Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-07 00:00:00

Позивач 23.12.2022 звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] про витребування із чужого незаконного володіння [PERSON] на користь [PERSON] квартиру [ADDRESS] , реєстраційний номер майна 1641218351101. Змінивши предмет позову заявою від 16.05.2023 витребувати квартиру з чужого незаконного володіння [PERSON] та скасувати рішення про державну реєстрацію прав №48672411 від 13.09.2019. Позовні вимоги мотивовані тим, що 30.08.2006 між [PERSON] та АТПБ «Аваль» був укладений договір іпотеки, предметом якого стала квартира [ADDRESS] . 07.09.2018 [PERSON] набула право власності на спірну квартиру на підставі договору іпотеки та договору про відступлення прав за договором іпотеки від 15.05.2018. Під час звернення стягнення на предмет іпотеки була відсутня оцінка предмета іпотеки. Також [PERSON] не отримувала вимогу про усунення порушень, що свідчить про порушення вимог п.61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. В подальшому, 30.09.2019 [PERSON] продала вказану квартиру [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 30.09.2019 за №2859. Ухвалою суду від 26.12.2022 позовну заяву залишено без руху, позивачу надано 10-денний строк для усунення недоліків позову. Після усунення недоліків позову ухвалою від 06.01.2023 провадження у справі було відкрите, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 28.02.2023. Ухвалою від 28.02.2023 витребувано документи, що стали підставою для державної реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] . У підготовчому засіданні 12.04.2023 було задоволено заяву представника позивача про відкладення, наступне засідання призначено на 09.05.2023. У зв`язку з неявкою учасників справи у підготовче засідання 09.05.2023 розгляд справи було відкладено до 13.06.2023. Розгляд справи у підготовчому засіданні 13.06.2023 було відкладено на 19.07.2023. У підготовчому засіданні 19.07.2023 було задоволено заяву представника позивача [PERSON] , прийнято заяву про зміну предмету позову та залучено до участі у справі співвідповідача [PERSON] . З метою сповіщення залученого відповідача розгляд справи було відкладено до 30.08.2023. У підготовчому засіданні 30.08.2023 проведеному за участі представника відповідача [PERSON] [PERSON] було закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті на 24.10.2023. До суду 04.10.2023 надійшов відзив представника відповідача [PERSON] [PERSON] згідно якого просить відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування відзиву зазначено, що позивач не навела головної ознаки віндикаційного позову квартира вибула з володіння позивача поза її волею, жодного доказу на підтвердження такого представлено не було. З копії реєстраційної справи вбачається, що позивачка ставила особистий підпис про отримання вимоги про усунення порушень, що спростовує будь-які доводи, що майно вибуло з володіння позивача поза її волею. Позивачка не виконала боргові зобов`язання за кредитним договором, які були забезпечені іпотекою. Державна реєстрація була проведена відповідно до чинного законодавства та на підставі всіх необхідних для цього документів. Оцінка майна не є обов`язковими документом для державної реєстрації права власності на предмет іпотеки. Однак, відповідач 03.09.2018 проведена оцінку квартири, вартість якої встановлена у розмірі 1\~227\~071 грн. Також представник відповідача [PERSON] подала до суду 04.10.2023 заяву про застосування строків позовної давності, у якій вказує, що позивач знала про звернення стягнення на квартиру, оскільки отримала вимогу ще у травні 2018 року, звернення стягнення на квартиру відбулося 07.09.2018, тоді як позивач звернулася до суду з пропуском трирічного строку 23.12.2022. У судовому засіданні 24.10.2023 було задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] про відкладення розгляду справи, наступне засідання призначено на 23.11.2023. До суду 22.11.2023 надійшов відзив представника [PERSON] [PERSON] , згідно якого вказано, що [PERSON] є законним власником квартири, отриманої на підставі договору купівлі-продажу. Бар [PERSON] є добросовісним набувачем, а позивачем не доведено, що майно вибуло з її власності поза її волею. Також вказує, що позивачка пропустила строк позовної давності без поважних причин. У судовому засіданні 22.11.2023 було прийнято відзиви. Представник позивача [PERSON] виступив зі вступним словом, вказував, що підпис на рекомендованому повідомленні вчинений не позивачем. Вступне слово надав [PERSON] , який вказав, що чотири роки тому переїхав в Одесу та побачив рекламу про продаж квартири, через ріелтора все перевірили та він купив квартиру. Також вступне слово надала представник обох відповідачів [PERSON] . У зв`язку з закінченням часу призначено для розгляду даної справи розгляд справи було відкладено до 08.12.2023. У судовому засіданні 08.12.2023 представник відповідачів [PERSON] вважала за можливе задоволення клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи, судом задоволено клопотання та відкладено розгляд справи до 08.01.2024. У судове засідання 08.01.2024 учасники справи не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду були повідомлені належним чином. Представник відповідачів [PERSON] звернулася до суду з клопотанням про розгляд справи за її відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, дійшов висновку про не обґрунтованість позовних вимог, з огляду на наступне. Судом встановлено, що 30 серпня 2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» та [PERSON] було укладено договір іпотеки, зареєстрований в реєстрі за №6684 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Горецькою В.М. Згідно умов п.1.1, п.1.2 договору, іпотекодавець з метою забезпечення повного виконання зобов`язань іпотекодавця, визначених кредитним договором №014/0027/82/64112 від 28.08.2006, передають в іпотеку, а іпотекодержатель приймає в іпотеку квартиру під номером [ADDRESS] . Згідно п.4.1 Договору іпотеки, у разі порушення основного зобов`язання та/або умов цього договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення. Якщо протягом встановленого строку вимоги іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки. Пунктом 4.2. договору сторони передбачили випадки звернення стягнення на предмет договору: якщо у момент настання строку виконання зобов`язань за кредитним договором вони не будуть виконані, а саме: при повному або часткову не поверненні у встановленні кредитним договором строки сум кредиту; та/або при несплаті або частковій несплаті у встановлені кредитним договором строки сум процентів; та/або при несплаті або частковій несплаті у встановлені кредитним договором строки сум неустойки (пені, штрафних санкції); у разі порушення іпотекодавцем встановлено кредитним договором обов`язку цільового використання кредитних коштів (т.1 а.с.13-18). 15 травня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки, посвідченим Горецькою В.М. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу 30.08.2006 за реєстровим 6684 (т.1 а.с.21-23). 16.05.2018 [PERSON] склала повідомлення боржника / майнового поручителя про відступлення права вимоги за №16/1, яким повідомила [PERSON] про перехід до неї права вимоги за договором іпотеки. На повідомлені міститься власноручний напис «отримала 17.05.2018 /підпис/ [PERSON] (мовою оригіналу [PERSON] )» (т.1 а.с.99). 16.05.2018 [PERSON] направила [PERSON] вимогу про усунення порушень договору вих. №16/2, у якій вказано на необхідність виконання кредитних зобов`язань та попереджено про звернення стягнення на предмет іпотеки у 30-денний строк у разі невиконання вимог. На кожній з чотирьох сторінок вимоги стоїть власноручний напис «отримала 17.05.2018 /підпис/ [PERSON] (мовою оригіналу [PERSON] )» (т.1 а.с.97-98). 03.09.2018 Товарною біржою «Профі-т» на замовлення [PERSON] було проведено оцінку вартості квартири [ADDRESS] та складено звіт, відповідно до його вартість майна складає 1\~227\~071 грн (т.2 а.с.11-25). 07.09.2018 право власності на квартиру [ADDRESS] було зареєстровано за [PERSON] на підставі договору іпотеки №6684 від 30.08.2006, договору про відступлення права вимоги №475 від 15.05.2018, вимоги №16/2 від 16.05.2018, повідомлення №16/1 від 16.05.2018 (т.1 а.с.19-20). 13 вересня 2019 року між [PERSON] , який діяв від імені [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу, за яким останній придбав квартиру [ADDRESS] , договір зареєстрований в реєстрі за №2859 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сімоновою О.Ю. (т.1 а.с.109-110). Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Статтею 3 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Згідно із статтею 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання\~здійснюється згідно\~із застереженням\~про задоволення\~вимог іпотекодержателя,\~що міститься\~в іпотечному\~договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Згідно із частиною першою статті 37 Закону України «Про іпотеку» (в редакції чинній на час виникнення правовідносин) іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя чи іпотечний договір, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, є документами, що підтверджують перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя та є підставою для внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Право власності іпотекодержателя на предмет іпотеки виникає з моменту державної реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя чи відповідного застереження в іпотечному договорі. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Можливість реалізації іпотекодержателем права на звернення стягнення шляхом набуття права власності на предмет іпотеки передбачена у статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у якій визначено, що загальними засадами державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) є: 1) гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження; 2) обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав; 3) публічність державної реєстрації прав; 4) внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом; 5) відкритість та доступність відомостей Державного реєстру прав. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Частиною першою статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до частини третьої статті 10 цього Закону визначено, що державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом. Статтею 18 вказаного Закону передбачений порядок проведення державної реєстрації прав. Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та процедура державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Тобто для реалізації іпотекодержателем позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за загальним правилом необхідні тільки воля та вчинення дій з боку іпотекодержателя, якщо договором не передбачено іншого порядку. Відповідно до п.4.5 Договору іпотеки, способи задоволення вимог іпотекодержателя: - у випадку невиконання іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя про усунення порушених зобов`язань за цим та/або кредитним договором у встановлений іпотекодержателем строк, такі вимоги іпотекодержателя задовольняються за рахунок предмета іпотеки. Це застереження згідно Закону України «Про іпотеку» вважається договором про задоволення вимог іпотекодержателя, який є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі цього договору іпотеки, який в цьому випадку є правовстановлюючим документом (т.1 а.с.16). Отже, сторони, зокрема [PERSON] погодила застереження в іпотечному договорі про позасудовий порядок реалізації предмета іпотеки, що прирівнюється до відповідного договору та спростовує доводи позивача про відсутність окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя. З копії реєстраційної справи, як вказувалося вище, вбачається, що [PERSON] отримала вимогу про усунення порушень 17.05.2018, про що власноруч поставила відмітку на кожній сторінці вимоги, однак не виконала свої зобов`язання за кредитним договором. При цьому, доводи представника позивача про те, що це не позивачка поставила підпис на вимозі не знаходять свого підтвердження в матеріалах справи, жодних намірів проведення експертизи з метою спростування отримання позивачкою вимоги, представником позивача не висловлювалося. Частиною першою статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно із частинами першою, другою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Частинами першою-четвертою статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. За змістом частини першої статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно зі статтею 387 ЦК України власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння. ЦК України передбачено як один зі способів захисту порушених прав віндикація або реституція. Віндикація - це витребування своєї речі неволодіючим власником від володіючого невласника. Віндикація - це передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульного володільця), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей. Майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником (законним володільцем) і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, в який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом. За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача. Положення статті 388 ЦК України застосовується як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин. Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконно володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій статті 388 ЦК України. Відтак особа, яка вважає, що договором купівлі-продажу рухомого або нерухомого майна порушуються її права як власника або законного користувача цього майна, має право на витребування цього майна від останнього набувача, що і є належним способом захисту її порушеного права. Отже, правова мета віндикаційного позову полягає у поверненні певного майна законному власнику як фактично, тобто у його фактичне володіння, так і у власність цієї особи, тобто шляхом відновлення відповідних записів у державних реєстрах. Доводи позивача про відсутність оцінки предмету іпотеки спростовані відповідачем, адже оцінка була проведена на замовлення відповідача 03.09.2018. Таким чином, всі доводи позивача спростовані матеріалами справи, позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Строки позовної давності застосуванню не підлягають, у зв`язку з безпідставністю позовних вимог [PERSON] .

Outcome: dismissed