Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-07 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовомдо [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та просять визнати за кожним з них право власності на 1/2 частку житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивували тим, що [PERSON] був головою колгоспного двору, у приватній власності якого був жилий будинок по [ADDRESS] . За вказаним домогосподарством закріплено земельну ділянку для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських споруд площею 0,10 га. Станом на 15.04.1991 (час припинення колгоспних дворів) в господарстві по [ADDRESS] були зареєстровані: голова двору [PERSON] , дружина [PERSON] , син - позивач [PERSON] , невістка - відповідачка [PERSON] , внук - відповідач [PERSON] та внука - відповідачка [PERSON] . Отже, право власності на житловий будинок, як на майно колишнього колгоспного двору, належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності по 1/6 частці кожному. [PERSON] померла [INFO] , не залишивши заповіту. Спадкоємцем за законом після її смерті є онук - відповідач [PERSON] , який успадкував належну померлій 1/6 частку вищезгаданого житлового будинку. [PERSON] помер [INFO] , залишивши заповіт, відповідно до якого все своє майно в рівних частках заповів дочці - позивачці [PERSON] та синові - позивачу [PERSON] . Позивачі, як спадкоємці за заповітом після смерті батька, в терміни, передбачені чинним законодавством, звернулися до державного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на спадковий житловий будинок, однак їм було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій у зв`язку з тим, що документи, які підтверджують право власності на житловий будинок по [ADDRESS] , видані на ім`я спадкодавця [PERSON] , як голові колгоспного двору, що позбавляє нотаріуса можливості визначити частку померлого в житловому будинку. Ринкова вартість житлового будинку, що знаходиться по [ADDRESS] становить 112979 гривень. Позивач [PERSON] має право на 1/4 частку вищезгаданого житлового будинку, зокрема, 1/6 частка належить йому, як члену колишнього колгоспного двору, а 1/12 частка належить йому, як спадкоємцю після смерті батька [PERSON] . Позивачка [PERSON] має право на 1/12 частку вищезгаданого житлового будинку, як спадкоємець після смерті батька [PERSON] . Ухвалою суду від 21.07.2023 відкрито провадження у даній справі, справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження. Відповідачі: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , скориставшись правом, передбаченим ч.1 ст.193 ЦПК України, 19.09.2023 подали до суду зустрічний позов до [PERSON] , [PERSON] та просять визнати: за [PERSON] , [PERSON] право власності по 1/6 частці житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] ; за [PERSON] право власності на 2/6 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Зустрічний позов мотивований тим, що житлове господарство по [ADDRESS] належало колгоспному двору, головою якого був [PERSON] . Станом на 15.04.1991 (час припинення колгоспних дворів) у даному господарстві були зареєстровані: голова двору [PERSON] , дружина [PERSON] , син [PERSON] , невістка [PERSON] , внук [PERSON] та внука [PERSON] . Виходячи з вимог ч.1 ст.120, ч.2 ст.123 ЦК УРСР 1963 року, вищезгаданий житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами належав всім членам колишнього колгоспного двору по 1/6 частці кожному. [INFO] померла [PERSON] , не залишивши заповіту. Спадкоємцем за законом після її смерті є онук [PERSON] , який успадкував належну померлій 1/6 частку даного житлового будинку. Таким чином, позивачам за зустрічним позовом [PERSON] та [PERSON] належить по 1/6 частці житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позивачу за зустрічним позовом [PERSON] належить 2/6 частки вищевказаного житлового будинку, а саме: 1/6 частка, як члену колишнього колгоспного двору, а 1/6 частка, як спадкоємцю після смерті баби [PERSON] . Ухвалою суду від 19 вересня 2023 р. зустрічний позов прийнято до спільного розгляду з первісним позовом, вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом. Ухвалою суду від 14.11.2023 закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду по суті. Сторони у судове засідання не з`явилися. Позивачі-відповідачі: [PERSON] 05.12.2023 та [PERSON] 07.12.2023 подали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовну заяву просять задовольнити. Відповідачі-позивачі: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] 05.12.2023 подали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, зазначивши, що зустрічні позовні вимоги підтримують, просять задовольнити. Дії учасників справи не суперечать вимогам ст.211 ЦПК України, відповідно до якої учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності учасників справи. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У Постанові Верховного Суду від 5 вересня 2022 року у справі №1519/2-5034/11 (провадження № 61-175сво21) зазначено, що згідно з ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. З урахуванням розумності положення ч.5 ст.268 ЦПК України слід розуміти так: у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати в резолютивній частині дату складення повного судового рішення. Проте в разі зазначення судом датою ухвалення судового рішення дати складення повного судового рішення, внаслідок чого дата судового засідання та дата ухвалення судового рішення не збігатимуться, це не є порушенням прав сторін. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, вважає необхідним зазначити таке. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 3 ст.5 Цивільного кодексу України (у редакції 2003 року) визначено, що якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Із копії свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 18 серпня 1987 р., виданого виконкомом Городенківської районної Ради народних депутатів на підставі рішення цього ж виконкому № 173 від 12 серпня 1987 р., вбачається, що в цілому жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] , дійсно належить на праві особистої власності колгоспному двору, головою якого є [PERSON] . У с. Ясенів-Пільний Коломийського району Івано-Франківської області вулицю 1 Травня перейменовано на вулицю Першотравнева; адресний номер 5 житлового будинку по [ADDRESS] змінено на номер [ADDRESS] , що стверджується довідками № 196 та № 197, виданими 03.07.2023 Ясенево-Пільнівським старостинським округом Городенківської міської ради. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди у період видачі вищезгаданого свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок (з 31.01.1966 по 19.01.1996) регулювалась підзаконними нормативними актами, зокрема Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, яка затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 р. і втратила чинність від 19.01.1996 на підставі наказу Держитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 р. № 56. Зазначена інструкція передбачала державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання ЦК України та Законом України від 1 липня 2004 р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». За змістом ч.1 ст.120, ст.121, ч.1, ч.2 ст.123 ЦК УРСР 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності; володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснюється за згодою всіх членів двору; частка члена колгоспного двору в майні двору визначається, зокрема, при виході його з складу двору без утворення нового двору (виділ); розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року № 20, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Оскільки право власності на майно колишнього колгоспного двору, а саме житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] набуте до 15 квітня 1991 року, тому спір щодо даного майна вирішується за нормами, що регулювали власність цього двору. Станом на 15.04.1991 у господарстві по [ADDRESS] були зареєстровані: голова двору [PERSON] , 1928 р.н., дружина [PERSON] , 1930 р.н., син [PERSON] , [INFO] , невістка [PERSON] , [INFO] , внук [PERSON] , [INFO] , внучка [PERSON] , [INFO] , що стверджується довідкою № 89, виданою 06.03.2023 Ясенево-Пільнівським старостинським округом Городенківської міської ради. Відповідно до ч.1 ст.120 ЦК України (в редакції 1963 року, яка діяла на час виникнення колгоспних дворів) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Частки всіх членів колгоспного двору є рівними (ст.123 цього ж Кодексу). Згідно ч.1 ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Зі змісту ч.2 ст. 370 ЦК України вбачається, що у разі виділу частки із майна, що є в спільній сумісній власності, частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. З наведеного слідує, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності в рівних частках по 1/6 кожному. [PERSON] померла [INFO] у с. Ясенів-Пільний Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис за № 21 від 16 липня 2011 р., про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 16 липня 2011 р. Ясеневопільнівською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області. Внаслідок її смерті відкрилася спадщина. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1222 ЦК України). Згідно з ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно з ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері (ст. 1262 ЦК України). У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця (ст. 1263 ЦК України). У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (ст. 1264 ЦК України). Відповідно до ст. 1265 ЦК України у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа. Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними, визначено ч.1 ст.1267 ЦК України. За ст. ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийняття спадщини це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, нотаріусу заяви про прийняття спадщини. Ч.1 ст.1270 згаданого кодексу визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, визначено ч.2 ст.1220 ЦК України. [PERSON] , [INFO] , на день смерті ( [INFO] ) була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] ; разом з нею був зареєстрований чоловік [PERSON] , [INFO] , що стверджується довідкою № 194, виданою 03.07.2023 Ясенево-Пільнівським старостинським округом Городенківської міської ради. Те, що [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , були подружжям свідчить копія свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого 14 лютого 1976 р. Ясенево-Пільнівською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис № 13 від 14 лютого 1976 р. Позивачка-відповідачка [PERSON] , [INFO] , є дочкою [PERSON] та [PERSON] , що стверджується копіями: повторного свідоцтва про народження позивачки-відповідачки серії [NUMBER] , виданого 17 січня 2011 р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Городенківського районного управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис за № 6 від 28 січня 1953 р.; повторного свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 20 січня 2011 р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Городенківського районного управління юстиції в Івано-Франківській області, з якого вбачається, що позивачка-відповідачка у зв`язку із реєстрацією шлюбу змінила дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », актовий запис за № 10 від 02 травня 1971 р. Позивач-відповідач [PERSON] , [INFO] , є сином [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 79 від 16 грудня 1957 р., що підтверджується копією повторного свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 21 листопада 2014 р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Городенківського районного управління юстиції в Івано-Франківській області. Із копії свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого 19 листопада 1981 р. Ясеневопільнівською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області, вбачається, що позивач-відповідач [PERSON] , [INFO] , та відповідачка-позивачка [PERSON] , [INFO] , є подружжям, актовий запис № 25 від 19 листопада 1981 р. Відповідач-позивач [PERSON] , [INFO] , є сином позивача-відповідача [PERSON] та відповідачки-позивачки [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 31 січня 1983 р. Фрунзенським відділом ЗАГС м. Санкт-Петербург, Росія, актовий запис № 290 від 31 січня 1983 р. в книзі реєстрації актів про народження. Відповідачка-позивачка [PERSON] , [INFO] , є дочкою позивача-відповідача [PERSON] та відповідачки-позивачки [PERSON] , що стверджується копіями: свідоцтва про народження відповідачки-позивачки серії [NUMBER] , виданого 19 жовтня 1985 р. Ясенево-Пільнівською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис № 50 від 19 жовтня 1985 р.; свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 03 вересня 2007 р. Ясеневопільнівською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області, з якого вбачається, що відповідачка-позивачка у зв`язку із реєстрацією шлюбу змінила дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », актовий запис за № 11 від 03 вересня 2007 р. Наведене свідчить, що відповідачі-позивачі [PERSON] та [PERSON] є онуками спадкодавця [PERSON] [PERSON] заповіту не вчиняла, що стверджується копією Інформаційної довідки № 65281136 зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори), сформованої 22.06.2021 приватним нотаріусом Яшагом Р.Р. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є її чоловік [PERSON] , син - позивач-відповідач [PERSON] та дочка - позивачка-відповідачка [PERSON] . Інших спадкоємців першої черги за законом після смерті [PERSON] судом не встановлено. Із копії спадкової справи № 2/2012, наданої суду приватним нотаріусом Коломийського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Яшаном Р.Р., вбачається, що [PERSON] , будучи спадкоємцем першої черги за законом, до спливу шести місяців з часу відкриття спадщини (10.01.2012) подав нотаріусу заяву про відмову від належної йому частки спадкового майна після смерті дружини [PERSON] , яка померла [INFO] , на користь внука померлої [PERSON] , [INFO] , та від одержання свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя. Позивач-відповідач [PERSON] , будучи спадкоємцем першої черги за законом, до спливу шести місяців з часу відкриття спадщини (10.01.2012) подав нотаріусу заяву про відмову від належної йому частки спадкового майна після смерті мами [PERSON] , яка померла [INFO] , на користь внука померлої [PERSON] , [INFO] . Позивачка-відповідачка [PERSON] , будучи спадкоємцем першої черги за законом, спадщину після смерті матері [PERSON] не прийняла, оскільки не проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та у строк, визначений ч.1 ст.1270 ЦК України, не подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Враховуючи відмову [PERSON] та позивача-відповідача [PERSON] від прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] на користь відповідача-позивача [PERSON] , що не суперечить вимогам ч.2 ст.1274 ЦК України, відповідно до якої спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги, та неприйняття спадщини позивачкою-відповідачкою [PERSON] , як спадкоємцем першої черги за законом після смерті матері [PERSON] , право на спадкування на все належне спадкодавцю [PERSON] майно одержали відповідачі-позивачі [PERSON] та [PERSON] , як спадкоємці п`ятої черги за законом, оскільки родичів ближчого ступеня споріднення, які б усунули їх від права спадкування та прийняли спадщину, - судом не встановлено. Відповідачка-позивачка [PERSON] , будучи спадкоємцем п`ятої черги за законом, спадщину після смерті баби [PERSON] не прийняла, оскільки не проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та у строк, визначений ч.1 ст.1270 ЦК України, не подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Отже, право на спадкування на все належне спадкодавцю [PERSON] майно одержав відповідач-позивач [PERSON] , як спадкоємець п`ятої черги за законом, який прийняв спадщину після її смерті, оскільки у строк, визначений ч.1 ст.1270 ЦК України, подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини за законом (10.01.2012). Копією Витягу № 29302123 про реєстрацію в Спадковому реєстрі, виданого 10.01.2023 приватним нотаріусом Яшаном Р.Р., підтверджується, що до Спадкового реєстру внесено реєстраційний запис про реєстрацію спадкової справи № 52282836 (номер у нотаріуса 2/2012), спадкодавець - [PERSON] , дата народження: [INFO] , дата смерті: [INFO] . Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1297 згаданого Кодексу спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Прийнявши спадщину після смерті баби [PERSON] , як спадкоємець п`ятої черги за законом, відповідач-позивач [PERSON] 06.02.2009 подав нотаріусу заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно спадкодавця. Йому 22.06.2021 видано свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за № 928, на земельну ділянку площею 1,2400 га, кадастровий номер 2621688600:02:003:0731, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ІФ № 029425. До складу спадщини спадкодавця [PERSON] входить також 1/6 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] (до набрання чинності постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» - Городенківського) району Івано-Франківської області, що належала їй як члену колишнього колгоспного двору. Враховуючи вищенаведене, відповідач-позивач [PERSON] , як спадкоємець п`ятої черги за законом, успадкував після смерті баби вищезгадану частку житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд, однак документи на неї не оформив. Відповідно до ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Частиною 1 ст.1235 ЦК України визначено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. За заповітом, посвідченим 14 листопада 2019 р. секретарем Ясенево-Пільнівської сільської ради, зареєстрованим в журналі реєстрації нотаріальних дій за № 38, [PERSON] , [INFO] , житель с. Ясенів-Пільний Городенківського району Івано-Франківської області, житловий будинок, який належить на правах особистої власності йому, все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і всю спадщину, права, які належать на момент складання заповіту, а також ті права, які можуть йому належати у майбутньому, заповів в рівних частках дочці [PERSON] та синові [PERSON] . Заповіт чинний, зареєстрований у спадковому реєстрі за № 65099231 (номер в реєстрі нотаріальних дій 38), що стверджується копією Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 60623694, виданої 19.06.2020 Городенківською районною державною нотаріальною конторою. [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] у с. Ясенів-Пільний Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис № 34 від 24 грудня 2019 р., про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 24 грудня 2019 р. виконкомом Ясенево-Пільнівської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області. Внаслідок його смерті відкрилася спадщина. [PERSON] , [INFO] , на день смерті ( [INFO] ) був зареєстрований та проживав один за адресою: [ADDRESS] , що стверджується довідкою № 193, виданою 03.07.2023 Ясенево-Пільнівським старостинським округом Городенківської міської ради. Із копії спадкової справи № 185/2020, наданої суду Городенківською державною нотаріальною конторою, вбачається, що позивачі-відповідачі [PERSON] та [PERSON] , як спадкоємці за заповітом, в рівних частках прийняли спадщину після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , оскільки у строк, визначений ч.1 ст.1270 ЦК України, подали нотаріусу заяви про прийняття спадщини (19.06.2020). Копією Витягу № 60623785 про реєстрацію в Спадковому реєстрі, виданого 19.06.2020 Городенківською районною державною нотаріальною конторою, підтверджується, що до Спадкового реєстру внесено реєстраційний запис про реєстрацію спадкової справи № 65992131 (номер у нотаріуса 185/2020), спадкодавець - [PERSON] , дата народження: [INFO] , дата смерті: [INFO] . Спадкоємців, які відповідно до ч.1 ст.1241 ЦК України, мають обов`язкову частку в спадщині [PERSON] та прийняли спадщину, - судом не встановлено. Того, хто пережив подружжя, у померлого немає. Прийнявши спадщину після смерті батька [PERSON] , позивачі-відповідачі [PERSON] та [PERSON] 20.05.2023 подали нотаріусу заяви про видачу свідоцтв про право на спадщину за заповітом на спадкове майно спадкодавця. До складу спадщини спадкодавця [PERSON] входить 1/6 частка житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , що належала йому, як члену колишнього колгоспного двору. Підставою звернення позивачів-відповідачів [PERSON] та [PERSON] до суду стало те, що постановою державного нотаріуса Городенківської державної нотаріальної контори № 705/02-31 від 20.05.2023 їм відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] , на житловий будинок [ADDRESS] з посиланням на те, що вищезгадане господарство, головою якого був [PERSON] , відносилось до колгоспного двору, кожному з членів колгоспного двору, які проживали станом на 15 квітня 1991 року, належить відповідна частка житлового будинку, проте частки в спадковому господарстві між членами колишнього колгоспного двору не визначені. З копії технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , виготовленого 05.05.2023, вбачається, що житловий будинок споруджено в 1963 р., господарські будівлі та споруди - в 1963, 1965, 1978, 1980, 1988 роках. Ринкова вартість даного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами станом на 10.05.2023 становить 112 979 грн, що стверджується копією звіту про оцінку житлового будинку № 10052023/01115/С, складеного ФОП [PERSON] . За вищезгаданим господарством закріплені земельні ділянки площами: 0,1000 га для будівництва і обслуговування житлового будинку; 0,8300 га для ведення особистого селянського господарства; 0,4700 га для ведення особистого селянського господарства, про що свідчить довідка № 195, видана 03.07.2023 Ясенево-Пільнівським старостинським округом Городенківської міської ради. З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 361080458, сформованої 08.01.2024, вбачається, що відомості про право власності на житловий будинок [ADDRESS] відсутні. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Таким чином, ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, чи в який передбачений законом спосіб позивач набув права власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту у порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України. Тобто, за вказаною нормою права вимога про визнання права власності може бути пред`явлена лише власником спірного майна, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Досліджені судом докази підтверджують, що [PERSON] , як голові колгоспного двору, 18.08.1987 був виданий документ, що посвідчував його право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Однак, даний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами належав йому, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності в рівних частках по 1/6 кожному, як членам колишнього колгоспного двору. Відповідач-позивач [PERSON] , як спадкоємець п`ятої черги за законом, успадкував після смерті баби [PERSON] 1/6 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , та фактично став власником даної частки житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд. Крім того, йому належить 1/6 частки у даному житловому будинку, як члену колишнього колгоспного двору, що разом становить 2/6 (1/3) частки. Позивачі-відповідачі [PERSON] та [PERSON] , як спадкоємці за заповітом, в рівних частках успадкували після смерті батька [PERSON] 1/6 (2/12) частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , що становить по 1/12 частці. Однак, через те, що спадковий житловий будинок відносився до колгоспного двору і частки між членами бувшого колгоспного двору у ньому не визначені, не мають можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спадкові частки нерухомого майна. Крім того, позивачу-відповідачу [PERSON] належить 1/6 (2/12) частки у даному житловому будинку, як члену колишнього колгоспного двору, що разом становить 3/12 (1/4) частки. Також судом встановлено, що відповідачі-позивачі [PERSON] та [PERSON] правомірно набули право власності кожна на 1/6 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , як члени колишнього колгоспного двору, оскільки не вчиняли дій, що можуть свідчити про їх відмову від права власності у порядку ст. 347 ЦК України. Виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінивши зібрані у справі докази, суд не знаходить підстав для визнання за позивачками-відповідачами [PERSON] та [PERSON] права власності по 1/2 частці спадкового житлового будинку та приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог [PERSON] та [PERSON] за первісним позовом та повного задоволення позовних вимог [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] за зустрічним позовом з підстав та в обсязі, наведеному в мотивувальній частині рішення. На підставі ст.ст. 120, 123, 563 ЦК УРСР (1963 р.), ст.ст. 316, 317, 325, 328, 347, 392, 1216, 1217, 1220, 1222, 1223, 1233, 1241, 1258, 1261, 1267-1270, 1274, 1296-1297 ЦК України (2003 р.),

Outcome: partial