Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-15 00:00:00

Представник позивача, повноваження якої підтверджено довіреністю від 26.04.2021 року № 506, звернулася до суду з позовною заявою за змістом якої просить стягнути з [PERSON] на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів») заборгованість за кредитним договором № 211643881 в розмірі 18 807,90 грн. та понесені судові витрати. Позовні вимоги мотивовані тим, що 13.01.2021 року між товариством з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» (далі - ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА») та [PERSON] укладено кредитний договір № 211643881. У подальшому, 16.03.2021 року ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» відповідно до реєстру боржників № 125 на виконання договору факторингу від 28.11.2018 року № 28/1118-01 передало товариству з обмеженою відповідальністю «Таліон плюс» (далі - ТОВ «Таліон плюс») право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 211643881. 20.10.2022 року між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 20102022 відповідно до умов якого ТОВ «Таліон плюс» відступлено ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» право вимоги до боржників, вказаних у реєстрах прави вимоги, в тому числі до [PERSON] на суму 18 807,90 грн., з яких: 5 300 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 13 507,90 грн. - сума заборгованості за відсотками, про стягнення якої й подано позов. Також вказано, що з 21.10.2022 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» не здійснювалось нарахування [PERSON] жодних штрафних санкцій. Відповідачем надіслано до суду відзив на позовну заяву за змістом якого нею визнаються заявлені позовні вимоги в частині стягнення заборгованості в сумі 7 958,80 грн., а також вказано доводи щодо цього. Водночас, оскільки в порушення вимог ч.ч. 2, 4 ст. 178 ЦПК України вказаний відзив не містить підпису відповідача, а також доказів надсилання його позивачу, він не може вважатися заявою по суті справи, в розумінні ч. 2 ст. 174, ст. 178 ЦПК України. Представником позивача, повноваження якої підтверджено довіреністю від 28.08.2023 року № 523, надіслано до суду відповідь на відзив, отриманий від відповідача, за змістом якого вказано, що ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» в межах чинного законодавства набуло право вимоги до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 13.01.2021 року № 211643881 в сумі 18 807,90 грн., а воєнний стан не передбачає звільнення від обов`язку сплати боргу за кредитом. Також вказано про неможливість подати додаткові докази, а саме детальні розрахунки заборгованості за кредитним договором від 13.01.2021 року № 211643881, а також докази, що підтверджують надання (перерахування) коштів [PERSON] , та вказано про надання їх в подальшому. У подальшому, представником позивача, повноваження якої підтверджено довіреністю від 28.08.2023 року № 523, з дотриманням вимог ч. 7 ст. 43 ЦПК України, надіслано до суду клопотання про долучення доказів, отриманих від ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «Таліон плюс», на підтвердження обґрунтованості заявлених позовних вимог. Представник позивача в судові засідання не з`явилась, надала до суду заяву про підтримання заявлених позовних вимог, можливість розгляду справи за її відсутності, а також відсутність заперечень щодо ухвалення заочного рішення в справі. Відповідач, будучи обізнаною про розгляд даної справи Ватутінським міським судом Черкаської області, в судове засідання не з`явилась, поважності причин не повідомила. На підставі ч. 14 ст. 7, ч. 2 ст. 247 ЦПК України в зв`язку з неявкою учасників справи у засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України наявні підстави для вирішення судом справи за наявними матеріалами. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Положеннями ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Суди розглядають справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення обов`язком суду, крім іншого, є вирішення питання про характер спірних правовідносин і про те, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» з 15.03.2018 року зареєстрована як фінансова установа та здійснює свою діяльність у сфері на надання фінансових послуг, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію фінансової установи, а також випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. 13.01.2021 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та [PERSON] укладено кредитний договір № 211643881 (далі - Договір № 211643881), який останнім підписано електронним цифровим підписом з використанням одноразового ідентифікатора, за умовами якого кредитодавець надав відповідачу кредит в розмірі 4 000 грн. на строк 30 днів (дисконтний період), а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти в розмірі 142,35% річних (0,39% в день) за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Також п. 1.4.3 вказаного Договору № 211643881 передбачено перерахунок відсотків за користування кредитом упродовж з розрахунку 620,50% річних (1,7% в день) замість 142,35% річних (0,39% в день), в разі непогашення кредиту позичальником упродовж строку дії договору (дисконтного періоду). Додатковою угодою від 15.01.2021 року до Договору № 211643881 його сторонами погоджено збільшення суми кредиту на 1 300 грн., як наслідок, збільшення його вартості, без змін інших умов, у тому числі строків закінчення договору. Графіком платежів до Договору № 211643881 з урахуванням додаткової угоди від 15.01.2021 року встановлено кількість платежів, їх розмір та періодичність внесення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, а саме: один платіж 12.02.2021 року в розмірі 5 909,96 грн., з яких: 5 300 грн. - сума кредиту, 609,96 грн. - проценти за користування кредитом. За змістом п.п. 1.7.1, 1.7.2, 4.3 Договору № 211643881 зобов`язання щодо повернення основної суми кредиту переносяться на наступний день після закінчення дисконтного періоду, однак при не надходженні платежу зобов`язання позичальника по оплаті основної суми кредиту відкладається кожен раз на один календарний день, але не більше ніж на 90 календарних днів від дати закінчення дисконтного періоду. З наступного дня після закінчення дисконтного періоду збільшується розмір відсотків, які позичальник повинен сплачувати за користування кредитом, до 839,50% річних (2,30% в день). Згідно п. 2.1.1.5 Договору № 211643881 кредитодавець, крім іншого, в будь-який час, у тому числі після закінчення дисконтного періоду, має право укласти договір відступлення права вимоги за цим договором або договір факторингу з будь-якою третьою особою. Факт перерахування 13.01.2021 року ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» грошових коштів в розмірі 4 000 грн. на платіжну карту [NUMBER] з призначенням платежу «переказ коштів згідно договору № 211643881 від 13.01.2021, [PERSON] …» Водночас відповідач свої зобов`язання за Договором № 211643881 не виконала, оскільки жодних доказів сплати на користь ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» грошових коштів відповідно до узгоджених договірних умов, як на погашення суми кредиту, так і відсотків за користування кредитними коштами, суду не надано. Відповідно до розрахунку заборгованості, зробленого ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА», станом на 16.03.2021 року заборгованість клієнта « [PERSON] » за кредитним договором від 13.01.2021 року № 211643881 становила 11 737,70 грн., з них: 5 300 грн. - тіло кредиту, 6 559,60 грн. - відсотки. ТОВ «Таліон плюс» з 21.04.2015 року зареєстрована як фінансова установа та має ліцензію на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг. Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги від 16.03.2021 року № 125, укладеного між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» на виконання договору факторингу від 28.11.2018 року № 28/1118-01, « [PERSON] » (ІПН [NUMBER] ) є боржником за кредитним договором від 13.01.2021 року № 211643881, загальний розмір заборгованості (сума відступленої грошової вимоги) становить 11 859,60 грн., з яких: 5 300 грн. - заборгованість по основному боргу, 6 559,60 грн. - заборгованість по відсоткам. Згідно розрахунку заборгованості, зробленого ТОВ «Таліон плюс», станом на 28.03.2021 року заборгованість клієнта « [PERSON] » за кредитним договором від 13.01.2021 року № 211643881 становила 13 322,40 грн., з них: 5 300 грн. - тіло кредиту, 8 022,40 грн. - відсотки. ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» з 27.12.2007 року зареєстрована як фінансова установа та має ліцензію на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію фінансової установи, а також розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 23.03.2017 року № 691. Між ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «Таліон плюс» 20.10.2022 року укладено договір факторингу № 20102022, за умовами якого до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право вимоги до боржників за кредитними договорами згідно реєстру боржників ТОВ «Таліон плюс», право грошової вимоги за яким отримано на підставі договору факторингу від 28.11.2018 року № 28/1118-01, укладеного між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА». Водночас суд позбавлений можливості встановити всі інші істотні умови вказаного договору, оскільки представником позивача надано суду лише перші три та останню його сторінки. Відповідно до витягу з реєстру прав вимог № 1 до Договору факторингу від 20.10.2022 року № 20102022, крім іншого, відступлено право вимоги до [PERSON] (ІПН [NUMBER] ) за кредитним договором № 211643881 на загальну суму 18 807,90 грн., з яких: 5 300 грн. - заборгованість по основному договору, 13 507,90 грн. - заборгованість по відсоткам. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором від 13.01.2021 року № 211643881 за період з 21.10.2022 року по 30.04.2023 року, підписаного представником позивача, загальний розмір заборгованості [PERSON] не змінювався та станом на 30.04.2023 року становив 18 807,90 грн. Встановленим судом фактам відповідають правовідносини, які регулюються Цивільним кодексом України (далі - ЦК України), Законом України «Про електронну комерцію». Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Положеннями ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно п.п. 6, 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання, крім іншого, є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Положеннями ч. 1 ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Згідно ч. 3 ст. 1079 ЦК України фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Положеннями ч. 1 ст. 1080 ЦК України передбачено, що договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 1081, ч. 1 ст. 1082 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. За вказаних обставин, суд вважає, що між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та [PERSON] 13.01.2021 року укладено кредитний договір № 211643881, який [PERSON] підписано з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, після чого відповідачем отримано кредитні кошти в розмірі 4 000 грн. під проценти в розмірі 142,35% річних (0,39% в день) строком на 30 днів. При цьому, факт отримання відповідачем коштів у розмірі 1 300 грн. на підставі додаткової угоди від 15.01.2021 року до Договору № 211643881, жодним з доказів, які представниками позивача надано суду, не підтверджено. Відповідач грошові кошти, отримані в якості кредиту на підставі Договору № 211643881, як і проценти за користування ними, ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА», в обумовлений договірними зобов`язаннями строк не повернула. Водночас суд вважає недоведеним факт відступлення ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» на користь ТОВ «Таліон плюс» права вимоги до « [PERSON] » (ІПН [NUMBER] ) за кредитним договором від 13.01.2021 року № 211643881, оскільки надана до суду копія витягу з реєстру прав вимоги від 16.03.2021 року № 125 є лише додатком до договору факторингу від 28.11.2018 року № 28/1118-01, який стороною позивача суду безпосередньо не надано, що не лише ставить під об`єктивний сумнів реальність укладення 28.11.2018 року такого договору, а й фактично позбавляє можливості суд встановити істотні умови вказаного договору (в т.ч. строк його дії, можливості наступного відступлення права вимоги), особливо з урахуванням того, що Договір № 211643881 за яким відступалось право вимоги укладено через понад 2 роки з часу укладення вищевказаного договору факторингу від 28.11.2018 року № 28/1118-01. Таким чином, очевидним є те, що станом на 28.11.2018 року ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» не мало жодних правових підстав для відступлення на користь ТОВ «Таліон плюс» права вимоги до [PERSON] за Договором № 211643881. При цьому, долучені до відповіді на відзив представником позивача не завірені копії першої та останньої сторінок договору факторингу від 28.11.2018 року № 28/1118-01, сторонами якого вказано ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «Таліон плюс», не можуть вважати доказами в розумінні ст. 76 ЦПК України. З огляду на вказане, суд ставить під сумнів наявність законних підстав у ТОВ «Таліон плюс» відступати право до [PERSON] за Договором № 211643881 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на підставі реєстру прав вимог № 1 до Договору факторингу від 20.10.2022 року № 20102022, оскільки згідно змісту умов п. 1.7 даного договору вбачається, що відступленню підлягають права вимоги, які у ТОВ «Таліон плюс» виникли на умовах договору факторингу від 28.11.2018 року № 28/1118-01. Крім того, суду не надано доказів того, що ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА», ТОВ «Таліон плюс», ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» дотримано вимог ч. 1 ст. 1081 ЦК України в частині надсилання [PERSON] письмового повідомлення про відступлення права грошової вимоги за Договором № 211643881 факторові із зазначенням відомостей про нього та грошової вимоги, яка підлягає виконанню. При цьому, неналежне виконання зобов`язань ТОВ «Таліон плюс» перед ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» в частині надання всього обсягу документів, що підтверджують право його вимоги до [PERSON] за Договором № 211643881, не може слугувати підставою для зниження стандарту доказування в справі для позивача, а питання щодо наслідків цього мають вирішуватися між сторонами договору факторингу від 20.10.2022 року № 20102022. При цьому, суд вважає, що представником позивача не добросовісно реалізовано надані йому процесуальні права, оскільки безпідставно та з власної волі не виконав обов`язок, передбачений п. 4 ч. 2 ст. 43, ч. 2 ст. 83 ЦПК України, щодо надання всіх доказів на підтвердження викладених фактів та заявлених позовних вимог. Положеннями ч. 4 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Надані представниками позивача докази не підтверджують заявлені позовні вимоги та об`єктивно позбавляють можливості суд першої інстанції у повному обсязі встановити всі обставини справи, однак витребування судом доказів у сторін за власною ініціативою свідчитиме про порушення принципів рівності та диспозитивності, а також про упередженість суду, що є недопустимим. Заявляючи у відповідності до вимог ч. 3 ст. 211 ЦПК України клопотання про розгляд справи за її відсутності, особа усвідомлює, погоджується та несе ризики неможливості вчасно відреагувати на обставини, які будуть з`ясовані в ході проведення судового засідання, надати відповідні пояснення та додаткові докази або ж заявити клопотання. При цьому, представником позивача заявлено про неможливість надання певних доказів безпосередньо під час подання відповіді на відзив та вказано про їх надання в майбутньому, що й було зроблено шляхом подання клопотання про долучення доказів, які судом прийнято. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ним вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, згідно змісту ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Тож обґрунтування наявності таких обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що відповідає принципу справедливості розгляду справи судом, встановленому ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року. Положеннями ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно п. 4 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи, крім іншого, зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Водночас суд вважає, що стороною позивача, в порушення п. 4 ч. 2 ст. 43, ч. 1 ст. 81, ч. 2 ст. 83 ЦПК України, не надано належних та допустимих доказів на підтвердження фактів як отримання [PERSON] 1 300 грн. від ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» на підставі додаткової угоди від 15.01.2021 року до Договору № 211643881, так і законності виникнення в ТОВ «Таліон плюс» права вимоги до [PERSON] за Договором № 211643881, яке ним 20.10.2022 року відступлено ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на підставі договору факторингу № 20102022, як наслідок, відсутні підстави для задоволення заявлених позовних вимог. З огляду на вказане, докази, які не було подано представником позивача до суду першої інстанції, щодо вищевказаних обставин, які суд визнав недоведеними, не можуть бути подані до суду апеляційної інстанції, а у разі їх подання не підлягатимуть прийняттю, відповідно до ч. 8 ст. 83, ч. 3 ст. 367 ЦПК України. Неприйнятність безпідставного прийняття в апеляційній інстанції нових доказів, які не досліджувалися судом першої інстанції, засвідчено у висновках Верховного Суду (постанови від 12.03.2020 року у справі № 738/172/17, від 10.04.2019 року в справі № 145/474/17, від 05.12.2018 року в справі № 346/5603/17, від 03.05.2018 року в справі № 404/251/17). Таким чином, у разі прийняття та дослідження нових доказів апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок щодо підстав для цього в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог з вищевказаних підстав, суд враховує, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принципи, пов`язані з належним здійсненням правосуддя, положеннями п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод суди зобов`язано давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторони. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень (Рішення у справі «Проніна проти України» від 18.07.2006 року, Рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року). Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача, сплаченого судового збору за подання даної позовної заяви, оскільки в задоволені позовних вимог ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» судом відмовлено. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed