Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-08 00:00:00

Позивачі, звернувшись до суду з даним позовом, посилаються на те, що вони разом із [PERSON] , на праві спільної сумісної власності, є співвласниками земельної ділянки площею 0,0058 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , кадастровий номер 2610600000:11:003:0128, [INFO] [PERSON] помер, після його смерті на підставі рішення суду від 23 травня 2023 року право власності на 1/3 частку спірної земельної ділянки, належної померлому визнано за його дочкою, відповідачкою по справі. Вказують, що спірна земельна ділянка на даний час є незабудованою, [PERSON] має намір відчужити нажену йому частку проте, оскільки вона перебуває у спільній сумісній власності та частки співвласників не виділені в натурі, він позбавлений такого права. Тому, з метою надання можливості власникам розпоряджатися належними їм частками земельної ділянки просять визначити розмір часток співвласників, які складають по 1/3 та визнати за ними право власності на вказані частки земельної ділянки. В підготовче засідання позивачі не з`явилися, подали заяви в яких просять справу розглядати в їхній відсутності, позовні вимоги підтримали. Відповідачка в підготовче засідання також не з`явилася, її представник адвокат Юркевич подала заяву про розгляд справи в її та відповідачки відсутності, щодо позову не заперечила. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Врахувавши заяви сторін, дослідивши матеріали справи суд дійшов наступних висновків. Згідно частини 2 статті 369 Цивільного кодексу України, розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згідно вимог статті 355 Цивільного кодексу України майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Частиною першою ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до частини 1 статті 368 Цивільного кодексу України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Судом встановлено, що земельна ділянка розташована за адресою: в [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд кадастровий номер 2610600000:11:003:0128, належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на підставі рішення Коломийської міської ради від 25 травня 2017 року № 1572-21/2017 «Про передачу земельних ділянок у власність для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд, що також підтверджується копією витягів з Державного земельного кадастру про земельну ділянку та копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 13, 14-16, 17). 22 січня 2021 року один із співвласників земельної ділянки, [PERSON] , помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 18). Після його смерті право власності на належну йому частку у спірній земельній ділянці визнано за його дочкою [PERSON] на підставі рішення суду від 23 травня 2022 року (а.с. 19-20). З метою відчуження належної їй частки земельної ділянки, та посвідчення договору до нотаріуса звернулася представниця [PERSON] , однак нотаріус відмовила у посвідченні правочину у зв`язку з тим, що частки співвласників земельної ділянки у спільній сумісній власності не виділені (а.с. 22-23). Згідно із положенням ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Порядок та підстави визначення часток у праві спільної часткової власності визначено у ст. 357 ЦК України. Зокрема, зі змісту ст. 357 ЦК України вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Згідно частини 2 статті 370 Цивільного кодексу України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Приписами частин 1 та 2 статті 372 Цивільного кодексу України встановлена презумпція рівності часток у праві спільної сумісної власності, а саме вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Відповідно до статті 89 Земельного кодексу України земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам, якщо інше не встановлено законом,у спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки подружжя, членів фермерського господарства, якщо інше не передбачено угодою між ними, співвласників жилого будинку, співвласників багатоквартирного будинку. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Згідно статті 361 Цивільного кодексу України, співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Відповідно до статті до статті 87 Земельного кодексу України, право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає: при добровільному об`єднанні власниками належних їм земельних ділянок; при придбанні у власність земельної ділянки двома чи більше особами за цивільно-правовими угодами; при прийнятті спадщини на земельну ділянку двома або більше особами; за рішенням суду. Відповідно до положень ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Виходячи з того, що сторонам на праві спільної сумісної власності належить спірна земельна ділянка, однак з метою розпорядження належними їм частками земельної ділянки вони бажають визначити їхні частки та визнати за ними право власності на них, і відповідачка як співвласник земельної ділянки не заперечує щодо задоволення позовних вимог та визначення та визнання за позивачами права власності на їхні частки (по 1/3 частці) на спірну земельну ділянку, суд вважає за можливе позов задовольнити. На підставі наведеного та ст.ст. 15, 16, 328, 355, 356, 361, 368, 370, 372 ЦК України, ст. 87, 89 ЗК України,

Outcome: approved