Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-11 00:00:00

Позивач звернулася до Ватутінського міського суду Черкаської області з цивільним позовом за змістом якого просить стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) за несплату аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в сумі 218\~493,06\~грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням Ватутінського міського суду Черкаської області від 26.05.2009 року в справі № 2-225 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини від усіх доходів, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 05.05.2009 року і до повноліття дитини. Виконавчий лист за даним рішенням суду перебуває на примусовому виконанні в Звенигородському відділі державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Однак відповідач злісно ухиляється від сплати аліментів на утримання дитини в розмірі встановленому рішенням суду. Вироком Ватутінського міського суду Черкаської області від 29.07.2014 року [PERSON] засуджено за ч. 2 ст. 164 КК України та призначено покарання у виді обмеження волі, яке він відбував у Олександріївському ВЦ № 104 ДПтС у Кіровоградській області. Згідно довідки розрахунку від 15.09.2023 року №\~35235 заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів за період з січня 2009 року по серпень 2023 року становить 218\~493,06 грн. Ухвалою суду від 06.10.2023 року відкрито провадження в даній справі, а сторони повідомлено, що її розгляд здійснюватиметься за правилами спрощеного позовного провадження, та роз`яснено їм права, передбачені ст.ст.\~178, 180, 191, 193, ч. 5 ст. 279 ЦПК України. Позивач у судові засідання не з`явилась, надала до суду заяву про підтримання позовних вимог, можливість розгляду справи за її відсутності та ухвалення заочного рішення в ній. Згідно зі змістом п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України в разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до інформації з Єдиного державного демографічного реєстру від 05.10.2023 року № 258979 [PERSON] , [INFO] , з 20.08.2008 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , тож судові документи та повістки надсилались його за вказаною адресою. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час розгляду справи, у розумінні п. 4 ч. 8, ч. 11 ст. 128 ЦПК України, в судові засідання 01.11.2023 року, 20.11.2023 року, 05.12.2023 року, 27.12.2023 року та 12.01.2024 року не з`явився, причин неявки не повідомив, клопотань від його імені про відкладення судового засідання до суду не надходило. З огляду на вказане, судом 12.01.2024 року постановлено ухвалу про проведення розгляду даної справи у заочному порядку. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України наявні підстави для вирішення судом справи за наявними матеріалами. З урахуванням положень ч. 4 ст. 223 ЦПК України та наявності підстав, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. На підставі ч. 14 ст. 7, ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою учасників справи у засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Положеннями ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Суди розглядають справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення обов`язком суду, крім іншого, є вирішення питання про характер спірних правовідносин і про те, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, судом встановлено наступні обставини справи. Судом встановлено, що сторони в період з 06.09.2008 року по 26.05.2010\~року перебували в шлюбі, що підтверджується копіями свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 06.09.2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Ватутінського міського управління юстиції Черкаської області, та про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданого 26.05.2010\~року відділом реєстрації актів цивільного стану Ватутінського міського управління юстиції Черкаської області. Під час перебування в шлюбі з [PERSON] позивач мала прізвище [PERSON] , яке після розірвання шлюбу змінила на дівоче [PERSON] . Сторони є батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданим 13.01.2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Ватутінського міського управління юстиції Черкаської області. Рішенням Ватутінського міського суду Черкаської області від 26.06.2009\~року в справі № 2-225/2009, яке набрало законної сили, крім іншого, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) кожного місяця, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05.05.2019 року і досягнення повноліття дитини. Позивач 04.08.2012 року змінила прізвище в зв`язку з одруженням [PERSON] на [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 04.08.2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ватутінського міського управління юстиції Черкаської області. Вироком Ватутінського міського суду Черкаської області від 26.06.2009\~року в справі № 690/403/14 [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.\~164 КК України, та призначено покарання у виді 2 років обмеження волі. На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Ватутінського міського суду Черкаської області від 01.10.2012 року у виді 5-ти місяців 12 днів обмеження волі та остаточно призначити його до відбування покарання йому до відбування покарання у виді 2 років 1 місяця обмеження волі. Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах у виконавчому провадженні № 72082235, відкритому з примусового виконання виконавчого листа № 2-225/09, виданого 16.05.2023 року Ватутінським міським судом Черкаської області, який сторонами не оспорюється, станом на 01.09.2023 року заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів становить 218\~493,06 грн., оскільки в період часу з 05.05.2009 року по 01.09.2023 року він жодного разу аліменти не сплачував. Встановленим судом фактам відповідають правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України (далі СК України), Конвенцією ООН про права дитини. Положеннями ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до змісту ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Положеннями ч.\~1\~ст.\~196\~СК України\~передбачено,\~що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч.\~1 ст. 196 СК України. Відповідно до змісту п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені), визначеної ст. 196 СК України, настає лише за наявності вини цієї особи, на платника аліментів не може покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримки або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення аліментів, однак суд може зменшити її розмір з урахуванням матеріального та майнового стану платника податків. Таким чином, лише у разі доведення платником аліментів, що виникнення заборгованості зумовлено причинами, які від нього не залежали, відповідальність у вигляді неустойки (пені) не застосовується. Водночас відповідачем не надано суду доказів того, що в період часу з 05.05.2009 року по 01.09.2023 року існували обставини, які зумовили виникнення заборгованості зі сплати аліментів, з незалежних від нього причин, тож суд вважає, що заборгованість зі сплати аліментів виникла з вини [PERSON] , що є підставою для застосування наслідків, передбачених ч. 1 ст. 196 СК України. При цьому, сам по собі факт відбуття [PERSON] покарання у виді обмеження волі строком 2 роки 1 місяць, на підставі вироку Ватутінського міського суду Черкаської області від 26.06.2009 року в справі № 690/403/14, суд не вважає обставиною, яка унеможливлювала сплату ним аліментів, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 61 КК України покарання у виді обмеження волі полягає у триманні особи в кримінально-виконавчих установах відкритого типу без ізоляції від суспільства в умовах здійснення за нею нагляду з обов`язковим залученням засудженого до праці. Відповідно до ч. 3 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору судом. Сторонами не оспорюється правильність розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, зробленого станом на 01.09.2023 року старшим державним виконавцем Звенигородського відділу державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), відповідно до якого станом на 01.09.2023 року сукупний розмір заборгованості становить 218\~493,06 грн., а також вказано щомісячну заборгованість зі сплати аліментів. Положеннями ч. 4 ст. 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Тож під\~час розрахунку\~розміру неустойки\~(пені)\~у розмірі\~одного відсотка\~суми несплачених\~аліментів суд враховує правові висновки Великої Палати Верховного Суду, які викладені в постановах від 25.04.2018 року в справі №\~572/1762/15-ц та від 03.04.2019 року в справі № 333/6020/16-ц, відповідно до яких пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. При цьому застосуванню підлягає наступна формула: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем, а загальний її розмір становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі виплати аліментів частинами, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені 1 %. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1%. При цьому, відповідно до змісту постанови Верховного Суду від 19.01.2022 року в справі № 711/679/21 також зроблено висновки про те, шо при здійсненні часткових платежів аліментів такі кошти спочатку зараховуються на погашення заборгованості за аліментами, яка виникла в попередньому місяці (попередніх місяцях), починаючи з першого місяця її виникнення, а тільки згодом, у разі відсутності заборгованості, на погашення платежу за поточний місяць. Також вказано про необхідність розмежовувати сукупну поточну заборгованість та заборгованість за аліментами за певний місяць, оскільки якщо при застосуванні формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» в абз. 1 ч. 1 ст. 196 СК України, обмежувати нарахування пені поточною заборгованістю (тобто, тією яка існує за всі місяці станом на момент пред`явлення позову чи на інший момент), то при пред`явленні позову за період коли існувало прострочення, а на момент пред`явлення позову поточна заборгованість відсутня, то і не буде межі, яку не повинна перевищувати пеня. Тож Верховний Суд зробив висновок, що оскільки пеня є змінною величиною, основою для обчислення якої є саме заборгованість за аліментами за певний місяць, то формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» означає, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості, на яку вона нараховується. У разі, якщо позивач, з урахуванням принципу диспозитивності пред`явив позов про стягнення пені за декілька місяців, то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості, на яку вона нараховується. З урахуванням вказаного, оскільки позивачем у прохальній частині позову не конкретизовано період за який вона просить стягнути з відповідача неустойку (пеню) за заборгованість зі сплати аліментів, а в його мотивувальній частині наведено розрахунок за період часу з 05.05.2009 року по 01.09.2023\~року, то суд вважає за необхідне вирішити питання про стягнення з відповідача на користь позивача неустойки (пені) за заборгованість зі сплати аліментів саме за період часу з 05.05.2009 року по 01.09.2023 року. Вказане не позбавляє позивача можливості в подальшому звернутися до суду з позовом про стягнення з відповідача неустойки (пеню) за заборгованість зі сплати аліментів за період, який не охоплено під час розгляду даної справи, в разі її наявності. За встановлених обставин, враховуючи той факт, що відповідачем за період з 05.05.2009 року по 01.09.2023 року жодного разу ні повністю, ні частково, аліменти на користь позивача на утримання їх спільної доньки не сплачувались, очевидним є те, що розмір пені, розрахованої відповідно висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 19.01.2022 року в справі № 711/679/21, з урахуванням вимог ч. 1 ст. 196 СК України, за період часу з 05.05.2009 року по 01.09.2023 року не може перевищувати загальний розмір заборгованості, тобто 218\~493,06 грн. Положеннями ч. 2 ст. 264 ЦПК України передбачено, що при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. З огляду на вказане, суд вважає, що наявні підстави для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь відповідача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів у розмірі 218\~493 (двісті вісімнадцять тисяч чотириста дев`яносто три) грн. 06 коп. Задовольняючи позовні вимоги, суд враховує, що відповідачем не надано суду жодних доказів наявності підстав для зменшення розміру неустойки (пені), у відповідності до ч. 2 ст. 196 СК України. Положеннями п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях, крім іншого, звільняються позивачі в справах про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. У відповідності до положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 1\~073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп., від сплати якого звільнена позивач при подачі позову, оскільки підстав для звільнення [PERSON] від його сплати, судом не встановлено. На підставі викладеного,

Outcome: approved