Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-10 00:00:00

У вересні 2023 р. [PERSON] через систему «Електронний суд» звернулась до Святошинського районного суду м. Києва з вищезазначеним позовом, у якому просить стягнути з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання неповнолітніх доньок: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 20000,00 гривень для кожної дитини окремо відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з лютого 2021 року і до повноліття дитини. Позову обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем обов`язків щодо виховання та утримання дітей. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 11.09.2023 року провадження у справі відкрито, визначено подальший розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 02.10.2023 р. на адресу суду надійшов відзив у якому представник відповідача - адвокат Матвійчук Д.В. не заперечує щодо стягнення з нього аліментів у розмірі 1/3 частини від усіх видів його доходу, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму, починаючи з дня пред`явлення позову. Вважає стягнення аліментів у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 20000,00 гривень на кожну дитину суперечить положенням сімейного законодавства та є неможливим з огляду на дохід відповідача. Щодо вимоги про стягнення аліментів за минулий період - з лютого 2021 року, вказує, що позивачем не доведено факту вжиття заходів щодо одержання аліментів від відповідача та його ухилення від такої сплати. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Суд, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 16.05.2009 р. про що виконавчим комітетом Вишневської міської ради Києво-Святошинського району Київської області складено актовий запис №98 та видано відповідне свідоцтво. [INFO] народилась [PERSON] про що відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м.Києві складено актовий запис №929 та видано свідоцтво. [INFO] народилась [PERSON] про що відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м.Києві складено актовий запис №938 та видано свідоцтво. Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 17.01.2022 р. (ун.№759/26935/21) шлюб між сторонами розірвано. Із довідки, виданої ПП «Київтранссервіс-ЛВД» від 28.09.2023 р. №1, встановлено, що [PERSON] працює у ПП «Київтранссервіс-ЛВД» на посаді директора, заробітна плата якого за період з 01.02.2023 по 31.08.2023 р. складає 51600,00 грн. без вирахування податків та зборів. Окрім того, із платіжних інструкцій вбачається, що відповідач має статус фізичної особи підприємця у зв`язку із чим сплачує єдиний податок. Із наданих відповідачем копій чеків про переказ коштів, вбачається, що протягом 2023 року відповідачем здійснювались періодичні нарахування грошових коштів на картковий рахунок позивача. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Тобто вказана норма встановлює альтернативний спосіб стягнення аліментів: або у частці від доходу, або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків разом з яким проживає дитина. При цьому, згідно ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч. 5 ст. 183 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Пред`явлення позивачем вимоги про стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 20000,00 гривень для кожної дитини окремо відповідного віку містить у собі одночасно два способи стягнення аліментів у частці від доходу та твердій грошовій сумі, що суперечить положенням ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України. З системного аналізу положень статей 182 та 184 СК України вбачається, що, під час ухвалення судового рішення у справі про стягнення аліментів, визначених позивачем у твердій грошовій сумі, суд зобов`язаний враховувати, щоб розмір аліментів у твердій грошовій сумі не був меншим мінімального гарантованого розміру аліментів на одну дитину відповідного віку, й у разі визначення позивачем твердої грошової суми у меншому розмірі ніж вказана гарантія, ухвалити рішення, визначивши розмір аліментів у твердій грошовій сумі, який буде відповідати вказаному гарантійному розміру, передбаченому абз. 2 ч. 2 ст. 182 СК України. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, наявність у платника аліментів рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; докази про витрати платника аліментів, що перевищують десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, а також наявність інших обставин, що мають істотне значення. Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. У відповідності до ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. При визначенні розмірі аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 20000,00 грн. на кожну дитину, позивачем не обґрунтовано та не підтверджено належними доказами такий розмір аліментів, оскільки відповідно до вимог чинного законодавства обов`язок по утриманню дитини покладено у рівній мірі на обох батьків з урахуванням дотримання балансу відповідних їх прав та обов`язків. Визначаючи до стягнення з батька на дитину аліменти у розмірі 20000,00 гривень, позивачка повинна мати готовність та довести окрім здійснення таких витрат на дитину і свою можливість виділяти на забезпечення дитини таку ж суму щомісячно 20000,00 гривень. Однак, доказів того, що розмір доходу позивачки є достатнім для понесення витрат на утримання спільних дітей у розмірі 20000,00 грн щомісячно, сторона суду не надала. Таким чином, суд доходить висновку про неможливість стягнення з відповідача аліментів у розмірі 20000,00 гривень на кожну дитину щомісячно. Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. У відповідності до ч. 1ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи те, що нормами чинного законодавства, зокрем аст. 180 СК України, визначений чіткий імперативний припис щодо обов`язку батьків утримувати їх дітей до досягнення ними повноліття, приймаючи до увагу ту обставину, що відповідач в дійсності є батьком дитини, вимоги позивача про стягнення з відповідача аліментів є повністю обґрунтованими. Згідно ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Позивач, при визначенні розміру аліментів посилається на наявність у відповідача окрім доходу за основним місцем роботи, і статусу ФОП за яким він також отримує дохід. При цьому ні у позові, ні у відзиві, не вказується, який середній дохід він отримує. Позивачем не подавалось заяв щодо витребування доказів. Відповідач є особою працездатного віку і суду не надано доказів про незадовільний стан його здоров`я. Враховуючи вищевикладене, враховуючи стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, відсутність доказів наявності у платника аліментів рухомого та нерухомого майна, доказів про витрати платника аліментів, що перевищують десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, враховуючи вік дітей та їх потреби в існуванні та потреби в реалізації соціального та духовного розвитку, суд доходить висновку про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На думку суду, такий розмір аліментів буде достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей, їх фізичного розвитку, підтримки життєдіяльності на достатньому рівні. Розмір аліментів, визначений судом, не є надмірним і є достатнім для забезпечення розумних потреб дитини. Щодо періоду стягнення аліментів за вимогами позивача, а саме з лютого 2021 року. Так, відповідно до ч. 2ст. 191 СК Україниаліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Стягнення аліментів за час, що передує пред`явленню позову, є можливим у порядку виключення лише за наявності наступних умов: до моменту звернення з позовом до суду аліменти не стягувались; особа, яка вимагає аліментів, приймала заходи щодо одержання аліментів, але вони не були одержані у результаті ухилення особи, зобов`язаної сплачувати аліменти (відповідача), від їх сплати. Заходи, що вживав позивач щодо одержання аліментів можуть бути різноманітними, наприклад, він звертався до батьків відповідача з проханням вплинути на нього, щоб той платив аліменти на дитину або направляв йому листи з такою вимогою чи на адресу його місця роботи тощо. Ухилення може виражатися у тому, що зобов`язана особа - відповідач, ухилялась від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи) та інші подібні дії. Також належними та допустимими доказами того, що позивачка вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача можуть бути документи, які підтверджують звернення у різні органи щодо встановлення дійсного розміру його зарплати, тощо. Таким чином, ухилення від сплати аліментів є винною протиправною поведінкою, тобто це свідоме невиконання своїх обов`язків в умовах, коли позивач звертався до відповідача особисто або через суд з вимогою про сплату грошової суми, необхідної для утримання дитини. У такому випадку суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Присудження аліментів за минулий час являється правом, а не обов`язком суду, з позовом до якого звернувся позивач. Суд, виходячи із конкретних обставин справи, проаналізувавши усі надані докази, може присудити аліменти на утримання дитини за минулий час, у межах десятирічного строку, або відмовити у задоволенні таких позовних вимог. Як вбачається з матеріалів справи, позивач не довела належними та допустимими доказами ті обставини, що вживала заходів для отримання аліментів в добровільному порядку. Окрім того, із наданих відповідачем копій чеків про переказ коштів, вбачається хоч і періодичне та не повне, але добровільне виконання ним обов`язку щодо матеріального забезпечення дітей. При цьому, суд зауважує, що надання батьком, як одним із батьків, у добровільному порядку матеріальної допомоги малолітній дитині є його правом, та не звільняє його, як одного з батьків, від обов`язку утримання дитини. Аналогічний за своїм змістом правовий висновок викладений у поставної КЦС ВС від 27.05.2020 року N 712/4702/19. Згідно ст. 430 ЦПК України необхідно допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 1ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial