прогресу та самореалізації кожного. Предмет пункту другого статті 10 Європейської Конвенції з прав людини застосовується не тільки до «інформації» чи «ідей», які були отримані зі згоди чи розглядаються як необразливі чи як малозначущі, але й до тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Такими є вимоги плюралізму, толерантності та відкритості думок, без чого неможливе демократичне суспільство. Як передбачено в статті 10 Конвенції, ця свобода має винятки, які, проте, повинні чітко тлумачитись, та потреба в таких обмеженнях має бути переконливо встановлена (рішення від 23.09.1994 у справі Jersild v. Denmark, рішення у справі Janowski v. Poland, рішення від 25.11.1999 у справі Nilsen & Johnsen v. Norway, рішення від 29.02.2000 у справі Fuentes Bobo v. Spain, рішення від 10.08.2006 у справі Ляшко проти України). Висновок експертного дослідження ДП «Українське бюро лінгвістичних експертиз» № 056/75 від 16.02.2016, наданий позивачем, для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 ЦПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Питання, чи є поширена інформація негативною відносно позивача, чи містить вона фактичні твердження та чи порушує вона особисті немайнові права позивача, підлягають встановленню не експертною установою в порядку проведення експертизи, а виключно судом, з урахуванням усіх доказів та наданням їх оцінки в сукупності. Таким чином, дослідивши обставини справи, спірну інформацію, норми законодавства та світову практику, суд приходить до висновку, що поширена інформація не носить характеру завідомо неправдивих відомостей, не містить фактичних даних та є оціночним судженням, яка не виходить за рамки суспільної моралі. Інформація, яку Позивач просить визнати недостовірною та спростувати, дійсно стосується особи Позивача, зважаючи на згадування його прізвища та займаної посади у відеозаписі. Разом з тим, вказана інформація хоч і є неприємною для Позивача, однак не виходить за рамки суспільної моралі, висловлювання, використані в програмі, не носять характер образи, приниження честі і гідності позивача, не є брутальними чи непристойними. Інформацію висловлено у формі, яка не принижує гідність, честь чи ділову репутацію, оскільки Позивач є публічною особою та підлягає ретельному громадському контролю і потенційно може зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації. Суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання оспорюваної інформації недостовірною або ж такою, що порушує особисті немайнові права позивача, а отже і для задоволення позовних вимог в цій частині позову. Оскільки судом встановлено, що інформація, яка поширена Відповідачами відносно Позивача [PERSON] є оціночним судженням, то Позивач має право вимагати від Відповідачів відшкодування моральної шкоди лише у разі, якщо вона висловлена в брутальній, принизливій чи непристойній формі. Водночас, суд вважає, що суб`єктивна думка Відповідачок 1 та 2 викладена у їх висловлюваннях, хоча і має негативний характер, однак не може бути підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не висловлена в брутальній, принизливій чи непристойній формі. За таких обставин, суд вважає, що для задоволення позовних вимог [PERSON] відсутні законні підстави, а позов заявлено не обґрунтовано, у зв`язку з чим позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , ПІІФ ТОВ «ТЕЛЕРАДІОКОМПАНІЯ «НБМ» про захист честі, гідності та ділової репутації шляхом спростування недостовірної інформації, відшкодування моральної шкоди, не підлягають задоволенню у повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що у задоволенні позову відмовлено повністю і відповідачами не заявлено клопотань про відшкодування будь-яких судових витрат, а отже у цій справі відсутні судові витрати, які підлягають розподілу. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed