Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-21 00:00:00

1.Позиція позивача. 05 жовтня 2023 року [PERSON] подала до Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області матеріали позовної заяви до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування Кам`янської міської ради, Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) «про позбавлення батьківських прав та стягнення пені за несплату аліментів на утримання неповнолітньої дитини». Згідно до змісту позовних вимог позивач просить: -позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав щодо малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , що дасть підстави для внесення відповідних відомостей в актовий запис про народження дитини № 528 від 18 червня 2010 року, призведений Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області; -стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] пеню, яка виникла у результаті заборгованості по сплаті аліментів на утримання неповнолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] , за період з квітня 2016 року по [INFO] , в сумі 100 077, 07 гривень. В обґрунтування свої позиції зазначила, що у зареєстрованому шлюбі з відповідачем перебувала з 19 грудня 2009 року. Від шлюбу мають малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя з відповідачем не склалось і 03 листопада 2014 року рішенням Жовтневого районного суду місті Маріуполя Донецької області шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. 05 вересня 2015 року позивач уклала шлюб зі [PERSON] . Вді шлюбу народилась донька- [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу з [PERSON] , донька [PERSON] залишилась проживати разом з позивачем, а відповідач повністю звільнив себе від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до дитини, він не приймав та не приймає участі у вихованні дитини, не проявляв інтерес до її життя, матеріально не утримував. Оскільки [PERSON] не надавав матеріальної допомоги на утримання доньки [PERSON] , позивачка звернулась до суду з позовом про стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 03 червня 2016 року з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі частини з усіх видів заробітку та доходів, аое не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 26 квітня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття. Виконавчий лист було пред`явлено до виконання у Лівобережний відділ державної виконавчої служби міста Маріуполь ГТУЮ у Донецькій області і 05 грудня 2016 року було відкрито виконавче провадження. Рішення суду відповідач не виконував і не виконує, у зв`язку з чим виникла значна заборгованість зі сплати аліментів, яка станом на вересень 2023 року складає 307 584 грн. 50 коп. Протягом тривалого часу позивач сподівалась на те, що відповідач все ж таки схаменеться і почне цікавитись дитиною та приймати участь у вихованні доньки, однак, він жодного разу не прийшов відвідати доньку, жодного разу не поцікавився її життям та розвитком, він повністю звільнив себе від батьківських обов`язків, донька не пам`ятає та не знає свого біологічного батька. У 2016 року позивач мала змогу виїхати з донькою [PERSON] на відпочинок за межі України і для цього їй необхідно було отримати дозвіл батька, який категорично відмовився такий дозвіл надавати. Відповідач ніяким чином не допомагав та не допомагає в утриманні і вихованні дитини, а навіть намагається створювати перешкоди дитині у відпочинку, оздоровленні і розширенні її світогляду. Байдуже відношення відповідача до дитини, до виконання своїх батьківських обов`язків, не залишає сподівань на те, що коли-небуть він проявить батьківські почуття по відношенню до доньки. Всі батьківські почуття відповідача невільовані, [PERSON] є батком для [PERSON] лише у свідоцтві про народження. Позивач з дітьми були зареєстровані та постійно проживали у місті Маріуполь Донецької області. У лютому 2022 року, коли відбулось повномасштабне воєнне вторгнення російської федерації на територію України і у м. Маріупіль зайшли ворожі війська, позивач з дітьми вимушена була тривалий час переховуватись у бомбосховищах. У березні 2023 року вона була вимушена евакуюватись із міста Маріуполь та шукати нове житло. Рішенням Виконавочого комітету Центрально-міської районної у місті Ради (м. Кривий Ріг) № 157 від 15 червня 2023 року малолтінім дітям, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , надано статус дітей, які постраждали внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів, у зв`язку з тим, що вони зазнали психологічного насилля. В той час, як донька [PERSON] зазнавала психологічної травми в результаті воєнної агресіїі росії проти України, її біологічний батько [PERSON] , активно підтримував та підтримує «руський мир», всіляко сприяв окупаційному війську у захваті влади в м. Маріуполь, і залишився проживати в окупаційному місті . Відповідач має значну заборгованість по сплаті аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , яка станом на вересень 2023 року складає 307584 грн. 50 коп. Позивач чекала на добровільну виплату заборгованості по аліментам з боку відповідача, але її сподівання виявились марними, борг відповідач так і не сплатив. Вважає, що пеня за несплату аліментів на утриманя неповнолітньої дитини за період з квітня 2016 року по 30 вересня 2023 року повинна бути нарахована наступним чином: -квітень 2016 року по грудень 2016 року, включно, - 3835грн.15коп.; -січень 2017 року по грудень 2017 року, включно, - 8184 грн. 55 коп.; -січень 2018 року по грудень 2018 року, включно, - 11774 грн. 52 коп.; -січень 219 року по грудень 2019 року, включно, - 14190 грн. 79 коп.; -січень 2020 ркоу по грудень 2020 року, включно, - 12970 грн. 25 коп.; -січень 2021 року по грудень 2021 ркоу, включно, - 13056 грн. 09 коп.; -січень 2022 року по грудень 2022 року, включно, - 18032 грн. 86 коп.; -січень 2023 року по грудень 2023 року, включно, - 18032,86 грн. Загальний розмір пені за несплату аліментів на утримання неповнолітньої дитини складає 100077,01 грн. 2. Позиція відповідача. Відповідач, [PERSON] , про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, згідно з вимогами ст.130 ЦПК України, про причини неявки суду не повідомив, судова повістка - виклик направлена відповідачу на адресу реєстрації і в силу ст.131 ЦПК України вважається доставленою, на підставі ст. 223 ЦПК України суд вважає причини неявки відповідача неповажними. Відзив відповідач на позов не подав. Заяв та клопотань про проведення розгляду за його відсутності не подавав. 3.Позиція третіх особ. Третя особа, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Кам`янської міської ради в особі Служби у справах дітей Кам`янської міської ради подали до суду висновок щодо доцільності/недоцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Просять розглядати справу без присутності представника органу опіки та піклування виконавчого комітету міської ради з урахуванням висновку від 15.11.2023 року №8вих-20/642 та найкращих інтересів дитини. Третя особа, Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), подали до суду заяву, згідно до змісту якої просять розглядати без представника відділу. 4.Позиція дитини. Чинне законодавство України у багатьох нормативно-правових актах, зокрема у Сімейному кодексі України, передбачає необхідність вислухати думку дитини при прийнятті рішень що стосуються її життя (наприклад, ст. 171 СК України визначає, що дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном). Враховуючи вік дитини [PERSON] , [INFO] , яка на час розгляду справи має повних тринадцять років, судом заслухана думка дитини під час судового розгляду, Як зазначила [PERSON] , вона проживає з мамою. Хоче, щоб батька позбавили батьківських прав, це відповідає її інтересам, наслідки відомі. 5.Допитані свідки з боку позивача. Свідок [PERSON] зазначила, що вона є матір`ю позивачки. З відповідачем має неприязні стосунки. Зазначила, що відповідач взагалі не приймє участі у житті її онуки, зв`язок не підтримує. Не вважає відповідача взагалі батьком. Вважає, що позбавлення батьківських прав поліпшить становище онуки, оскільки за вирішення питань, пов`язаних з дитиною він вимагає гроші. Свідок [PERSON] суду зазначив, що він є вітчимом позивачки. З відповідачем [PERSON] знайом, має неприязні стосунки. Зазначив, що все було добре, але після того, як дитині виповнився рік, він його більше не бачив. Наразі стосунки не підтримують. Наразі відповідач життям своєї доньки не цікавиться. Вважає, що позбавлення батьківських прав [PERSON] покращить становище онуки. Були випадки, що його довго шукали для реалізації прав дитини. 6.Процесуальні питання, заяви і клопотання. 05 жовтня 2023 року позивач [PERSON] подала до Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області матеріали позовної заяви до [PERSON] , треті особи: Орган опіки та піклування Кам`янської міської ради, Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) «про позбавлення батьківських прав та стягнення пені за несплату аліментів на утримання неповнолітньої дитини» (а.с. 2-12). Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 жовтня 2023 року цивільну справу № 208/9034/23 передано до провадження судді Івченко Т.П. (а.с. 34). 05 жовтня 2023 року ухвалою судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області відкрито провадження у цивільній справі, призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження (а.с. 35-36). 17 жовтня 2023 року позивач [PERSON] подала до суду клопотання про витребування доказів. Згідно до заявлених вимог просить: -витребувати висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] у органу опіки та піклування Кам`янської міської ради. Ухвалою судді Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17 жовтня 2023 року клопотання позивача [PERSON] задоволено (а.с. 47-48). 17 жовтня 2023 року на електронну пошту суду представник Служби у справах дітей Кам`янської міської ради подав клопотання , просиять направити копію позовної заяви та матріали, які долучені до справи, та провоити засідання без присутності представника органу опіки та піклування виконавчого комітету міської ради (а.с. 50). 20 жовтня 2023 року на електронну пошту суду від Служби у справах дітей Кам`янської міської ради надійшло клопотання, в якому зазанчано, що засідання комісії з питань захисту прав дітей при виконавчому комітеті Кам`янської міської ради відбулось 12.10.2023 року та наступне засідання плануєтьсяу першій половині листопада 2023 року (а.с. 55). 06 листопада 2023 року електронну пошту суду від Служби у справах дітей Кам`янської міської ради надійшло клопотання, в якому вони повноторно просять направити копію позовної заяви та матеріали, які долучені до справи (а.с. 56). 03 листопада 2023 року на електронну пошту суду від Служби у справах дітей Кам`янської міської ради надійшло пояснення, засідання з питань захисту прав дитини відбудеться 13.11.2023 року по результатам якого буде підготовлено висновок до суду (а.с. 57). 16 листопада 2023 року на електронну пошту суду від Служби у справах дітей Кам`янської міської ради надійшло клопотання разом з висновком щодо доцільності/недоцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] (а.с. 58-59). 27 листопада 2023 року на елекронну пошту від представника Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надійшло клопотання щодо надання матеріалів справи (а.с. 63). 27 листопада 2023 року позивач [PERSON] подала до суду заяву, у якій просить виклати оголошення на сайті у зв`язку з тим, що вона не знає, де перебуває відповідач (а.с. 66). 27 листопада 2023 року позивач [PERSON] подала до суду заяву, у якій просить закрити підготовче провадження та перейти до розгляду по суті (а.с. 67). 30 листопада 2023 року представник Служби у справах дітей Кам`янської міської ради на електронун пошту надіслав клопотання про розгляд справи без присутності представника органу опіки та піклування виконавчого комітету міської ради з урахуванням висновку від 15.11.2023 №8вих-20/642 та найкращих інтересів дитини (а.с. 68). 04 грудня 2023 року на елекронну пошту від представника Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надійшло клопотання щодо надання матеріалів справи та уточнення даних (а.с. 69). Ухвалою судді Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпопетровської області від 11 грудня 2023 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду по суті (а.с. 73-74). 25 грудня 2023 року елекронну пошту від представника Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надійшло клопотання, в якому просять розглядати справу без представника відділу (а.с. 79). У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи, що дозволило суду вважати за необхідне визнати його неявку з неповажних причин, провести заочний розгляд справи, розглянути справу на підставі наявних у справі доказів. 7. Фактичні обставини встановлені судом. Як встановлено судом, предметом спору є - позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , та стягнення пені за несплату аліментів на утримання малолітньої дитини. [PERSON] , народилась [INFO] , про що в Книзі реєстрації народжень 18 червня 2010 року зроблено відповідний актовий запис № 528. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області у графі «батько» зазначено - « [PERSON] », у графі «мати» зазначено - « [PERSON] » (а.с. 20). 03 листопада 2024 року рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 21). 05 вересня 2015 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 702 (а.с. 22). [INFO] народилась [PERSON] , що підтверджується Лівобережним районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 467, у графі «батько» зазначено - « [PERSON] », у графі «мати» зазначено - « [PERSON] » (а.с. 23). 29 грудня 2021 року рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 24). Рішенням Центрально-міської районної у місті раді виконавчого комітету (м. Кривий Ріг) від 15.06.2022 року надано малолітнім дітям, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , статус дітей, які постраждали внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів, у зв`язку з тим, що вони зазнали психологічного насильства (а.с. 25). 05 грудня 2016 року державним виконавцем Лівобережного відділу державної виконавчої служби міста Маріуполь ГТУЮ у Донецькій області Москалюк О.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа 2/265/1173/16, виданого 03.06.2016 року, щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої доньк [PERSON] аліменти у розмірі частини з усіх видів заробітку та доходів, але не менш, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 26 квітня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 26). Згідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 02 жовтня 2023 року, станом на 30.09.2023 року заборгованість склала 307584,50 грн. (а.с. 28-29). 8. Правові норми законодавства застосовані судом. Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Згідно зі статями 18, 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, чинної для України з 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання та розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини. У частині першій статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 27 Конвенції, передбачено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Держави-учасниці відповідно до національних умов і в межах своїх можливостей вживають необхідних заходів щодо надання допомоги батькам та іншим особам, які виховують дітей, у здійсненні цього права і у випадку необхідності надають матеріальну допомогу і підтримують програми, особливо щодо забезпечення дитини харчуванням, одягом і житлом. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага та, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, в якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно зі статтею 5 Сімейного кодексу України (далі - СК України) держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально й морально заохочує, підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. Статтею 7 СК України передбачено, що жінка та чоловік мають рівні права та обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини (частина перша статті 151 СК України). Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь в її вихованні та має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь в її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. (стаття 153, частини перша-третя статті 157 СК України). Відповідно до частин першої, другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Аналогічні положення щодо виховання дітей та спілкування з їх батьками містяться у розділах 8, 11, 12, 15 Закону України «Про охорону дитинства». Згідно ст.157 СК України той з батьків, що проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Згідно з ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до керівних роз`яснень, які містяться у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати може бути позбавлена судом батьківських прав, якщо вона ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені умови, як кожну окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, тобто свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Цей захід впливу є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України), тому він підлягає застосуванню лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Згідно п. 16 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до ч.1 ст. 170 СК України, суд може постановити рішення про відібрання дитини, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Згідно ч.4 зазначеної статті, при задоволенні позову про відібрання від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Положеннями частин 1, 3 статті 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Право на стягнення неустойки (пені) виникає в особи у зв`язку із юридичним фактом порушення особою обов`язку зі сплати аліментів на утримання дитини. При цьому, виконання такого обов`язку з порушенням строків сплати та наступне погашення заборгованості не звільняє особу від відповідальності у вигляді сплати неустойки (пені) за прострочення виконання обов`язку зі сплати аліментів. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Відповідно до частини четвертоїстатті 263 Цивільного процесуального кодексу Українипри виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток. Тлумаченнястатті 196 Сімейного кодексу України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів. Згідно зі статтею 8 Сімейного кодексу України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 Цивільного кодексу України). Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 Сімейного кодексу України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У Сімейним кодексомУкраїни не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Відповідний правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19, провадження № 61-16670сво19. Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першоюстатті 189 Сімейного кодексу України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості. Статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначено порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду, а саме виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України. Визначаючи розмір пені за прострочення сплати аліментів, суд враховує вимоги чинного законодавства України та правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 25 квітня 2018 року по справі № 572/1762/15-ц про те, що правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: p=(A1х1%хQ1)+(A2х1%хQ2)+……….(Anх1%хQn), де: p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першоїстатті 196 Сімейного кодексу Українипені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи, що дозволило суду вважати за необхідне визнати його неявку з неповажних причин, провести заочний розгляд справи, розглянути справу на підставі наявних у справі доказів. 9. Висновки та мотиви прийнятого рішення. У свідоцтві про народження серії [NUMBER] , виданим Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області від 18 червня 2010 року у графі «батько» зазначений [PERSON] , у графі «мати» зазначено [PERSON] . Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Як встановлено [PERSON] , відносно своєї малолітньої доньки [PERSON] не виконував належним чином свої батьківські обов`язки, не приділяв уваги вихованню, ухилятися від своїх батьківських обов`язків, не цікавиться її життям. Згідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, виданим Лівобережним ВДВС у Місті Маріуполі Маріупольського району Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції , станом на 30.09.2023 рік боржник [PERSON] має сукупну заборгованість у розмірі 307584,50 гривень. При вирішенні судом позову щодо питання позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення батька до дитини, бажання спілкуватися і приймати участь у її вихованні, захист інтересів дитини. [PERSON] з власної ініціативи самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, не спілкується з дитиною, участі у житті дитини свідомо не приймає, аліменти не сплачує, тобто свідомо умисно нехтує батьківськими обов`язками. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч. 1 ст. 164 СК України. Зокрема, п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він/вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Сімейним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьків батьківських прав щодо дітей. Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини й протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Отже ухилення від виконання своїх обов`язків [PERSON] по відношенню до своєї дитини [PERSON] , [INFO] , з врахуванням встановлених фактичних обставин, є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав по відношенню до доньки [PERSON] , так як в ході судового розгляду встановлено та підтверджено доказами, наявність його винної поведінки та свідомого нехтування своїми батьківськими обов`язками, що полягло у несплаті аліментів на утримання дитини, не спілкуванні із донькою, відсутність прояву його участі як батька у вихованні, забезпеченні, розвитку життя дитини. Щодо стягнення пені за несплату аліментів на утримання дитини. Відповідач, який зобов`язаний, згідно виконавчого листа № 2/265/1173/16 виданого 03 червня 2016 року Орджонікідзевським районним судом м. Маріуполя Донецької області, сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини з усіх видів заробітку та доходів, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до її повноліття, щомісячно, не в повному обсязі виконує рішення суду у передбаченому порядку та внаслідок дій (бездіяльності) відповідача, утворилася заборгованість зі сплати аліментів за вказаним судовим наказом, що підтверджено розрахунком заборгованості зі сплати аліментів, виданої державним виконавцем. За останнім розрахунком пеня за несплачені аліменти за період з квітня 2016 року по вересень 2023 року, включно, при заборгованості у розмірі 307 584,50 грн. складає 100077,07 грн. Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд вважає його арифметично вірним та таким, що відповідає положенням чинного законодавства. Відповідач, у свою чергу, наведений позивачем розрахунок не спростував. Крім того, Відповідачем не надано доказів того, що він був позбавлений у праві на працю у спірний період, як і не надано доказів того, що за станом здоров`я він є обмеженим певними видами діяльності, а тому не міг виконувати будь-яку оплачувану роботу задля забезпечення себе та дитини. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Отже, доказів на підтвердження неможливості сплачувати аліменти в повному розмірі, або доказів, що заборгованість по аліментам виникла з незалежних від нього причин, відповідач відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 Цивільного процесуального кодексу України суду не надав. Разом з тим, згідно ч. 1 ст. 196 СК України одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені), але не більше 100 відсотків заборгованості. Отже, враховуючи наведене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів в розмірі 100077, 07 гривень, тобто за період з квітня 2016 року по 30 вересня 2023 року, згідно наданого розрахунку. З огляду на вищезазначене, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. 10. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи. Згідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача ; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні з даним позовом позивачем сплачений судовий збір у сумі 1073,60 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 0.0.3232159535.1 (а.с. 1). Враховуючи задоволення позовних вимог у повному обсязі сплачений позивачем судовий збір у сумі 1073,60 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Щодо вимоги про стягнення пені за несплату аліментів на утримання дитини, позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до вимог ст. 5 Закону України "Про судовий збір", судовий збір на користь держави компенсується за рахунок відповідача. Отже, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за дану вимогу у розмірі 1073,60 грн.

Outcome: approved