Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-22 00:00:00

У жовтні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом. В обґрунтування позову вказував, що [PERSON] є засновником ТОВ «Рів`єра». Протоколом загальних зборів учасників від 29 липня 2020 року позивача було обрано головою комісії з припинення ТОВ «Рів`єра». 01 жовтня 2020 року реєстрацію ТОВ «Рів`єра» на підставі рішення засновників від 29 липня 2020 року було припинено. Згідно з інформацією, наданою АТ КБ «ПриватБанк» листами від 23 червня 2021 року за №20.1.0.0.0./7-210601/1610 та від 01 квітня 2021 року за №20.1.0.0.0/7-210310/11516, на рахунках ТОВ «Рів`єра» залишились кошти на загальну суму 100 967 грн. 65 коп. Однак, вказані кошти після завершення процедури ліквідації не були передані позивачу, як засновнику товариства. На звернення позивача про повернення вказаних коштів, листом від 08 вересня 2021 року за №20.1.0.0.0/7-210817/6694 Банк, посилаючись на норми статтей 105,111 ЦК України та вказуючи на те, що повноваження [PERSON]., як ліквідатора з моменту внесення до Єдиного державного реєстру інформації про припинення юридичної особи шляхом ліквідації є припиненими, відмовив у поверненні коштів позивачу. Посилаючись на те, що відмова Банку у поверненні коштів позивачу є порушенням прав останнього, оскільки вказані кошти, які залишились на рахунках юридичної особи, яка ліквідована, повинні бути повернуті [PERSON] , як засновнику та учаснику ліквідованого товариства, просив задовольнити позов та стягнути з відповідача грошові кошти у сумі 100 967 грн. 65 коп., судові витрати зі сплати судового збору та витрат на правничу допомогу покласти на відповідача. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 22 жовтня 2021 року дану позовну заяву передано на розгляд до Печерського районного суду м. Києва за підсудністю. Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва від 03 грудня 2021 року відкрито провадження у даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін. Правом подачі відзиву на позовну заяву учасники справи не скористались. Ухвалою Печерського районного суду від 22 грудня 2022 року провадження у даній справі закрито. Закриваючи провадження у справі суд виходив з того, що правовідносини виникли між юридичними особами, а тому даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Постановою Київського апеляційного суду від 12 липня 2023 року ухвалу Печерського суду м. Києва від 22 грудня 2022 року скасовано, а справу направлено до того ж суду першої інстанції для продовження розгляду. Скасовуючи ухвалу суду від 22 грудня 2022 року, апеляційний суд вказував на те, що позивач вірно звернувся з позовом в порядку цивільного судочинства, оскільки останнім були надані докази припинення юридичної особи з 01 жовтня 2020 року. Ухвалою судді від 02 серпня 2023 року прийнято до провадження вказану цивільну справу. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовну заяву в повному обсязі з підстав та доводів, викладених в ній. Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову в повному обсязі з підстав його необґрунтованості та недоведеності. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов такого висновку. З матеріалів справи слідує, що 18 березня 2010 року було зареєстровано ТОВ «Рів`єра», про що було видано свідоцтво про державну реєстрацію. З детальної інформації про юридичну особу засновниками вказаного товариства були [PERSON] (розмір внеску до статутного фонду 2000 грн.), [PERSON] (розмір внеску до статутного фонду 2000 грн.) та [PERSON] (розмір внеску до статутного фонду 96 000 грн.). [PERSON] - керівник, [PERSON] - голова комісії з припинення можуть вчиняти дії від імені ТОВ «Рів`єра», у тому числі підписувати договори, подавати документи для державної реєстрації, тощо. Протоколом №4 ТОВ «Рів`єра» від 29 липня 2020 року було постановлено припинити діяльність товариства шляхом його ліквідації з 29 липня 2020 року, призначити комісію з ліквідації товариства у складі [PERSON]. - ліквідатора. Встановлено строк для прийняття претензій кредиторів - 2 місяці з дня оприлюднення рішення про припинення товариства на сайті Міністерства юстиції України, претензії кредиторів приймати за юридичною адресою товариства. Ліквідатору [PERSON]. здійснити наступні дії: повідомити негайно орган, що здійснює державну реєстрацію, відомості про те, що товариство перебуває у процесі ліквідації; оприлюднити рішення про припинення товариства на сайті Міністерства юстиції України, а також встановити порядок і строк заявлених кредиторами вимог; вжити необхідних заходів щодо стягнення дебіторської заборгованості товариства та виявлення вимог кредиторів, з письмовим повідомленням кожного з них про ліквідацію товариства; оцінити наявне майно товариства і розрахуватись з кредиторами, скласти ліквідаційний баланс та надати його власнику для затвердження. З Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань слідує, що 01 жовтня 2020 року припинено державну реєстрацію ТОВ «Рів`єра». Підстава: рішення щодо припинення. Матеріалами справи також встановлено, що залишок грошових коштів на рахунку ТОВ «Рів`єра» станом на 23 червня 2021 року складає: 97 596 грн. на банківському рахунку [NUMBER] , станом на 01 квітня 2021 року на банківському рахунку [NUMBER] становить 3 371 грн. 65 коп. Звертаючись з вказаним позовом до суду, позивач вказував, що він є засновником ТОВ «Рів`єра» з розміром внеску у 96 000 грн. (96%), рішенням загальних зборів від 29 липня 2020 року був призначений ліквідатором товариства, у строк до 30 вересня 2020 року вимоги кредиторів були задоволені і після припинення юридичної особи на рахунках у Банку залишились кошти на загальну суму 100 967 грн. 65 коп., а тому відповідач їх зобов`язаний повернути. Відповідно до ч.1 ст. 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників. Згідно з п.п. 3,4 ст.105 ЦК України учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, відповідно до цього Кодексу призначають комісію з припинення юридичної особи (комісію з реорганізації, ліквідаційну комісію), голову комісії або ліквідатора та встановлюють порядок і строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється. До комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) або ліквідатора з моменту призначення переходять повноваження щодо управління справами юридичної особи. Голова комісії, її члени або ліквідатор юридичної особи представляють її у відносинах з третіми особами та виступають у суді від імені юридичної особи, яка припиняється. Загальний порядок ліквідації юридичної особи визначений ст. 111 ЦК України. За правилом п.14 ст. 111 ЦК України ліквідаційна комісія (ліквідатор) забезпечує подання державному реєстраторові документів, передбачених законом для проведення державної реєстрації припинення юридичної особи в установлений законом строк. Отже, внесення відповідного запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців про державну реєстрацію припинення юридичної особи, що є останнім етапом ліквідаційного процесу. Після здійснення всіх заходів ліквідаційного процесу юридична особа позбавляється статусу юридичної особи. Позивач звернувся з даним позовом як фізична особа, ставить питання про стягнення залишку грошових коштів, які знаходяться на рахунках ТОВ «Рів`єра», однак станом на день подачі позову вказане товариство у встановленому законом порядку є припиненим, повноваження позивача, як ліквідатора, з 01 жовтня 2020 року, тобто з моменту внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців інформації про припинення юридичної особи шляхом ліквідації є припиненими. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. Доводи позивача про те, що банк порушує право позивача неповерненням йому коштів, які залишились на рахунках юридичної особи, яка є ліквідованою, а тому мають бути повернуті позивачу яка засновнику та учаснику ліквідованого товариства не можуть бути підставою для задоволення позову, оскільки спростовуються вищенаведеним. Згідно частин першої-третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Також, обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач, як правові підстави позову, посилався на ст.ст. 633, 634, 638, 1055, 1066 ЦК України. Однак, зазначені норми матеріального права, які регулюють відносини щодо попереднього договору (ст. 633), договору приєднання (ст. 634), укладення договору (ст. 638), форма кредитного договору (ст. 1055) не регулюють спірні правовідносини. Щодо посилань позивача на ст.1066 ЦК України (договір банківського рахунка ) та ст. 1071 ЦК України (підстави списання грошових коштів з рахунка), то в матеріалах справи відсутні докази про те, що між сторонами існували договірні відносини, зокрема договору банківського рахунку. Як вже було зазначено на рахунках у відповідача знаходиться залишок коштів, належних ТОВ «Рів`єра», яке є припиненим. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed