Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-08 00:00:00

У вересні 2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дочки. В обґрунтування своїх вимог вказував, що перебував у зареєстрованому шлюбі із відповідачкою та в провадженні Першотравневого районного суду м. Чернівці перебуває справа за позовом відповідачки до нього про розірвання шлюбу, в якому [PERSON] вказувала, що він не цікавиться життям доньки протягом спільного проживання та після фактичного припинення шлюбних відносин дитина залишилася проживати разом із матір`ю. Разом з тим, вищевказані факти не відповідають дійсності, оскільки починаючи з 19 грудня 2022 року і по даний час дитина проживає разом із ним та перебуває на повному його утриманні, що підтверджується актом ТОВ «Єврокомунбуд» від 26 липня 2023 року № 95, а також довідкою закладу дошкільної освіти № 79 від 7 серпня 2023 року, відповідно до якої вихованням дитини займається виключно він та відповідачка у закладі жодного разу не з`являлася. Посилаючись на вказане, а також те, що [PERSON] не бере участі в утриманні, вихованні та догляді за дитиною, просив стягнути з відповідачки аліменти на утримання дочки в розмірі 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Не погоджуючись із вказаним позовом відповідачка подала відзив, в якому вказала, що після фактичного припинення шлюбних відносин [PERSON] виїхав зі спільного місця їхнього проживання та самовільно забрав дочку, змінивши її місце проживання й відповідно на даний час між ними існує спір щодо визначення місця проживання дитини. Просила в задоволенні позову відмовити. Крім того, у жовтні 2023 року від [PERSON] на адресу суду надійшла зустрічна позовна заява до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування зустрічних позовних вимог вказувала, що після розірвання шлюбу із [PERSON] між ними не було вирішення питання щодо місця проживання дитини, у зв`язку із чим вона у вересні 2023 року звернулася до Першотравневого районного суду м. Чернівці із позовом про визначення місця проживання дитини та позов призначено до розгляду. Крім того, до того часу як позивач самовільно змінив місце проживання дочки, вона проживала разом із нею та знаходилася на її утриманні й відповідно місцем її реєстрації є [ADDRESS] , що підтверджується Витягами з Реєстру територіальної громади, а тому просила стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дитини в розмірі 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Заперечуючи проти зустрічного позову, [PERSON] вказував, що позивачем за зустрічним позовом не надано жодних доказів, які підтверджують факт проживання дитини разом із нею, а відповідно до вимог чинного законодавства з позовом про стягнення аліментів має право той із батьків, з ким проживає дитина та на утриманні й вихованні якого перебуває. При цьому витяги про реєстрацію місця проживання дитини разом із матір`ю засвідчує лише інформацію про реєстрацію місця проживання дитини, яка не перешкоджає зміні фактичного місця проживання. Також [PERSON] не надано жодних доказів, які спростовують те, що дитина фактично не проживає із батьком. До того ж даний факт не заперечується й самою [PERSON] . У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позов у повному обсязі, просили про його задоволення та стягнення аліментів у заявленому розмірі. Пояснили, що дочка сторін з грудня 2022 року проживає разом із позивачем та знаходиться на його утриманні, саме позивач займається утриманням та вихованням дитини, що також не заперечується й відповідачко. [PERSON] . Відповідачка [PERSON] та її представник у судовому засіданні заперечували щодо задоволення позовних вимог. Зазначили, що у грудні 2022 року позивач самовільно змінив місце проживання дитини та на даний час у провадженні суду перебуває спір між сторонами щодо визначення місця проживання дитини, а тому підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] відсутні. Суд, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, встановив наступне. Так, згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. За положеннями ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. У відповідності до ч. 1, ч. 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що 21 вересня 2019 року між сторонами укладено шлюбу, який зареєстровано Чернівецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій обліт, про що вчинено відповідний актовий запис № 301. Під час шлюбу у сторін народилася дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження дитини. Батьком у свідоцтві про народження дитини зазначено [PERSON] , матір`ю [PERSON] (а.с. 41). На підстав рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 21 вересня 2023 року шлюбу між сторонами розірвано. Відповідно до витягу про реєстрацію місця проживання зазначено, що [PERSON] проживає [ADDRESS] (а.с. 42). Разом з тим, відповідно до акту ТОВ «Єврокомунбуд» від 26 липня 2023 року № 95, дитина [PERSON] проживає разом із батьком [PERSON] та знаходиться на його утриманні за адресою [ADDRESS] ( а.с. 7), що також не заперечується й [PERSON] , яка підтвердила факт того, що на даний час дитина проживає з батьком, однак між ними існує спір щодо визначення місця проживання дитини. Крім того, згідно довідки закладу дошкільної освіти комбінованого типу № 4 від 7 серпня 2023 року № 70, [PERSON] дійсно відвідує ЗДО № 4 з 18 січня 2023 року по теперішній час. Дитина повністю знаходиться під опікою батька, який відповідально ставиться до своїх обов`язків і виявляє турботу до дитини. Мати дитини жодного разу до навчального закладу не приходила ( а.с. 8). Відповідно до копії ухвали Першотравневого районного суду м. Чернівці від 11 вересня 2023 року відкрито провадження в справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини, що свідчить про наявність спору між сторонами щодо визначення місця проживання дитини. Так, одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. \~ \~ \~ \~ Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч.3 ст.51 Конституції України). \~ \~ \~ \~ За змістом статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 3 «Конвенції про права дитини» від 20 листопада 1989 року (далі Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 18 Конвенції передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 141 СК України\~передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою\~статті 157 цього Кодексу. Відповідно до вимог ст.\~180, ч. 1 ст.\~183 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. ч. 1,2\~ст. 181 СК України\~способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду із відповідним позовом (п. 17\~Постанови Пленуму Верховного\~Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року). За змістом ст.ст.\~181,\~182 СК України\~кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються за рішенням суду у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначені розміру аліментів суд, враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. ч. 2 та 3\~ст.182 СК України\~розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.\~Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.\~Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму\~для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом\~у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.\~Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Як передбачено ч.1\~ ст. 184 СК України\~суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до\~ст. 191 СК України\~аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно із\~ст. 430 ЦПК України\~суд допускає негайне виконання рішень, зокрема, у справах про стягнення аліментів. У відповідності\~ ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік»\~прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років: з 1 січня 2023 року - 2833 гривні, а з січня 2024 року - 3196 гривень. В ході розгляду справи встановлено, що домовленості про сплату аліментів між сторонами не досягнуто. Заперечуючи проти первісного позову, і в зустрічному позові відповідач посилається на те, що дитина до моменту самовільної зміни місця її проживання позивачем проживала разом із нею та на даний час між сторонами існує спір одо визначення місця проживання дитини. Разом з тим відповідачкою не надано суду будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження того, що станом жовтень 2023 року - та день звернення позивача із позовом та на день розгляду справи відповідачка самостійно займається утриманням та вихованням дитини, та дочка проживає разом із нею. При цьому, судом установлено та не заперечується стороною відповідача, що дочка з грудня 2022 року проживає разом із батьком [PERSON] , який займається вихованням дитини, приймаючи участь у її навчанні. За таких обставин, взявши до уваги найкращі інтереси дитини, враховуючи те, що відповідач за первісним позовом є фізично здоровою та працездатною особою, доказів того, що на її утриманні є інші особи до матеріалів справи не додано, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів підлягають задоволенню , шляхом стягнення із відповідача аліментів у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 13 вересня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття. Ураховуючи, що позовні вимоги за первісним позовом про стягнення аліментів задоволено, то позовні вимоги за зустрічним позовом про стягнення аліментів задоволенню не підлягають. При цьому, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Так, ст. 179 СК України передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Відповідно до ст.273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Відповідно до п.17 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. Таким чином, з аналізу статей вбачається, що припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів не витрачає одержані ним аліменти на дитину, дитина проживає з іншим із батьків, який\~ її повністю і утримує. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я їх одержувача. При цьому, способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2 ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання. Відтак, з урахуванням предмета даного спору (припинення стягнення аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час звернення до суду з позовом і розгляду справи судом та ухвалення рішення по справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником. Також враховується й правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04 вересня 2019 року (справа № 711/8561/16), відповідно до якого за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. При цьому, згідно з ч.4 ст.273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Таким чином, судом встановлено, що неповнолітня дочка сторін з грудня 2022 року проживає з батьком позивачем по справі та знаходяться на його утриманні по даний час. При цьому, наявність між сторонами спору щодо визначення місця проживання дитини не спростовують факт того, що дитина фактично проживає із позивачем та знаходиться на його утриманні й відповідно на час розгляду справи наявні підстави для стягнення аліментів на утриманні дитини з [PERSON] , стягнення яких після зміни місця проживання дитини та визначення його з матір`ю може бути припиненим у порядку встановленому законом. Крім того, відповідно до ч. 6\~ст. 141 ЦПК України\~якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи ті обставини, що позивач звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви про стягнення аліментів, стягненню із відповідача на користь держави підлягає судовий збір у розмірі 1073 грн. 06 коп. На підставі викладеного, та

Outcome: approved