Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-17 00:00:00

У жовтні 2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому просив розірвати шлюб між ним і [PERSON] , зареєстрований 14 травня 1989 року Бродецькою селищною радою Козятинського району Вінницької області, актовий запис № 11. В обґрунтування позову зазначав, що 14 травня 1989 року він та [PERSON] уклали шлюб. Від шлюбу неповнолітніх дітей вони не мають. З початку лютого 2010 року відносини між сторонами почали погіршуватися, часто виникали сварки і суперечки. Між ними втрачені почуття любові та поваги один до одного. Фактично з весни 2010 року сторони спільного господарства не ведуть та проживають окремо. Їхня сім`я існує лише формально. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить його інтересам. Надання строку для примирення подружжя є недоцільним. Майновий спір між ними відсутній. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, у якій просив суд розглянути справу за його відсутності, позов підтримує, просив суд його задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, у якій просила суд розглянути справу за її відсутності, позов визнає повністю. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З`ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, враховуючи, що визнання відповідачем позову закону не суперечить, прав, свобод чи інтересів інших осіб не порушує, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову з наступних підстав. Суд встановив, що 14 травня 1989 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований Бродецькою селищною радою Козятинського району Вінницької області, актовий запис № 11. Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Відповідно до ч. ч. 6, 10 ст. 7 СК України жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. За змістом положень ч. 1 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 21, ч. 1 ст. 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно із ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105, ч. 1 ст. 110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що з весни 2010 року сторони шлюбних відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, проживають вони окремо. Позивач наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує, позов визнала повністю. Подальше збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. З`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховуючи, що сторони подружніх відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають вони окремо суд дійшов висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] підлягає розірванню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження цього шлюбу є неможливим та суперечить інтересам сторін. За змістом ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Позивач [PERSON] є особою з інвалідністю ІІ групи, тому він відповідно до вимог п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору звільнений. Згідно із ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи наведене вище, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд вважає, що з [PERSON] на користь держави підлягає стягненню 50 відсотків судового збору, що підлягав сплаті при подачі до суду позову в розмірі 536 грн. 80 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved