Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-22 00:00:00

У січні 2016 року ПАТ «СБЕРБАНК» (правонаступником якого є Акціонерне товариство «Міжнародний резервний банк») звернулося до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення. Позовну заяву мотивовано тим, що 03 червня 2008 року між ЗАКРИТИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ "БАНК НРБ", правонаступником якого є ПАТ «СБЕРБАНК» та [PERSON] був укладений Кредитний договір №74-В/08/12/ФОП. Відповідно до пункту 1.1. Договору, Банк зобов`язався надати позичальнику, кредитні кошти у сумі 46 000,00 доларів США на поточні потреби. Пунктом 1.2. Кредитного договору передбачено, що розмір процентів за користування Кредитом складає 15% річних. На забезпечення виконання умов цього кредитного договору між сторонами у справі було укладено договір іпотеки, предметом яркого є квартира [ADDRESS] . У зв`язку з невиконанням [PERSON] належним чином взятих на себе зобов`язань по поверненню кредитних коштів та несплати процентів, у неї виникла заборгованість за кредитним договором №74-В/08/12/ФОП від 03.06.2008 року, яка станом на 28.12.2015 становить 248 076,10 доларів США з яких: заборгованість за кредитом - 41 802,78 доларів США (з них прострочених - 41 802,78 доларів США); проценти за користування кредитом - 31 581,10 доларів США (з них прострочених - 31 581,10 доларів США); пеня за прострочення повернення заборгованості за кредитом - 115 302,52 доларів США, що за офіційним обмінним курсом НБУ на дату розрахунку (1 долар США - 23,137486 грн.) становить 2 667 810,44 гривень; пеня за прострочення сплати процентів за користування кредитом - 59 389,70 доларів США, що за офіційним обмінним курсом НБУ на дату розрахунку (1 долар США - 23,137486 грн.) становить 1 374 128,35 гривень. Ураховуючи викладене позивач просить суд: в рахунок погашення частини заборгованості [PERSON] на користь Банку за Кредитним договором №74-В/08/12/ФОП від 03.06.2008 року, у розмірі 30 000,00 доларів США, що за офіційним обмінним курсом НБУ на дату розрахунку 28.12.2015 року (1 долар США = 23,137486 грн.) становить суму 694 124,58 грн., що складає частину суми кредиту - звернути стягнення на предмет іпотеки за Договором іпотеки від 03 червня 2008 року, укладеним між ЗАКРИТИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ "БАНК НРБ", правонаступником якого є Акціонерне товариство «Міжнародний резервний банк» та [PERSON] , що посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Левковою М.В. та зареєстрований в реєстрі за №1219, а саме на: однокімнатну квартиру, номер [ADDRESS] , яка належить [PERSON] на праві власності згідно: з Свідоцтвом на право власності на житло, реєстраційний номер 5-99-163275 від 25.01.1999 року, виданого Центром (відділ) приватизації державного житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Головного управління економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради, зареєстрованого Комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 08.02.1999 р. за №П-5-43174. Свідоцтво видане згідно з розпорядженням від 25.01.1999 року за номером 4785; з Свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданого Третьою Харківською державною нотаріальною конторою 14.09.2004 р. за реєстром №3-797, спадкова справа 282/2004. Право власності на предмет іпотеки зареєстровано за Іпотекодавцем Комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 01.08.2005 року за реєстраційним номером 6816641 номер запису П-5- 43174 в книзі 1, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №7931295 від 01.08.2005 року виданим Комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації». Шляхом продажу його на електронних та або прилюдних торгах з початковою ціною предмета іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Виселити усіх зареєстрованих мешканців з однокімнатної квартири, номер [ADDRESS] . Представником відповідача за первісним позовом [PERSON] - Соловей Л.О. подано відзив на первісну позовну заяву, в якому представник просить відмовити у задоволенні первісного позову про звернення стягнення на предмет іпотеки та задовольнити зустрічний позов [PERSON] оскільки, банком порушено положення статті 39 Закону України «Про іпотеку», а також оскільки наявні підстави для припинення основного зобов`язання [PERSON] за кредитним договором. Представником позивача за первісним позовом [PERSON] ?євим подано відповідь на відзив на первісну позовну заяву. В свою чергу представник відповідача [PERSON] - адвокат Соловей Л.О. звернулася до суду із зустріним позовом, в якому просить суд: припинити майнову поруку [PERSON] за основним зобов`язанням за кредитним договором №74-В/08/12/ФО/П від 03.06.2008 року, укладеним між [PERSON] та Закритим акціонерним товариством «Банк НРБ», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Міжнародний резервний банк»; припинити договір іпотеки від 03.06.2008, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Левковою М.В., зареєстрований у реєстрі за номером 1219 однокімнатної квартири [ADDRESS] та припинити договір про внесення змін до договору іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Левковою М.В., зареєстрованого у реєстрі за номером 1219, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Левковою М.В. 02.02.2010 року та зареєстрований у реєстрі за номером 91, що укладені між Закритим акціонерним товариством «Банк НРБ», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Міжнародний резервний банк» та [PERSON] ; зняти заборону відчуження однокімнатної квартири [ADDRESS] , що належить [PERSON] на праві приватної власності, накладеної 03.06.2008 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Левковою М.В., зареєстрованої у нотаріальному реєстрі за номером 1220 до припинення вищенаведеного договору іпотеки. В обґрунтування зустрічного позову зазначено, що відповідно до 4 статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Однак, Банк не скористався своїм правом та не звернувся протягом шести місяців після встановленого строку повернення кредиту до поручителя з позовом про стягнення заборгованості. Таким чином, наявні підстави для припинення майнової поруки [PERSON] за основним зобов`язанням за кредитним договором №74-В/08/12/ФО/П від 03.06.2008, укладеним між [PERSON] та Банком, договору іпотеки від 03.06.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Левковою М.В. та зареєстрованого у реєстрі за номером 1219, відповідно до якого [PERSON] передала в іпотеку однокімнатну квартиру [ADDRESS] , та припинення договору про внесення змін до Договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Левковою М.В., зареєстрованого у реєстрі за номером 1219, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Левковою М.В. 02.02.2010 року та зареєстрованого у реєстрі за номером 91, укладених між Банком та [PERSON] , а також зняття заборони відчуження квартири. Також, представником відповідача за первісний позовом [PERSON] - адвокат Соловей Л.О. подано заяву про застосування до первісної позовної заяви Акціонерного товариства «Міжнародний резервний банк» строків позовної давності, оскільки позовна заява подана із пропущенням строку, встановленого ст.257 ЦК України. Зазначено, що Банком були пропущені строки позовної давності на подання позову про стягнення з [PERSON] заборгованості, що виникла у позичальника [PERSON] перед Банком шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки свої обов`язки позичальник щодо сплати чергового внеску припинила виконувати з листопада 2010 року, а позовна заява до іпотекодавця, [PERSON] , була подана лише у 2016 році, тобто строк позовної давності сплив. З цього випливає, що до кредитного зобов`язання слід застосувати позовну давність, що є підставою для відмови у позові Банку. Представником позивача за первісним позовом [PERSON] ?євим подано відзив на зустрічну позовну заяву, в якому представник просить зустрічну позовну заяву [PERSON] залишити без задоволення, оскільки правовідносини, які виникли між сторонами спору, регулюються спеціальним Законом України «Про іпотеку» та загальними положеннями про забезпечення виконання зобов`язання і на них не розповсюджуються положення норм цивільного кодексу стосовно поруки, тому посилання [PERSON] в зустрічному позові на ст. 559 ЦК України є незаконним. Ухвалою судді Московського районного суду м.Харкова Ференчук О.В. від 27.09.2016 було відкрито провадження по справі за позовом ПАТ КБ «Сбербанк». Ухвалою судді Московського районного суду м.Харкова Ференчук О.В. від 15.07.2019 заяву про перегляд заочного рішення задоволено, заочне рішення від 23.01.2017 скасовано і призначено справу до розгляду в загальному порядку. Розпорядженням №01-08/263 від 19.09.2019 року призначено повторний автоматизований розподіл справ судді Московського районного суду м.Харкова Ференчук О.В. Відповідно до протоколу потворного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.09.2019року справа розподілена судді Афанасьєву В.О. Ухвалою судді Московського районного суду м.Харкова Афанасьєва В.О. від 23.09.2019 цивільну справу прийнято до провадження та призначено по справі підготовче засідання. Ухвалою судді Московського районного суду м.Харкова Афанасьєва В.О. від 17.12.2019, зустрічну позовну заяву [PERSON] об`єднано в одне провадження з первісним позовом. Розпорядженням №01-08/106 від 30.03.2020 року призначено повторний автоматизований розподіл справ судді Московського районного суду м.Харкова Афанасьєва В.О. Відповідно до протоколу потворного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.03.2020 справа розподілена судді Горбуновій Я.М. Ухвалою судді Московського районного суду м.Харкова Горбунової Я.М. від 01.04.2020 цивільну справу прийнято до провадження та ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Ухвалою судді Московського районного суду м.Харкова Горбунової Я.М. від 15.05.2020, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою судді Московського районного суду м.Харкова Горбунової Я.М. від 04.06.2020, витребувано завірену належним чином копію кредитної справи №47-В/08/12/ФОП. На виконання розпорядження голови Верховного суду від 08.03.2022 № 2/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» справу № 643/542/16-ц було передано до Октябрського районного суду м. Полтави. Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 21.02.2023, цивільну справу прийнято до провадження. Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 13.09.2023, цивільну справу передано на розгляд до Московського районного суду м. Харкова за підсудністю. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.10.2023 року справу № 643/542/16-ц розподілено у провадження судді Московського районного суду м. Харкова Довготько Т.М. Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 25.10.2023, справу прийнято до провадження за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 14.12.2023, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 23.01.2024, відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача за первісним позовом [PERSON] - [PERSON] у поновленні процесуального строку для подання відзиву. Відзив представника відповідача за первісним позовом [PERSON] - [PERSON] залишено без розгляду. Представник позивача за первісним позовом [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без участі представника Банку, в якій просив задовольнити первісний позов та відмовити у задоволенні зустрічної позовної заяви. Представник відповідача за первісним позовом [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги зустрічного позову [PERSON] підтримав в повному обсязі. Проти позовних вимог первісного позову заперечував та просив відмовити з підстав, викладених у письмових поясненнях. Також просив застосувати до первісної позовної заяви Акціонерного товариства «Міжнародний резервний банк» строки позовної давності, оскільки позовна заява подана із пропущенням строку, встановленого ст.257 ЦК України. Третя особа за первісним позовом та зустрічним позовом [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку. Суд, заслухавши представника відповідача за первісним позовом, дослідивши матеріали справи приходить до наступного. Судом встановлено, що 03 червня 2008 року між ЗАТ «БАНК НРБ» (правонаступником якого є Акціонерне товариство «Міжнародний резервний банк») та [PERSON] укладено кредитний договір № 74-В/08/12/ФО/П на суму 46 000 доларів США, на поточні потреби, зі сплатою процентів за користування кредитом 15% річних, з терміном остаточного повернення кредиту не пізніше 03 червня 2015 року. Позичальник зобов`язувався повернути кредит частинами - у розмірах та у терміни згідно з графіком повернення Кредиту. В забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором, 03 червня 2008 року між ЗАТ «БАНК НРБ» (правонаступником якого є Акціонерне товариство «Міжнародний резервний банк») та [PERSON] укладено договір іпотеки, предметом якого є однокімнатна квартира [ADDRESS] , яка належить [PERSON] на праві власності згідно: з Свідоцтвом на право власності на житло, реєстраційний номер 5-99-163275 від 25.01.1999 року, виданого Центром (відділ) приватизації державного житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Головного управління економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради, зареєстрованого Комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 08.02.1999 р. за №П-5-43174. Свідоцтво видане згідно з розпорядженням від 25.01.1999 року за номером 4785; з Свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданого Третьою Харківською державною нотаріальною конторою 14.09.2004 р. за реєстром №3-797, спадкова справа 282/2004. Право власності на предмет іпотеки зареєстровано за Іпотекодавцем Комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 01.08.2005 року за реєстраційним номером 6816641 номер запису П-5- 43174 в книзі 1, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №7931295 від 01.08.2005 року виданим Комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації». 03.02.2015 Банком направлено [PERSON] вимогу про усунення порушень за Кредитним договором №74-В/08/12/ФО/П від 03.06.2008, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Крім того, в забезпечення виконання кредитних зобов`язань [PERSON] по кредитному договору №74-В/08/12/ФО/П від 03.06.2008, між ЗАТ «БАНК НРБ» (правонаступником якого є Акціонерне товариство «Міжнародний резервний банк») та [PERSON] , [PERSON] укладено договори поруки від 03 червня 2008 року. Крім того, в судовому засіданні судом досліджено копію кредитної справи [PERSON] №74-В/08/12/ФО/П від 03.06.2008, наданої Банком на виконання ухвали Московського районного суду м. Харкова від 04.06.2020. За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України). Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України). Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Таким чином, іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов`язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов`язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов`язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов`язань або зменшити їх. Забезпечувальне зобов`язання (взаємні права і обов`язки) виникає між іпотекекодержателем (кредитором за основним зобов`язанням) та іпотекодавцем (боржником за основним зобов`язанням). Виконання забезпечувального зобов`язання, що виникає з іпотеки, полягає у реалізації іпотекодержателем (кредитором) права одержати задоволення за рахунок переданого боржником в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Сутність цього права полягає у тому, що воно дозволяє задовольнити вимоги кредитора навіть у разі невиконання боржником свого зобов`язання в силу компенсаційності цього права за рахунок іпотечного майна та встановленого законом механізму здійснення кредитором свого переважного права, незалежно від переходу права власності на це майно від іпотекодавця до іншої особи (в тому числі й у випадку недоведення до цієї особи інформації про обтяження майна). Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 Закону України «Про іпотеку»). Частиною першою статті 631 ЦК України передбачено, що закінчення строку дії договору не звільняє сторони від виконання зобов`язань. Згідно із частиною першою статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або у частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. У статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачені підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки. Зокрема, частиною першою цієї статті передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Отже, чинним законодавством передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Законом передбачено чітко визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання. Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду (стаття 39 Закону України «Про іпотеку») є: реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (статті 41-47 Закону України «Про іпотеку»); продаж предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону України «Про іпотеку»). Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, є передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону (частина третя статті 36 Закону України «Про іпотеку). У разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору (частина перша статті 35 Закону України «Про іпотеку»). Положення вказаної частини не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку (частина друга статті 35 Закону України «Про іпотеку»). Позивач як іпотекодержатель на власний розсуд обрав спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки у судовому порядку у спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів із дотриманням норм законодавства. Відповідно до наданого Банком розрахунку, станом на 28.12.2015, загальна сума заборгованості позичальника [PERSON] перед Банком за Кредитним договором №74-В/08/12/ФО/П від 03.06.2008 року становить 248 076,10 доларів США з яких: заборгованість за кредитом - 41 802,78 доларів США (з них прострочених - 41 802,78 доларів США); проценти за користування кредитом - 31 581,10 доларів США (з них прострочених - 31 581,10 доларів США); пеня за прострочення повернення заборгованості за кредитом - 115 302,52 доларів США, що за офіційним обмінним курсом НБУ на дату розрахунку (1 долар США - 23,137486 грн.) становить 2 667 810,44 гривень; пеня за прострочення сплати процентів за користування кредитом - 59 389,70 доларів США, що за офіційним обмінним курсом НБУ на дату розрахунку (1 долар США - 23,137486 грн.) становить 1 374 128,35 гривень. Разом з тим, згідно правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст.1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється, а права та інтереси кредитодавця у вказаних правовідносинах забезпечуються ч.2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Матеріали справи свідчать, що Банк реалізував своє право на дострокове повернення заборгованості. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 29.11.2012 року у справі № 2018/11230/2012 частково задоволено позов ПАТ «Дочірній банк Сбербанку росії» і стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь банку заборгованість за кредитним договором №74-В/08/12/ФО/П в загальній сумі 514308, 02 грн. Зі змісту вказаного рішення вбачається, що станом на 07.06.2012 заборгованість за кредитним договором становила 41802,78 доларів США, що складає 334108,72грн.; заборгованість по відсоткам у розмірі 9953 долари США, що складає 79549,35грн.; пеня за прострочення сплати кредиту у розмірі 8418,21 доларів США, що складає 67282,54грн.; пеня за прострочення сплати процентів в розмірі 7781,34 доларів США, що складає 62192,36грн. Як вбачається з первісного позову, банк просить звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення частини заборгованості за кредитом у розмірі 30 000 доларів США. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про наявність підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 30 000 доларів США. Разом з тим, представником відповідача за первісним позовом [PERSON] по справі було заявлено клопотання про застосування строку позовної давності. Звернення банку з позовом з вимогою про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом (заявою) вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Право кредитодавця нараховувати передбачені кредитним договором платежі припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15 (провадження № 61-20952св19). Право на звернення до суду за захистом, закріплене статтею 4 ЦПК України, кореспондується зі статтею 256 ЦК України, яка встановлює для особи часові межі для звернення до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу та називає їх позовною давністю. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку. Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність установлюється тривалістю в три роки. Згідно із частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними обставинами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). Отже, за змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності може бути пов`язаний з різними юридичними фактами та їх оцінкою уповноваженою особою. У постанові Верховного Суду від 18 серпня 2021 року в справі № 201/15310/16 (провадження № 61-547св21) зазначено, що слід розмежовувати вимогу про стягнення боргу за основним зобов`язанням (actio in personam) та вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки (actio in rem). Вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки «піддається» впливу позовної давності. На неї поширюється загальна позовна давність тривалістю у три роки. На вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки поширюються всі правила щодо позовної давності (початок перебігу, зупинення, переривання, наслідки спливу тощо). У статті 264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також, якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Тлумачення статті 264 ЦК України дає підстави для висновку, що вона пов`язує переривання позовної давності з будь-якими активними діями іпотекодавця, внаслідок яких він визнає існування саме іпотеки. Тому переривання перебігу позовної давності за основним зобов`язанням не перериває перебігу позовної давності за іншим обов`язком, у тому числі забезпечувальним. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Пред`явлення позову до суду - це реалізація позивачем права на звернення до суду за вирішенням наявного між сторонами спору. Саме із цією процесуальною дією пов`язується початок процесу у справі і переривається перебіг позовної давності. За змістом статті 264 ЦК України переривання позовної давності передбачає наявність двох строків - до переривання та після нього. Новий строк починає перебіг безпосередньо з того моменту, коли перервався первісний. Підстави переривання позовної давності є вичерпними і розширеному тлумаченню не підлягають. Однією із підстав переривання позовної давності є пред`явлення особою позову до одного із боржників. Схожих висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах від 24 квітня 2019 року у справі № 523/10225/15-ц та від 19 листопада 2019 року у справі № 911/3677/17. Верховний Суд звертає увагу, що позовна давність переривається пред`явленням особою позову, а не постановленням судом судового рішення. Указаний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі № 522/31199/13-ц (провадження № 61-3872св18). У даній справі, встановлено, що у кредитному договорі від 03.06.2008 передбачено остаточну дату повернення кредиту - 03 червня 2015 року. У 2012 року Банк скористався своїм правом на дострокове погашення кредитної заборгованості та змінив строк виконання основного зобов`язання, звернувшись до суду з позовом до позичальника [PERSON] та поручителів [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, за результатом розгляду якого рішенням Київського районного суду м.Харкова від 29 листопада 2012 року у справі № 2018/11230/2012 стягнуто солідарно солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь банку заборгованість за кредитним договором №74-В/08/12/ФО/П в загальній сумі 514308, 02грн. З даним первісним позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки Банк звернувся до суду у січні 2016 року. Представник відповідача за первісним позовом [PERSON] заявив про застосування наслідків спливу позовної давності. За таких обставин, оскільки з позовом про стягнення заборгованості кредитор звернувся у 2012 році, то строк на звернення ПАТ «СБЕРБАНК» до суду з цим позовом сплив у 2015 році. З урахуванням того, що банк пред`явив позов про звернення стягнення на предмет іпотеки в січні 2016 року, тобто з пропуском установленої законом трирічної позовної давності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні первісного позову про звернення стягнення на предмет іпотеки з підстав пропуску банком позовної давності. Схожий висновки викладений у постанові Верховного Суду від 10 травня 2023 року у справі № 127/3866/17. Вимога Банку про виселення не підлягає задоволенню як похідна від основної вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки, що узгоджується з висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 27 вересня 2023 року у справі № 727/6687/22. Що стосується зустрічного позову [PERSON] про припинення договору майнової поруки, іпотеки, то суд зазначає наступне. Звертаючись до суду із зустрічним позовом про визнання іпотеки припиненою, [PERSON] керувалася нормою ч. 4 ст.559 ЦК України, відповідно до якої передбачено, що «порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Проте, параграфом 3 Глави 49 Цивільного кодексу України врегульовано умови забезпечення виконання зобов`язань. Статтею 546 ЦК України визначено види забезпечення виконання зобов`язання: неустойка, порука, гарантія, застава, притримання, завдаток. Згідно ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Згідно ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України). Правовідносини пов`язані з заставою нерухомого майна врегульовано Законом України «Про іпотеку». Відповідно до Закону України «Про іпотеку» майновий поручитель - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов`язання іншої особи - боржника. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Відповідно правовідносини, які виникли між сторонами спору, регулюються спеціальним Законом «Про іпотеку» та загальними положеннями про забезпечення виконання зобов`язання і на них не розповсюджуються положення норм цивільного кодексу стосовно поруки (ст. ст. 553-559 ЦК України), тому посилання позивача на припинення Іпотечного договору на підставі ст. 559 ЦК України є безпідставними. Крім того, відповідно до приписів статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека це окремий вид застави, вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду (частина перша статті 3 Закону України «Про іпотеку»). Вона має похідний характер від основного зобов`язання і, за загальним правилом, є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 Закону України «Про іпотеку»). Підстави припинення іпотеки окремо визначені в статті 17 зазначеного Закону. Конструкція цієї статті дає підстави для висновку, що припинення іпотеки можливе виключно з тих підстав, які передбачені цим Законом. Так, згідно з указаною нормою іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання (абзац другий частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку»). Натомість Законом України «Про іпотеку» не передбачено такої підстави для припинення іпотеки, як сплив позовної давності до основної чи додаткової вимог кредитора за основним зобов`язанням. Проаналізувавши положення статті 17 Закону України «Про іпотеку» у взаємозв`язку зі статтями 256, 266, 267, 509, 598 ЦК України, слід дійти висновку. що якщо інше не передбачене договором, сплив позовної давності до основної та додаткової вимог кредитора про стягнення боргу за кредитним договором і про звернення стягнення на предмет іпотеки (зокрема, й за наявності рішення суду про відмову в цьому позові з підстави пропущення позовної давності) сам по собі не припиняє основного зобов`язання за кредитним договором і, відповідно, не може вважатися підставою для припинення іпотеки за абзацом другим частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку». Така позиція узгоджується з позицією Верховного Суду України у справі за № 6-786цс17. В зв`язку з викладеним суд прийшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення зустрічного позову, а тому відмовляє у його задоволення в повному обсязі. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що в задоволенні первісного та зустрічного позову відмовлено в повному обсязі, судові витрати не підлягають стягненню з відповідачів.

Outcome: dismissed