Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-18 00:00:00

У жовтні 2023 року позивачі звернулися до суду з указаним позовом, в якому просили визнати за ними право власності на будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , у порядку спадкування за законом та як за колишніми членами колгоспного двору. Позов мотивовано тим, що будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , відноситься до суспільної групи господарств - колгоспний двір. Станом на 15.04.1991 у будинковолодінні проживали та були зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . [INFO] помер [PERSON] , після якого відкрилась спадщина. Державним нотаріусом Другої чернігівської державної нотаріальної контори відмовлено дружині померлого у видачі свідоцтва про право на спадщину на частину житлового будинку з відповідною частиною будівель та споруд. Позивачі не мають іншої можливості зареєструвати своє право власності на нерухоме майно, тому за захистом своїх прав змушені звернутися до суду з цим позовом. Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 16 жовтня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено 10-00 год. 21 листопада 2023 року. У подальшому підготовче засідання відкладалося, востаннє - на 11-00 год. 19.01.2024. У судове засідання сторони не з`явилися. Від позивачів до суду надійшла заява, в якій вони підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити, розглянути справу без їхньої участі. Представник відповідача - селищний голова Лосинівської селищної ради Ніжинського району Чернігівської області - Анатолій Стрілець подав до суду заяву, в якій позов визнав та просив справу розглянути за відсутності представника. Відповідно до ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому ст. 206 ЦПК України. Статтею 206 ЦПК України встановлено, що відповідач має право визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оскільки у підготовчому засіданні відповідач визнав позов, і таке визнання позову не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову та ухвалення рішення в підготовчому засіданні. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно із ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалося. Судом установлено, що відповідно до свідоцтва на право власності на жилий будинок від 19 січня 1987 року, виданого Виконавчим комітетом Лосинівської селищної Ради народних депутатів, житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по [ADDRESS] , вцілому належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON] (а. с. 16). Житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований на праві особистої власності станом на 31.12.2022 за колгоспним двором, головою якого є [PERSON] , що підтверджується довідкою № 01959 від 06 серпня 2019 року, виданою КП «Ніжинське МБТІ» (а. с. 18). Згідно з довідкою № 195 від 12.08.2019, виданою Лосинівською селищною радою Ніжинського району Чернігівської області, станом на 15.04.1991 у будинковолодінні за адресою: [ADDRESS] , мешкали: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а. с. 36). [PERSON] помер [INFO] (а. с. 15). [PERSON] подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини після смерті чоловіка [PERSON] , інші члени сім`ї від неї відмовилися (а. с. 32). Постановою державного нотаріуса Другої чернігівської державної нотаріальної контори Репех С. О. відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , оскільки не надано правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві. Відповідно до ч. 1 ст. 120 Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Згідно із ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13 квітня 1979 року № 112/5 (далі - Вказівки № 112/5), а згодом - аналогічними Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року за № 5-24/26, та Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69 (далі - Вказівки № 69). За змістом Вказівок № 112/5 і № 69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працювали в колгоспі, але не були членами колгоспу, належали до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. Відповідно до абз. 2 п. 20 Вказівок № 112/5 виключенням із загального порядку були лише господарства, в яких проживали працюючі члени колгоспу. Такі господарства, незалежно від роду занять голови господарства, відносилися до господарств колгоспників. Після введення в дію Закону України «Про власність» 15 квітня 1991 року у всіх членів колгоспного двору виникло право власності на все його майно в рівних частинах, в тому числі і на будинок з господарськими спорудами, які відносилися до цього колгоспного двору. Як передбачено ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У п. 23 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відмова в оформленні права власності на спірний будинок свідчить про наявність правових підстав для визнання цього права в судовому порядку. Таким чином, право на спадщину є самостійним майновим правом, яке виникає на підставі факту її прийняття та підлягає захисту в передбачений законом спосіб, і через відмову нотаріуса у видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину, не може бути захищене в інший спосіб. Зі справи вбачається, що станом на 15 квітня 1991 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не втратили права на вказане будинковолодіння, їхні частки є рівними - по 1/4. Як убачається з наданої на запит суду копії спадкової справи, заведеної до майна [PERSON] , спадщину після його смерті прийняла дружина [PERSON] , оскільки була спадкоємцем першої черги за законом, а інші спадкоємці першої черги відмовилися від спадщини. Таким чином, установлено, що [PERSON] , [PERSON] є власниками по частки будинку за адресою: [ADDRESS] , як колишні члени колгоспного двору, а [PERSON] - частки указаного будинковолодіння, а саме: частки, як колишній член колгоспного двору та частки - у порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] . Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку, що наявні підстави для визнання за позивачами права власності на частки в зазначеному будинковолодінні, як за колишніми членами колгоспного двору та в порядку спадкування. При цьому зі справи не вбачається, що в такому разі це призведе до порушення прав та законних інтересів інших осіб. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності, суд вважає позов доведеним, обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. При цьому суд ураховує позицію відповідача, який визнав позов, і таке визнання позову не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved