Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. У позові посилається на те, що з 23 серпня 2018 року він перебуває у шлюбі з [PERSON] . Від спільного подружнього життя у них народилася дитина: [PERSON] , [INFO] . [PERSON] , починаючи з 2023 року, самоусунулася від виховання дитини, виїхала з їх спільного помешкання, не підтримує зв`язку із малолітньою дитиною, яка знаходяться на його утриманні та проживає з ним, участі у вихованні дитини не приймає. Відповідачка не виявляє щодо дитини батьківського піклування та турботи, не піклується про її здоров`я, матеріально дитину не утримує, ніякої допомоги на виховання та розвиток не надає, додаткових витрат по утриманню дитини не несе. Більш того, на даний час взагалі відсутній зв`язок з відповідачкою. З огляду на викладене, просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , стягнути з відповідачки на його користь аліменти на утримання доньки в розмірі 2000 гривень на дитину щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду та до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання [PERSON] не з`явився, його представник адвокат Мигалатюк А.В. в судовому засіданні підтвердив обставини, викладені в заяві, вказав, що [PERSON] самоусунулася від виконання батьківських обов`язків. Вона не турбується про малолітню дитину, не проявляє ініціативи для взятті участі у вихованні дитини, не цікавиться її життям. З 2023 року її місце проживання взагалі не відоме. Просить суд позов задовольнити в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачка [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилася, хоча належним чином повідомлялася про час і місце розгляду справи, причину неявки в судове засідання не повідомила і не просила суд відкласти розгляд справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Представник третьої особи органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Чагорської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області Лотоцька Т.М. в судовому засіданні підтвердила обставини, викладені в позові. Вказала, що вона, спільно з іншими уповноваженими особами, проводила огляд житлово-побутових умов [PERSON] , який проживає разом із своєю малолітньою дитиною [PERSON] . [PERSON] не проживає разом з чоловіком та дитиною, не цікавиться її добробутом та життям, не виконує батьківські обов`язки. Вислухавши пояснення представника позивача, представника органу опіки та піклування, яка наполягала на позбавленні батьківських прав відповідачки та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 23 серпня 2018 року. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] народилася [INFO] . Її батьками вказані [PERSON] та [PERSON] . Як вбачається з характеристики №1095 від 06 листопада 2023 року, виданої Чагорською сільською радою Чернівецького району Чернівецької області, [PERSON] , [INFO] , проживала в [ADDRESS] . За роки проживання за даною адресою проявила себе не тільки з позитивного боку, а й з негативного боку. Обов`язки батьків, висвітлені в ст. 150 Сімейного кодексу України, належним чином не виконує, у зв`язку із чим можна стверджувати, що мати ухиляється від свого обов`язку щодо виховання малолітньої дитини, піклування про її здоров`я, фізичного, духовного та морального розвитку та інші передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя. Мати із дитиною не спілкується, з сім`єю не проживає. У вихованні дитини участі не бере. Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов №1094 від 06 листопада 2023 року, виданого Чагорською сільською радою Чернівецького району Чернівецької області, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований та проживає в [ADDRESS] . У вище вказаному житловому будинку також зареєстровані та проживають: [PERSON] , [INFO] - голова домогосподарства; [PERSON] . [INFO] син [PERSON] ; [PERSON] , [INFO] син [PERSON] ; [PERSON] , [INFO] племінниця [PERSON] . Власниками житлового будинку та належних до нього господарських будівель та споруд за вищевказаною адресою є [PERSON] та [PERSON] . Рік побудови - 1992. Загальна площа житлового будинку 266,30 м.кв., житлова площа 120.30 м.кв., 5 (п`ять) житлових кімнат. Будинок газифікований зі зручностями. Мати [PERSON] , [INFO] - [PERSON] проживала разом з чоловіком [PERSON] та своєю малолітньою донькою по вересень місяць 2023 року. На даний час не проживає за вказаною адресою, зникла у невідомому напрямку, сільській раді не відомо її місце перебування, малолітня дитина залишилася на утриманні батька [PERSON] . Мати [PERSON] не бере участь у вихованні та утриманні малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . За господарством рахується земельна ділянка площею 0,1003 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Матеріально побутові умови проживання [PERSON] є задовільними. Згідно висновку виконавчого комітету Чагорської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області від 07.11.2023 року, вирішено вважати за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . У статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Так, згідно з пунктом 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини, передбачені статтею 166 СК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України), зокрема правові висновки, викладені Верховним Судом у постановах від 26 грудня 2018 року у справі № 404/6391/16-ц (провадження № 61-40224св18), від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20). Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04, наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини. За положеннями частини першої статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року дитина може бути розлучена з батьками у разі, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06, рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04). Вирішення питання про позбавлення відповідачки батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у її право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним. Враховуючи особливості правовідносин, що склались між сторонами, суд з однієї сторони має розглянути правомірність втручання в право відповідачки на повагу до сімейного життя, що гарантовано статтею 8 Конвенції, а з іншої сторони обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини (статті 1, 9 Конвенції). Судом в ході розгляду справи встановлено, що вихованням дитини займається [PERSON] , [PERSON] не цікавиться життям дитини та не піклується про неї. Дослідженими судом доказами підтверджується відсутність піклування з боку [PERSON] про фізичний і духовний розвиток дитини, її виховання, лікування, відсутність інтересу матері до внутрішнього світу дитини протягом тривалого часу, впродовж якого формуються фізичні особливості та психологічні риси дитини. Суд бере до уваги, що сформована [PERSON] модель поведінки щодо дитини є добровільно обраною нею та не продиктована життєвими обставинами. Більш того, добровільна зміна відповідачкою місця проживання з розірванням будь-яких зв`язків з дитиною в такому ранньому віці, а також не залишення щонайменше своїх контактних даних, вказує на свідоме ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини. ЄСПЛ у рішенні від 30 червня 2020 року у справі «Ілля Ляпін проти росії», заява № 70879/11, встановив відсутність порушень національними судами російської федерації статті 8 Конвенції (право на повагу до приватного та сімейного життя), а також зауважив, що, якщо батько значний проміжок часу не підтримує стосунки з дитиною, його можна позбавити батьківських прав. І в цьому немає порушення права на сімейне життя, гарантованого Конвенцією. Аналізуючи всі обставини справи, суд вважає, що наявні у справі докази свідчать про ухилення [PERSON] від обов`язків по вихованню дитини та, з урахуванням наведених конкретних обставин справи, є достатньо підстав для застосування до [PERSON] вказаного крайнього заходу впливу у виді позбавлення батьківських прав. Згідно з п. 2 ст.166 Сімейного Кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як передбачено статтею 181 Сімейного кодексу України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст.184 Сімейного кодексу України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що з метою забезпечення потреб та інтересів дитини, з урахуванням розміру прожиткового мінімуму відповідного віку дитини, розміру мінімальної заробітної плати та обставин, які зазначені в ст. 182 СК України, а саме те, що відповідачка є здоровою, може надавати утримання своїм дітям, розмір аліментів слід визначити у розмірі 2 000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Як передбачено ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved