Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-23 00:00:00

У жовтні 2023 до суду з позовом звернувся [PERSON] , який відповідно до уточненої позовної заяви просив змінити розмір аліментів, що стягуються стягнувши з нього на користь - [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі однієї восьмої від його заробітку (доходу) але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого законодавством України, на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття; - [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі однієї восьмої від його заробітку (доходу) але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого законодавством України, на дитину відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття; - [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі однієї восьмої від його заробітку (доходу) але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого законодавством України, на дитину відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. - [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі однієї восьмої від його заробітку (доходу) але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого законодавством України, на дитину відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Мотивував тим, що судовими наказами Вінницького міського суду Вінницької області від 15.09.2023 та 30.07.2021 вирішено стягнути з нього на користь [PERSON] та [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частки та 1/4 частки його доходу. Також рішенням Чернівецького районного суду Вінницької області вирішено стягнути аліменти з нього на корить [PERSON] на утримання сина у розмірі 1/4 частки його доходу. Тобто загальна частка, що стягується з нього складає 5/6 усіх видів його заробітку, що на думку позивача є значною. Ті кошти, що залишаються після відрахування є незначними та не вистачає йому для життя. Тому просить зменшити суми стягнень аліментів. Ухвалою суду від 03.11.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Сторона позивача у судове засідання не з`явилася. Представник позивача надав суду заяву у якій позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином про причини неявки суд не повідомили. Суд дослідивши надані докази встановив, що [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Рішенням Чернівецького районного суду Вінницької області від 28.04.2020 року вирішено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку позивача. [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Судовим наказом Вінницького міського суду Вінницької області від 15.09.2023 стягнено з позивача на користь [PERSON] аліменти на утримання синів у розмірі 1/3 частки усіх видів заробітку позивача. На підставі судового наказу відкрито виконавче провадження. [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] . Судовим наказом від 30.07.2021 з [PERSON] стягнено на користь [PERSON] аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку боржника. Тобто загальна частка, що стягується з позивача за трьома рішеннями суду складає 5/6 від усіх видів заробітку. З позивача утримуються аліменти на користь [PERSON] у розмірі 25%, заборгованість відсутня та на користь [PERSON] у розмірі 25%, заборгованість також відсутня. За період з квітні 2023 по вересень 2023 дохід [PERSON] склав 309887,79 грн, з них на аліменти відраховано 151272,46 грн. Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Отже, враховуючи зміст ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним і може бути змінений за рішенням суду за наявності підстав, визначених вказаною нормою. При цьому у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (зокрема, статті 182, 183 СК України). Така правова позиція зазначена в постанові Верховного Суду від 10.09.2018 (справа № 486/466/18). Декларація з прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, закріплює, що дитина повинна мати можливість користуватися благами соціального забезпечення, повинна бути забезпечена належним харчуванням, житлом, розвагами та медичним обслуговуванням. Найкраще забезпечення інтересів дитини повинно бути головним принципом, і відповідальність за це лежить перш за все на батьках дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Держава вживає всіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками. Крім того, статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно статті 11 ЗУ «Про охоронну дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Статтею 8 ЗУ «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Стаття 128 КЗпП України встановлює, що при кожній виплаті заробітної плати загальний розмір усіх відрахувань не може перевищувати двадцяти процентів, а у випадках, окремо передбачених законодавством України, - п`ятидесяти процентів заробітної плати, яка належить до виплати працівникові. При відрахуванні з заробітної плати за кількома виконавчими документами за працівником у всякому разі повинно бути збережено п`ятдесят процентів заробітку. Частина 1 ст. 81 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд дослідивши надані докази встановив, що сторони є батьками неповнолітніх дітей. Позивач сплачує справно аліменти у розмірі визначеному судовими рішеннями. Проте частка відрахування з його заробітної плати становлять 5/6 його заробітку, що є значним розміром та перевищує передбачених законом 50 % від заробітної плати. З огляду на це суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити, проте частково. Визначивши, що на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] слід стягнути по 1/6 частки усіх видів заробітку позивача, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого законодавством України, на дитину відповідного віку. Таким чином судом враховано звичайні потреби дітей та можливість матеріального забезпечення батьком. Суд вважає, що на користь [PERSON] на утримання синів [PERSON] та [PERSON] слід стягнути 1/6 частки усіх видів заробітку позивача, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого законодавством України, на дитину відповідного віку. Судом враховано, що [PERSON] не надано доказів того, що сторони живуть порізно, та позивач не забезпечує дітей поза межами виконавчого провадження. З огляду на вище вказане позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з [PERSON] та [PERSON] на користь позивача слід стягнути по 263,13 грн. судових витрат, що є пропорційно задоволеним вимогам. З [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути 243,34 грн судових витрат. На підставі викладеного та ст.ст.182-184, ч.1 ст. 192 Сімейного кодексу України та

Outcome: partial