Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-10 00:00:00

позивач просить суд збільшити розмір аліментів, що стягуються з [PERSON] ( [INFO] , ідентифікаційний код [NUMBER] ) на утримання його малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , стягнути з [PERSON] ( [INFO] , ідентифікаційний код [NUMBER] ) на користь [PERSON] ( [INFO] , ідентифікаційний код [NUMBER] ) аліменти на утримання його малолітньої дитини, а саме [PERSON] . [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 гривень щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня набрання рішення законної сили до досягнення дитиною повноліття, стягнути з [PERSON] ( [INFO] , ідентифікаційний код [NUMBER] ) на користь [PERSON] ( [INFO] , ідентифікаційний код [NUMBER] ) аліменти на утримання його малолітньої дитини, а саме [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 гривень щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня набрання рішення законної сили до досягнення дитиною повноліття, обґрунтовуючи позов наступним. [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який був розірваний рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 19.06.2018 року, справа №368/83/18. Від спільного шлюбу позивач і відповідач мають спільних дітей: - [PERSON] , [INFO] ; - [PERSON] , [INFO] . Сторони не проживають разом, при цьому спільні діти проживають разом з позивачем та перебувають на її повному утриманні і врегульовані, у зв`язку з чим рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 06.03.2018 року, справа № 368/240/18 з відповідача було стягнуто на користь позивача аліменти на утримання дітей в твердій грошовій сумі в розмірі однієї тисячі гривень на дитину щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного вику, починаючи з 16.02.2018 року і до досягнення дітьми повноліття. Позивач вважає за доцільне збільшити розмір аліментів, які стягуються з відповідача на утримання спільних дітей. Проте, позивач вважає, що сума аліментів, що стягується за рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 06.03.2018 року не відповідає потребам дітей та не може задовольнити їхні запити, не покриває витрат на утримання дітей. їхнє харчування, одяг, речі, дозвілля та лікування. Тому є потреба у збільшенні розміру аліментів. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05,2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначені рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно ч. 2 ст. 1 82 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Необхідно зазначити, що окрім звичайних потреб, донька [PERSON] , і син [PERSON] мають проблеми зі здоров`ям, що підтверджується доданими до цієї заяви документами. Витрати на лікування дітей одноособово несе позивач, що є надмірним та несправедливим. Крім того, з часу присудження аліментів витрати дітей на навчання, дозвілля та інше забезпечення зросли, що відповідно до ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України може бути підставою для збільшення розміру аліментів. Сплата Відповідачем аліментів па утримання дітей в розмірі однієї тисячі гривень на дитину ставить позивача та дітей в скрутне становище, оскільки у зв`язку з ростом цін на продукти харчування та одяг, а також інші речі позивач не може забезпечити їхнє утримання на належному рівні. Раніше вказаний розмір аліментів також не був достатній, але в сучасних умовах є вочевидь не співрозмірним потребам дітей. Збільшення розміру аліментів дасть можливість позивачу підтримувати рівень життя, навчання та лікування дітей на належному рівні. Такими чином, відповідно до ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України є всі підстави для прийняття судом рішення про зміну розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей шляхом збільшення розміру аліментів. Позивач вважає, що з відповідача має бути стягнуто аліменти в розмірі 3000 гривень на дитину щомісяця. Саме такий розмір аліментів дасть можливість позивачу хоча б мінімально забезпечувати матеріальне утримання та всебічне забезпечення дітей. Щодо судового збору. Згідно п. 3, п. 7 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі - у справах про збільшення розміру аліментів, а також-громадяни, які у випадках, передбачених законодавством, звернулися із заявами до суду щодо захисту прав та інтересів інших осіб. Позивач звертається до суду із позовом про збільшення розміру аліментів та про позбавлення батьківських прав відповідно до ст. 165 Сімейного кодексу України в інтересах малолітніх дітей, а тому відповідно до п. 3, 7 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Позивач звільнена від сплати судового збору. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення з відміткою - за зазначеною адресою відсутній, причини неявки в суд не повідомив, а тому суд вважає, що відповідач в засідання суду не з`явився без поважних причин. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, вислухавши позивача, яка не заперечує проти винесення заочного рішення, та дослідивши письмові докази, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони [PERSON] та відповідач [PERSON] по справі з 07 серпня 2009 року перебували у зареєстрованому шлюбі , який за рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 19.06.2018 року було розірвано, що стверджується копією рішення суду. Від шлюбу сторони мають спільних дітей: - [PERSON] , [INFO] ; - [PERSON] , [INFO] . Сторони не проживають разом, при цьому спільні діти проживають разом з позивачем та перебувають на її повному утриманні і врегульовані, у зв`язку з чим рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 06.03.2018 року, справа № 368/240/18 з відповідача було стягнуто на користь позивача аліменти на утримання дітей в твердій грошовій сумі в розмірі однієї тисячі гривень на дитину щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного вику, починаючи з 16.02.2018 року і до досягнення дітьми повноліття. Стаття 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікована постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 року, встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Передбачено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини і предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Відповідно до частин першої і другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема ст. 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. За змістом вказаних норм закону обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За змістом ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (ч.3 ст.181 СК України). Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. За змістом ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст. ст. 183, 184 СК України. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Відповідно до ст.183 та ст.184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду і пов`язує таку заміну із способом їх присудження (ч.3 ст.181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. При цьому законодавець не обмежує право сторони в справі про зміну розміру аліментів звернутися у суд тільки з підстав зміни матеріального стану чи стану здоров`я, а вказує і на інші випадки передбачені Кодексом. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини. При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі») (постанова Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13). Згідно роз`яснень, які містяться в п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до ст. 192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст.182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на наявність імперативного дозволу змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. ст. 183, 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 за №2037-VІІІ, з липня 2017 внесені зміни до вимог ч.2 ст.182 СК України, якими передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Законом України «Про державний бюджет України на 2023 рік», визначено прожитковий мінімум для дітей 6 до 18 років, з 01 січня 2023 року 2833 грн. При цьому, треба взяти до уваги, що відповідно до норм Закону поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна оцінка споживчого кошика, що містить мінімальні набори продуктів харчування, непродовольчих товарів та послуг, необхідних для збереження здоров`я людини і забезпечення її життєдіяльності. Виходячи з наведеного, розглядаючи спір по суті та призначаючи аліменти, суд враховує, що відповідач є працездатною особою, відсутність у нього інших утриманців, а одна з дітей стала інвалідом з дитинства, тому суд вважає, що він може виконувати обов`язок по утриманню дітей та сплачувати визначену суму аліментів, яка б забезпечувала необхідний життєвий процес та розвиток дитини. З урахуванням встановлених обставин, суд дійшов висновку, що заявлені позивачкою вимоги ґрунтуються на положеннях Сімейного кодексу України, відповідають інтересам дитини, її рівню життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дітей, тому з відповідача слід стягувати аліменти в розмірі по 3 000 грн. щомісячно на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , до досягнення ними повноліття, і визначення указаного позивачкою способу та розміру стягнення аліментів призведе до рівності прав дітей на утримання від батька відповідно до положень Закону. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України з відповідача у дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 147,20 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved