Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-10 00:00:00

В травні 2023 року ТОВ «ФК «ПАРІС» звернулося до суду з позовом в якому просить стягнути з [PERSON] на свою користь 31438,04 грн. заборгованості за кредитним договором № 0032147 від 27.05.2019 року. Позов мотивує тим, що 27.05.2019 між [PERSON] та Акціонерним товариством «РВС БАНК» було підписано Заяву-Договір №0032147 про надання банківської послуги, що є договором про приєднання до Публічної пропозиції АТ «РВС БАНК» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб. Відповідач підписанням Заяви-Договору про надання банківської послуги, що є договором про приєднання до Публічної пропозиції АТ «РВС БАНК» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб акцептував укладання Договору про комплексне обслуговування фізичних осіб акцептувала укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, який розміщений на Сайті Банку і беззастережно приєдналась до умов Договору. З умовами Договору ознайомлена та зобов`язалася самостійно відстежувати зміни, які будуть вноситись до Договору. За умовами Заяви відповідачеві було надано споживчий кредит шляхом перерахування на картковий рахунок у сумі 15384,62 гривень, строк дії кредиту 24 місяці, процентна ставка % річний - 18,00, тип ставки - фіксована, разова комісія при видачі кредиту: 2,5% від суми наданого кредиту, щомісячна комісія за супроводження кредиту 3% від суми наданого Кредиту. В день підписання Заяви-Договору №0032147 від 27.05.2019, відповідач отримала платіжну картку, яка відкрита згідно умов Заяви-Договору, що підтверджується розпискою отримання платіжної картки від 27.05.2019 року. Грошові кошти у сумі 15384,62 гривень були зараховані Акціонерним товариство «РВС БАНКУ» 27.05.2019 на картковий рахунок Клієнта, що підтверджується випискою по особовому рахунку та меморіальним ордером. 05.03.2020 року між АТ «РВС БАНК» та ТОВ «ФК «ПАРІС» було укладено договір про відступлення права вимоги №05/03/2020-1. Відповідно до п.п.1.1 п.1 Договору відступлення права вимоги Первісний Кредитор у порядку та на умовах, визначених цим Договором та чинним законодавством України, відступає, а Новий кредитор приймає (набуває) права вимоги Первісного Кредитора та Кредитними Договорами, договорами про внесення змін та доповненнями до нього тощо, що є невід`ємною частиною, які укладені між АТ «РВС БАНК» та боржниками. Як вбачається з Додатку №1 до Договору про відступлення права вимоги АТ РВС «БАНК» відступило ТОВ ФК ПАРІС» право вимоги до відповідача за заявою-Договором №0032147 від 27.05.2019 на загальну суму 21175,17 гривень, з яких заборгованість за тілом кредиту - 14311,25 гривень, заборгованість за процентами 1367,44 гривень, заборгованість за комісією - 3656,48 гривень, заборгованість за штрафними санкціями (пеня) - 1840,00 гривень. Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, проте позичальник в порушення умов договору свої зобов`язання не виконала, в зв`язку з чим у неї станом на 21.04.2023 року утворилася заборгованість перед позивачем в сумі 31438,04 гривень, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту - 14311,25 гривень, заборгованості за процентами 538,33 гривень, заборгованості за комісією - 3656,48 гривень, заборгованості за штрафними санкціями (пеня) - 1840,00 гривень, 18% річних за користування грошовими коштами у період з 05.03.2020 по 23.02.2022 - 7226,00 гривень, інфляційних втрат за користування грошовими коштами у період з 05.03.2020 по 23.02.2022 - 3865,98 гривень, що підтверджується наявним в матеріалах справи розрахунком заборгованості, яку позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь. Ухвалою суду від 13.07.2023 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням сторін. 15.11.2023 року до суду надійшли письмові пояснення представника відповідача в яких він просить у задоволенні позову відмовити з огляду на наступне. Так, в заяві-договорі №0032147 від 27.05.2019 року не зазначена процентна ставка, при цьому позивач просить окрім тіла кредиту стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками на прострочену заборгованість за користування кредитом, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині умовами публічного договору. Матеріали справи не містять доказів, що саме з цим публічним договором ознайомилася відповідачка та погодилась з ним підписуючи заяву-договір. Без надання підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці умови надання кредиту, відсутність у заяві-договорі домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, наданий позивачем кредитний договір не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки не підтверджують вказаних обставин. Також, звертає увагу, що про укладення договору про відступлення права вимоги відповідачку до 03.02.2023 року не повідомлено. Вимога про усунення порушення кредитного зобов`язання №0302023/1, сповіщає, що позивач став правонаступником всіх прав та обов`язків АТ «РВС Банк» за заявою-договором №0032147 від 25.05.2019 року, хоча така заява була підписана 27.05.2019 року. Вважає, що на виконання вимог ч.с.1,2 ст.1082 ЦК України, відповідачці не направлено письмове повідомлення про відступлення права вимоги, що звільняє її від обов`язку здійснювати на користь позивача будь-які платежі. Вважає також, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду, що дає підстави для відмови у задоволенні позову в частині вимог про стягнення кредитної заборгованості за період з 01.07.2019 року до 29.04.2020 року. Виконання відповідачкою обов`язку щодо повернення кредиту та сплати відсотків повинно було здійснюватися згідно зі встановленим договором графіком з кінцевим терміном повернення 27.05.2021 року. Позовна ж заява подана до суду 21.04.2023 року, що свідчить про пропуск позивачем позовної давності за вимогою про стягнення боргу за період з 01.07.2019 року до 29.04.2020 року (а.с.72-78). Представник позивача ТОВ «ФК «ПАРІС» подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити (а.с.3, 46, 59, 85). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, її представник - адвокат Ковальов А.І. (а.с.62, 63) подав заяву про розгляд справи у його та відповідачки відсутність, позовні вимоги не визнав, просить у задоволенні позову відмовити з підстав викладених в письмових поясненнях від 15.11.2023 року (а.с.86). Суд, вислухавши пояснення представника відповідача, дослідив матеріали справи та докази у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, приходить до наступних висновків. Згідно ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України). Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, [PERSON] звернулася до Банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву-Договір №0032147 від 27.05.2019 року про надання банківських послуг (платіжна картка Простір), що є Договором про приєднання до Публічної пропозиції Акціонерного товариства «РВС БАНК» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, якою просить надати споживчий кредит в сумі 15384,62 гривні (а.с.15). Згідно Додатку № 1 до Заяви -Договору №0032147 від 27.05.2019 року [PERSON] за умовами Заяви було надано споживчий кредит шляхом перерахування на картковий рахунок у сумі 15384,62 гривні, строк дії кредиту 24 місяці, процентна ставка % річний - 18,00, тип ставки - фіксована, комісія за розрахунково-касове обслуговування заборгованості 3%(а.с.16). Згідно паспорту споживчого кредиту [PERSON] відповідно до умов Договору було надано споживчий кредит на споживчі потреби шляхом перерахування на картковий рахунок у сумі 15384,62 гривні, строк дії кредиту 24 місяці, процентна ставка 0% річний - 18,00, з разовою комісією при видачі кредиту в сумі 384,62 грн., з щомісячною комісією за супроводжування кредиту в сумі 461,54 грн. (а.с.17). 05.03.2020 між АТ «РВС БАНК» та ТОВ «ФК Паріс» було укладено договір про відступлення права вимоги №05/03/2020-1, згідно якого та Додатку № 1 до Договору про відступлення права вимоги, АТ РВС «БАНК» відступило ТОВ «ФК Паріс» право вимоги до відповідача за заявою-Договором №0032147 від 27.05.2019 року на загальну суму 21175,17 гривень, з яких заборгованість за тілом кредиту - 14311,25 гривень, заборгованість за процентами 1367,44 гривень, заборгованість за комісією - 3656,48 гривень, штраф - 1840 грн. (а.с.23-28). Відповідно до п.п.1.1 п.1 Договору відступлення права вимоги Первісний Кредитор у порядку та на умовах, визначених цим Договором та чинним законодавством України, відступає, а Новий кредитор приймає (набуває) права вимоги Первісного Кредитора та Кредитними Договорами, договорами про внесення змін та доповненнями до нього тощо, що є невід`ємною частиною, які укладені між АТ «РВС БАНК» та боржниками. Згідно меморіальних ордерів №3456 та №3457 від 27.05.2019 року [PERSON] було перераховано АТ «РВС БАНК» кредитні кошти в сумі 15000 гривень та 384,62 грн. дисконту при видачі кредиту згідно кредитного договору №0032147 від 27.05.2019 року (а.с.29). Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, проте позичальник в порушення умов договору свої зобов`язання не виконала, в зв`язку з чим у неї станом на 21.04.2023 утворилася заборгованість перед позивачем в сумі 31438,04 грн., яка складається з: 14311,25 грн. заборгованості за тілом кредиту, 538,33 грн. заборгованість за процентами, 3656,48 грн. заборгованість за комісією, 1840,00 грн. заборгованість за штрафними санкціями (пеня) у період з 27.05.2019 року по 29.02.2020 року, 7226,00 грн. 18% річних за користування грошовими коштами у період з 05.03.2020 року по 23.02.2022 року, 3865,98 грн. інфляційних втрат за користування грошовими коштами у період з 05.03.2020 року по 23.02.2022 року, що підтверджується наявним в матеріалах справи розрахунком заборгованості (а.с.37-41). З метою досудового врегулювання спору ТОВ «ФК Паріс» було направлено [PERSON] вимогу №030223/01 від 03.02.2023 року про усунення порушення кредитного зобов`язання за Договором №0032147 від 25.05.2019 року, однак така відповідачем залишена без задоволення (а.с.42, 43, 44). Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення , зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Одним із видів договорів, є договір приєднання, яким відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Як передбачено ст. 641 ЦК України, пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Реклама або інші пропозиції, адресовані невизначеному колу осіб, є запрошенням робити пропозиції укласти договір, якщо інше не вказано у рекламі або інших пропозиція. Згідно норм викладених в ст.644 ЦК України, якщо пропозицію укласти договір зроблено усно і в ній не вказаний строк для відповіді, договір є укладеним, коли особа, якій було зроблено пропозицію, негайно заявила про її прийняття. Якщо пропозицію укласти договір, в якій не вказаний строк для відповіді, зроблено у письмовій формі, договір є укладеним, коли особа, яка зробила пропозицію, одержала відповідь протягом строку, встановленого актом цивільного законодавства, а якщо цей строк не встановлений, - протягом нормально необхідного для цього часу. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. За вимогами ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ст.1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору Частиною 1 ст.1049 ЦК України, передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст.514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до положень ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності . Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Наданими суду доказами підтверджується, що [PERSON] отримала кредит від акціонерного товариства «РВС БАНК», порушила умови повернення кредиту, у зв`язку з чим виникла заборгованість, право вимоги якої перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс» на підставі договору факторингу. Відповідач не надала альтернативного розрахунку заборгованості за договором. Крім того під час розгляду справи судом, відповідачем не надано даних, що свідчать про погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за кредитним договором у добровільному порядку. Вирішуючи питання про суми, які підлягають стягненню суд не погоджується з розрахунками заборгованості, наданими позивачем в частині здійснених нарахувань на підставі ч.2 ст.625 ЦПК України. При застосуванні норм зазначеної статті необхідно виходити з того, що Договором №0032147 від 25.05.2019 року передбачено сплату 18% річних, за користування сумою позики/кредиту. Пунктом 7.7.2.17 Договору передбачено, розмір процентів для Клієнта, який прострочив виконання зобов`язання за Споживчим кредитом згідно ч.2 ст.625 ЦК України встановлюється на рівні процентної ставки за користування кредитними коштами. Проте, зазначені відсотки нараховуються на суму основного боргу без урахування вже нарахованих процентів та інших штрафних санкцій. Отже за підрахунками суду загальна сума заборгованості відповідачки станом на 21.04.2023 року, становить 29294,74 грн., яка складається з: 14311,25 грн. заборгованості за тілом кредиту, 538,33 грн. заборгованість за процентами, 3656,48 грн. заборгованість за комісією, 1840,00 грн. заборгованість за штрафними санкціями (пеня) у період з 27.05.2019 року по 29.02.2020 року, 3865,98 грн. інфляційних втрат за користування грошовими коштами у період з 05.03.2020 року по 23.02.2022 року, 5082,70 грн. процентів річних за ч.2 ст.625 ЦК України у період з 05.03.2020 року по 23.02.2022 року (14311,25 грн. х 18% х 302 : 366 : 100 = 354,26 грн. та 14311,25 грн. х 18% х 419 : 365 : 100 = 492,85 грн.). Щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності суд зазначає наступне. Згідно зі статтями 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Крім того, частинами 1, 3 ст.264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Відповідач вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності за вимогами про стягнення кредитної заборгованості, нарахованих відсотків, супутніх платежів та штрафних санкцій за період з 01.07.2019 року по 29.04.2020 року включно. Проте, законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 року, який набрав чинності 02.04.2020 року, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України було доповнено пунктом 12, згідно якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки позовної давності, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Частиною 1 ст.29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» передбачено, що карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України. Дію карантину, встановленого зазначеною Постановою, було неодноразово продовжено на всій території України згідно з Постановами КМУ по 30.06.2023 року. Постановою КМУ від 27.06.2023 року №651 з 24 години 00 хвилин 30.06.2023 р. на всій території України відмінено карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Таким чином, карантин на території України було встановлено безперервно з 12.03.2020 по 30.06.2023 року. Разом з цим, відповідно Закону України № 2120-IX від 15.03.2022 року розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України було доповнено розділом 19, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року №64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року, якій неодноразово було продовжено та який діє дотепер. Також суд зазначає, що з 17.03.2022 набрав чинності пункт 18 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, яким передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково в загальному розмірі 29294,74 грн. Судовий збір, сплачений позивачем, підлягає стягненню відповідно до ст.141 КПК України пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 1578,82 грн. (31438,04 : 29294,74 = 1,7; 2684,00 : 1,7 = 1578,82).

Outcome: partial