Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-17 00:00:00

До Подільського районного суду міста Києва звернулась [PERSON] з позовною заявою до Подільської окружної прокуратури міста Києва, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, в якій просить стягнути з Державної казначейської служби України на свою користь за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку відшкодування моральної шкоди у розмірі 500000 грн. В обґрунтування позову зазначила, що 16 листопада 2017 року на підставі матеріалів правоохоронних та контролюючих державних органів про виявлення фактів вчинення чи підготовки до вчинення кримінальних правопорушень, внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42017101070000266 відомості про вчинення злочину за ч. 4 ст. 368-3 КК України, а саме про те, що позивачка систематично вимагає та отримує неправомірну вигоду від суб`єктів господарської діяльності за укладання договорів суборенди. 03 січня 2018 року [PERSON] вручено повідомлення про підозру в одержанні службовою особою юридичної особи приватного права незалежно від організаційно - правової форми неправомірної вигоди для себе за вчинення дій з використанням наданих їй повноважень в інтересах того, хто надає таку вигоду, поєднаному з вимаганням неправомірної вигоди, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368-3 КК України. Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 03 січня 2018 року відмовлено у задоволенні клопотання слідчого УП ГУНП у м. Києві, погодженого прокурором Київської місцевої прокуратури № 7, про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно [PERSON] , та застосовано до [PERSON] запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту з забороною залишати місце проживання, а також покладено низку обов`язків. 26 березня 2018 прокурором Київської місцевої прокуратури № 7 було затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 42017101070000266 за фактом вчинення позивачкою кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368-3 КК України. Вироком Подільського районного суду міста Києва від 03 грудня 2018 року [PERSON] визнано невинуватою по пред`явленому обвинуваченню у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 368-3 КК України і виправдано у зв`язку з недоведеністю у вчиненому [PERSON] діянні складу злочину, передбаченого ч. 4 ст. 368-3 КК України. Ухвалою Київського апеляційного суду від 16 листопада 2021 року вирок Подільського районного суду міста Києва від 03 грудня 2018 року залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 02 листопада 2022 року ухвалу Київського апеляційного суду від 16 листопада 2021 року щодо [PERSON] залишено без змін. Вважає, що у зв`язку з незаконним притягнення до кримінальної відповідальності їй було заподіяно моральну шкоду, право на відшкодування якої набуто на підставі постанови Верховного Суду від 02 листопада 2022 року, якою позивачку визнано невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368-3 КК України. Розмір моральної шкоди позивачка оцінює в сумі 500000 грн., виходячи з тривалості часу, протягом якого вона зазнала кримінального переслідування, моральних страждань, а також періоду кримінального переслідування, який вона обраховує з моменту пред`явлення підозри - 03 січня 2018 року по 02 листопада 2022 року, день ухвалення Верховним Судом постанови. На підстави викладеного просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02 травня 2023 року, головуючим суддею у справі визначено Будзан Л.Д. Ухвалою судді від 08 травня 2023 року вказану позовну заяву залишено без руху та надано позивачці строк для усунення недоліків, визначених в ухвалі суду. 24 травня 2023 року позивачкою на виконання ухвали судді від 08 травня 2023 року усунуто недоліки та надано відповідні докази. 29 травня 2023 року ухвалою суду відкрито провадження у даній цивільній справі, визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Встановлено відповідачам п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали для подання відзиву на позовну заяву, позивачці - п`ятнадцятиденний строк з дня отримання відзиву на позовну заяву подання відповіді на відзив. 09 червня 2023 року представником відповідача Державної казначейської служби України, у відповідності до ст. 178 ЦПК України, подано до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначено про невизнання позовних вимог з огляду на те, що Казначейство, яке залучено до справи як відповідач, згідно зі своїми функціональними обов`язками не є учасником спірних відносин і не має фактичних даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Крім того, вважає, що позивачкою неправильно обраховано період перебування під слідством та судом, що вплинуло на розмір моральної шкоди. 22 серпня 2023 року судом постановлено ухвалу про заміну у справі первісного позивача - Подільську окружну прокуратуру міста Києва, на належного відповідача - Державу в особі Київської міської прокуратури. Залучено до участі в справі в якості співвідповідача Державу в особі Офісу генерального прокурора. 14 вересня 2023 року представником відповідача Офісу Генерального прокурора, у відповідності до ст. 178 ЦПК України, подано до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначено про невизнання позовних вимог з огляду на те, що позивачкою неправильно тлумачиться положення чинного законодавства щодо періоду обчислення строку перебування під слідством та судом, а саме правильним буде обрахування строку з дня пред`явлення повідомлення про підозру позивачки у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 368-3 КК України, зокрема, з 28 грудня 2017 року до постановлення ухвали Київським апеляційним судом ухвали від 16 листопада 2021 року, якою вирок Подільського районного суду міста Києва від 03 грудня 2018 року залишено без змін. Вказаним вироком було виправдано позивачку у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 368-3 КК України. Таким чином, строк перебування позивачки під слідством та судом складає 46 місяців 7 днів, що дорівнює 309763 грн. Утім, наведений мінімальний розмір шкоди в сумі 309763 грн., який гарантований державною, вважає досить значним, а тому є достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи, та вважає, що підстав для його збільшення немає, оскільки відшкодування не повинно призводити до безпідставного збагачення. Крім того, вважає, що суб`єктом відповідальності у вказаних цивільних справах є держава, а тому Офіс Генерального прокурора є неналежним відповідачем у справі. На підставі викладеного просить у задоволенні позову відмовити. 20 вересня 2023 року представником відповідача Київської міської прокуратури, у відповідності до ст. 178 ЦПК України, подано до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначено про невизнання позовних вимог з огляду на те, що позивачкою не надано доказів фізичного чи психологічного впливу на неї під час перебування під слідством та судом, що призвели до негативних наслідки морального характеру які б стали підставою для звернення до суду із даним позовом. Зокрема, що внаслідок незаконного перебування під слідством і судом позивачка була позбавлена можливості реалізовувати свої права та звички, а саме змушена звільнитись з посади генерального директора ТОВ «ЛДВ Аквакультура». Натомість, з копії трудової книжки вбачається, що позивачка звільнилась з власної ініціативи. Крім того, з наданих медичних документів вбачається, що позивачка проходила планові лікування, а відтак надані документи не доводять факт завдання моральної шкоди у зв`язку з погіршенням стану здоров`я позивачки. Крім того, вважає, що позивачкою неправильно тлумачиться положення чинного законодавства щодо періоду обчислення строку перебування під слідством та судом, а саме правильним буде обрахування строку з дня пред`явлення повідомлення про підозру позивачки у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 368-3 КК України, зокрема, з 28 грудня 2017 року до постановлення ухвали Київським апеляційним судом ухвали від 16 листопада 2021 року, якою вирок Подільського районного суду міста Києва від 03 грудня 2018 року залишено без змін. На підставі викладеного просить у задоволенні позову відмовити. 28 вересня 2023 року представником позивачки подано до суду заперечення на відзив, в якому викладено обґрунтування позовних вимог та заперечення проти відзиву відповідачів. Зокрема, зазначено, що ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 03 січня 2018 року відмовлено у задоволенні клопотання слідчого УП ГУНП у м. Києві, погодженого прокурором Київської місцевої прокуратури № 7, про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно [PERSON] , та застосовано до [PERSON] запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту з забороною залишати місце проживання, а також покладено низку обов`язків. Обрання такого запобіжного заходу унеможливило продовження позивачкою виконання своїх посадових обов`язків, у зв`язку з чим, після тривалого тиску кінцевих беніфіціарних власників (засновників) ТОВ «ЛДВ Аквакультура», де позивачка працювала генеральним директором, остання вимушена була звільнитись 11 січня 2018 року. Таким чином, позивачка втратила додатковий дохід до незначної пенсії, а також ділову репутацію у зв`язку з погіршенням стосунків з оточуючими. Крім того, вважає безпідставними заперечення відповідачів щодо строку обчислення перебування під слідством та судом, зокрема правильним є обчислення строку з дня повідомлення про підозру до ухвалення постанови Верховним Судом, тобто з 03 січня 2018 року по 02 листопада 2022 року. Така тривалість розгляду справи мала місце саме з вини державних органів, та на думку позивачки, є надмірною і такою, що не відповідає вимогам розумного строку. Перебуваючи під слідством та судом, позивачка маючи хвороби, неухильно дотримувалась всіх обов`язків, що були покладені на неї, крім того, зазнала погіршення стану здоров`я, у зв`язку з чим, оцінює розмір моральної шкоди в сумі 500000 грн. Представник позивачки в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, надала пояснення аналогічно викладеним у позовній заяві, просила позов задовольнити. Обраховувати розмір моральної шкоди просить виходячи з розміру мінімальної заробітної плати станом на 2023 рік. Представник відповідача Київської місцевої прокуратури в судовому засідання надав пояснення аналогічно викладеним у відзиві на позов, просив у задоволенні позовних вимог відмовити у зв`язку з недоведеністю завдання позивачці моральної шкоди. Представник відповідача Офісу Генерального прокурора в судовому засідання надав пояснення аналогічно викладеним у відзиві на позов, просив у задоволенні позовних вимог відмовити у зв`язку з недоведеністю завдання позивачці моральної шкоди. Представник відповідача Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, скористався правом на подачу відзиву, в якому виклав позицію щодо невизнання позовних вимог та підстави невизнання позовних вимог. Суд, вислухавши пояснення представників позивачки та відповідачів, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. В судовому засіданні встановлено, що 16 листопада 2017 року на підставі матеріалів правоохоронних та контролюючих державних органів про виявлення фактів вчинення чи підготовки до вчинення кримінальних правопорушень, внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42017101070000266 відомості про вчинення злочину за ч. 4 ст. 368-3 КК України, а саме про те, що директор ТОВ систематично вимагає та отримує неправомірну вигоду від суб`єктів господарської діяльності за укладання договорів суборенди. 03 січня 2018 року слідчим відділення розслідування злочинів у сфері службової діяльності СВ Подільського управління поліції ГУ НП у м. Києві Міським І.І. особисто вручено під розпис [PERSON] повідомлення про підозру в одержанні службовою особою юридичної особи приватного права незалежно від організаційно - правової форми неправомірної вигоди для себе за вчинення дій з використанням наданих їй повноважень в інтересах того, хто надає таку вигоду, поєднаному з вимаганням неправомірної вигоди, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368-3 КК України. Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 03 січня 2018 року відмовлено у задоволенні клопотання слідчого УП ГУНП у м. Києві, погодженого прокурором Київської місцевої прокуратури № 7, про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно [PERSON] , та застосовано до неї запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту з забороною залишати місце проживання, а також покладено низку обов`язків. 26 березня 2018 прокурором Київської місцевої прокуратури № 7 було затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 42017101070000266 за фактом одержання службовою особою юридичної особи приватного права незалежно від організаційно - правової форми неправомірної вигоди для себе за вчинення дій з використанням наданих їй повноважень в інтересах того, хто надає таку вигоду, поєднаному з вимаганням неправомірної вигоди, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368-3 КК України [PERSON] . Вироком Подільського районного суду міста Києва від 03 грудня 2018 року [PERSON] визнано невинуватою по пред`явленому обвинуваченню у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 368-3 КК України і виправдано у зв`язку з недоведеністю у вчиненому [PERSON] діянні, складу злочину, передбаченого ч. 4 ст. 368-3 КК України. 16 листопада 2021 року Київським апеляційним судом постановлено ухвалу про залишення без змін вироку Подільського районного суду міста Києва від 03 грудня 2018 року за обвинуваченням [PERSON] за ч. 4 ст. 368-3 КК України, згідно якого [PERSON] визнано невинуватою та виправдано у зв`язку з недоведеністю в діянні складу злочину. Постановою Верховного Суду від 02 листопада 2022 року ухвалу Київського апеляційного суду від 16 листопада 2021 року щодо [PERSON] залишено без змін. Щодо тлумачення категорії «перебування під слідством та судом». За приписами пункту 14 частини першої статті 3 Кримінального процесуального кодексу України притягнення до кримінальної відповідальності - це стадія кримінального провадження, яка починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення. Відповідно до частин першої та другої статті 42 КПК України підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень. Обвинуваченим (підсудним) є особа, обвинувальний акт щодо якої переданий до суду в порядку, передбаченому статтею 291 цього Кодексу. У частині першій статті 278 КПК України визначено, що письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень. У пунктах 1.1, 1.2 Рішення Конституційного Суду України від 27 жовтня 1999 року у справі № 1-15/99 зазначено, що кримінальна відповідальність настає з моменту набрання законної сили обвинувальним вироком суду. Притягнення до кримінальної відповідальності, як стадія кримінального переслідування, починається з моменту пред`явлення особі обвинувачення у вчиненні злочину. Відповідно до частин першої та другої статті 532 КПК України, вирок або ухвала суду першої інстанції, ухвала слідчого судді, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення ,якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. На підставі системного аналізу наведених норм прав суд дійшов переконання, що період перебування під слідством та судом у спірних правовідносинах має бути обрахований за час, починаючи від 03 січня 2018 року до 16 листопада 2021 року, тобто з моменту вручення позивачці письмового повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення до набрання виправдувальним вироком законної сили, тобто постановлення Київським апеляційним судом ухвали, якою виправдовуваний вирок Подільського районного суду міста Києва від 03 грудня 2018 року залишено без змін. За таких обставин, на переконання суду, позовні вимоги позивачки про відшкодування моральної шкоди за період з 03 січня 2018 року (з моменту вручення позивачці письмового повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення) до 02 листопада 2022 року (ухвалення постанови Верховним Судом про залишення вироку Подільського районного суду міста Києва від 03 грудня 2018 року та ухвали Київського апеляційного суду від 16 листопада 2021 року без змін) не підлягають задоволенню з огляду на вищевикладене. Моральна шкода підлягає майновому відшкодуванню з обрахуванням відповідно до тривалості періоду такого незаконного перебування під слідством та судом з обов`язковою прив`язкою до мінімального розміру заробітної плати, оскільки це передбачено законом. Щодо визначення розміру справедливого відшкодування завданої моральної шкоди. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. За правилами пункту 2 частини другої статті 1167 ЦК України якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт, то моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала. Згідно з частинами першою та другою статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Відповідно до статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон) підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 2 зазначеного Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду. Таким чином позивачка має право на відшкодування завданої їй моральної шкоди за рахунок держави. Відповідно до пункту 5 статті 3 Закону громадянинові відшкодовується моральна шкода у наведених в статті 1 цього Закону випадках. Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року). Згідно з частинами другою, третьою статті 13 Закону розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Тобто, законом прямо передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди повинен визначатися судом із врахуванням мінімального розміру заробітної плати. Вищевикладене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи, при цьому, визначений законом розмір - є мінімальним, який гарантований державою, а суд, виходячи із обставин конкретної справи може визначити і більший розмір відшкодування. Станом на час розгляду вказаної справи, відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», розмір мінімальної заробітної плати становить 6700 грн. Згідно п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зав`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно з п. 9 вказаної вище постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Суд не приймає до уваги заперечення представників відповідачів щодо недоведеності моральної шкоди, завданої позивачці, з огляду на тривалість перебування останньої під слідством і судом, вимушених змін у її житті, зниженням її авторитету в суспільстві, втрати роботи. Порушення прав людини та одного з основоположних принципів, що лежить в основі кримінального права презумпції невинуватості, призводить до того, що особа, яку держава обвинувачує у скоєнні злочину, стикається із значними соціальними та особистими наслідками, зокрема, потенційною можливістю позбавлення волі, соціальним засудженням, а також з іншими психологічними та економічними витратами. Кримінальне переслідування, яке відбувалося з обвинувальним ухилом не може не вносити коректив до звичного життєвого укладу особи, які не завжди носять позитивний характер. Моральні страждання позивачки були пов`язані з переоцінкою своєї соціальної значимості, що зумовило зміни у її ставленні до такого життєвого устрою, в якому вона існувала раніше, і вплинуло на зміст правовідносин, в яких позивачка брала участь. Таким чином, враховуючи час незаконного перебування під слідством та судом позивачки, а саме з 03 січня 2018 по 16 листопада 2021 року, що становить 46 календарних місяців, а також розмір мінімальної заробітної плати, яка на час розгляду справи в суді, відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік» складає 6700 грн., моральна шкоди заподіяна позивачці складає 308200 грн., яка фактично дорівнює законодавчо встановленому мінімальному розміру і підлягає відшкодуванню за рахунок державного бюджету . Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 грудня 2020 року по справі № 752/17832/14-ц зазначила, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Вказаний розмір моральної шкоди відповідає обставинам справи, глибині та тривалості моральних страждань позивачки, пов`язаних з характером пред`явленого їй обвинувачення, що призвело до зміни в організації її життя та докладання додаткових зусиль для відновлення морального стану та ділової репутації. Такий висновок ґрунтується на вимогах наведених норм матеріального права ст. 23 ЦК України та відповідає положенням загальних засад цивільного законодавства, встановлених ст. 3 ЦК України, в тому числі і принципу справедливості, добросовісності та розумності. Аналогічні правові висновки викладено у постановах Верховного суду від 04 червня 2018 року у справі № 489/2492/17 (провадження № 61-8890св18), від 13 червня 2018 року у справі № 464/6863/16 (провадження № 61-10293св18, від 21 червня 2018 року у справі № 205/119/17 (провадження № 61-24700св18), від 25 липня 2018 року у справі № 607/14493/16-ц (провадження № 61-12051св18), від 19 вересня 2018 року у справі № 534/955/17. На підставі викладеного суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме стягнення з Державної казначейської служби України на користь [PERSON] за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку відшкодування моральної шкоди у розмірі 308200 грн. При цьому, суд не знаходить підстав для задоволенні інших позовних вимог про стягнення моральної шкоди у більшому розмірі, про який просить позивачка, оскільки останньою не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження завдання їй моральної шкоди у розмірі, що перевищує гарантований державою чи інших обставин, які б давали підстави для стягнення заявленого розміру моральної шкоди. Зокрема, суд критично оцінює доводи позивачки про те, що внаслідок незаконного перебування під слідством і судом остання була вимушена під тиском кінцевих бенефіціарних власників (засновників) ТОВ «ЛДВ Аквакультура», де [PERSON] працювала на посаді генерального директора, звільнитись з посади генерального директора ТОВ «ЛДВ Аквакультура», оскільки з наданої копії трудової книжки вбачається, що позивачка звільнилась з власної ініціативи (за власним бажанням). Крім того, з долучених медичних документів вбачається, що позивачка проходила планові лікування, а відтак надані документи не доводять факт завдання моральної шкоди у зв`язку з погіршенням стану здоров`я позивачки під час перебування під слідством і судом. Вирішуючи питання судових витрат, суд дійшов висновку про віднесення сплати судового збору за подання позову даної категорії на рахунок держави, оскільки позивачка та відповідачі звільнені від його сплати.

Outcome: partial