Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-23 00:00:00

[PERSON] звернувся в Шевченківський районний суд м. Києва з зазначеним позовом до Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України, третя особа інспектор Управління патрульної поліції у м. Києві Скоба В.П. про стягнення коштів, відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги мотивував тим, що 22 жовтня 2021 року інспектор Управління патрульної поліції у м. Києві Скоба В.П. склав щодо нього протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ № 215717 за порушення вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху, відповідальність за що передбачено ч. 1 ст. 130 КпАП України. Постановою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 11 січня 2022 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Постановою Київського апеляційного суду від 25 травня 2022 року скасовано постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 11 січня 2022 року у зв`язку з відсутністю в діях [PERSON] складу адміністративного правопорушення. У зв`язку з цим, йому було завдано моральну та матеріальну шкоду. Моральна шкода виразилась в усвідомленні вкрай негативних наслідків для нього як водія, він був вимушений наймати адвоката та оплачувати його юридичні послуги, проводити нічний час (з 05 години 30 хвилин до 07 години 30 хвилин) у вкрай неприязному спілкуванні із працівниками Управління патрульної поліції у м. Києві. Крім того, він був вимушений збирати докази своєї невинуватості та протягом семи місяців доводити в суді безпідставність звинувачень свою адресу. Також, сім місяців він перебував в стані стресу у зв`язку з вимушеним очікуванням судового рішення, до якого працівниками поліції були подані неправдиві докази. Крім того, йому було завдано матеріальну шкоду у розмірі 17000 гривень, яка виразилась у наступному. З метою відновлення порушених прав та оскарження неправомірних дій інспектора він був змушений наймати адвоката. Відповідно до акту здачі-приймання робіт від 12 червня 2022 року, укладеного між ним та адвокатом Кваша В.О., витрати на надання правничої допомоги адвоката у справі № 761/39327/21 про притягнення до адміністративної відповідальності становлять 17000 гривень. Просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідачів на його користь 45500 гривень на відшкодування моральної шкоди та 17000 гривень витрат на надання правничої допомоги адвоката у справі № 761/39327/21 про притягнення до адміністративної відповідальності, а також судовий збір у справі. Ухвалою судді Шевченківського районного суду міста Києва від 14 липня 2022 року справу передано за підсудністю до Солом`янського районного суду міста Києва. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 22 серпня 2022 року відкрито спрощене позовне провадження. Представником Департаменту патрульної поліції подано відзив на позовну заяву, в якому він просить суд відмовити в задоволенні позову. Зазначено, що складання протоколу є процесуальною дією суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення та є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності. Сам по собі протокол не є рішенням суб`єкта владних повноважень. Позивачем жодних доказів на обґрунтування своєї позиції суду не надав. Представником Державної казначейської служби України подано відзив на позовну заяву, в якому він просить суд відмовити в задоволенні позову. Зазначено, що Державна казначейська служба України жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало у правовідносини з ним і жодної шкоди йому не завдавало, а тому не може нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу діями інших суб`єктів. Вважає, що позивач не має права на відшкодування шкоди, оскільки судом не встановлена незаконність дій інспектора патрульної служби та Департаменту патрульної служби. Позивачем не зазначено, у чому конкретно полягали страждання, не досліджено характеру немайнових втрат. Витрати на правничу допомогу також не підлягають стягненню, оскільки позивач не має права та підставі на компенсацію цих витрат за надання послуг у справі № 761/39327/21. Третя особа пояснення щодо позову у визначений строк до суду не подала. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 22 жовтня 2021 року інспектор Управління патрульної поліції у м. Києві Скоба В.П. склав щодо нього протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ № 215717 за порушення вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху, відповідальність за що передбачено ч. 1 ст. 130 КпАП України. Постановою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 11 січня 2022 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Постановою Київського апеляційного суду від 25 травня 2022 року скасовано постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 11 січня 2022 року у зв`язку з відсутністю в діях [PERSON] складу адміністративного правопорушення. Постанова набрала законної сили. З позову вбачається, що моральна шкода виразилась в усвідомленні вкрай негативних наслідків для позивача як водія, він був вимушений наймати адвоката та оплачувати його юридичні послуги, проводити нічний час (з 05 години 30 хвилин до 07 години 30 хвилин) у вкрай неприязному спілкуванні із працівниками Управління патрульної поліції у м. Києві. Крім того, він був вимушений збирати докази своєї невинуватості та протягом семи місяців доводити в суді безпідставність звинувачень свою адресу. Також, сім місяців він перебував в стані стресу у зв`язку з вимушеним очікуванням судового рішення, до якого працівниками поліції були подані неправдиві докази. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Статтями 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення. На підставі п. 2 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу. Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, може свідчити про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше). Аналогічні правові висновки викладені у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18), а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі № 640/16169/17 (провадження № 61-15393св18), від 22 липня 2020 року у справі № 303/7352/18 (провадження № 61-20524св19) та від 26 січня 2022 року у справі № 953/6561/20 (провадження № 61-922св21). У постанові Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі № 640/16169/17 (провадження № 61-15393св18) зазначено, що здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, затримання особи, отримання пояснень та інше). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 289/2110/21. Постановою Київського апеляційного суду від 25 травня 2022 року скасовано постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 11 січня 2022 року у зв`язку з відсутністю в діях [PERSON] складу адміністративного правопорушення. З цієї постанови вбачається, що однією з головних умов огляду водія транспортного засобу на стан сп`яніння є не лише наявність достатніх підстав вважати, що водій перебуває у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану, а й та обставина, що він у такому стані керував транспортним засобом. Тобто, відмова особи від проходження огляду на стан сп`яніння повинна бути в нерозривному зв`язку з керуванням цією особою транспортним засобом в такому стані. Наявний у матеріалах справи відеозапис із нагрудної камери поліцейського неможливо визнати у якості належного доказу вини [PERSON] , оскільки на вказаному відеозаписі не зафіксований момент зупинення транспортного засобу та керування [PERSON] транспортним засобом. Відеокамера фіксувала події спілкування працівників патрульної поліції із [PERSON] , який стояв біля транспортного засобу та повідомив поліцейському, що не керував транспортним засобом. Із цього відеозапису вбачається, що працівники патрульної поліції, в тому числі, інспектор взводу № 2 роти № 7 батальйону № 4 полку № 1 (з обслуговування правого берега) Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України старший лейтенант поліції Скоба В.П., який склав протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ № 215717 від 22 жовтня 2021 року, не зупиняли транспортний засіб під керуванням [PERSON] о 06 год. 00 хв. по проспекту Перемоги, 44 у місті Києві. Працівники патрульної поліції прибули до припаркованого автомобіля «Skoda Fabia» д.н.з. [NUMBER] , та повідомили [PERSON] , що бачили його та транспортний засіб за годину перед цим за іншою адресою. Також працівники поліції вказували, що факт керування [PERSON] автомобілем «Skoda Fabia», д.н.з. [NUMBER] , о 06 год. 00 хв. по проспекту Перемоги, 44 у місті Києві підтверджується відеореєтратором з їх службового автомобіля «Mitsubishi Outlander», д.н.з. [NUMBER] , на якому з 20 години 00 хвилин 21 жовтня 2021 року по 08 годину 00 хвилин 22 жовтня 2021 року ніс службу екіпаж патрульної поліції «РУБІН-1051» у складі: командир роти № 7 батальйону № 4 полку № 1 (з обслуговування правого берега) старший лейтенант поліції Пилипчук О.В. та інспектор взводу № 2 роти № 7 батальйону № 4 полку № 1 (з обслуговування правого берега) старший лейтенант поліції Скоба В.П . Однак таке відео з реєстратора автомобіля екіпажу патрульної поліції «РУБІН-1051» на підтвердження факту керування [PERSON] транспортним засобом до матеріалів справи про адміністративне правопорушення долучене не було. 23 травня 2022 року на адресу Київського апеляційного суду від Управління патрульної поліції в місті Києві надійшов лист №233141/11/14/02-2022 від 17 травня 2022 року про те, що на відеореєстраторі патрульного автомобіля, д.н.з. [NUMBER] , відео не збережено. Таким чином, матеріали справи не містять та під час апеляційного розгляду не було беззаперечно встановлено та підтверджено факту керування [PERSON] транспортним засобом, у зв`язку з чим відсутні докази на спростування доводів, які викладені в апеляційній скарзі про те, що [PERSON] не керував транспортним засобом. У зв`язку з цим, постанова судді Шевченківського районного суду міста Києва від 11 січня 2022 року щодо [PERSON] підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КпАП України, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України. З огляду на наведене, у зв`язку із закриттям провадження у справі про адміністративне правопорушення у позивача виникло право на відшкодування моральної шкоди, відповідно до статей 1173, 1174 ЦК України, у зв`язку з незаконністю дій посадових осіб, які ініціювали та здійснювали зазначене провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше). Ненадання суду працівниками поліції допустимих доказів для притягнення особи до адміністративної відповідальності, як і сам по собі факт закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчать про те, що особу притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Суд враховує, що позивачу були спричинені душевні страждання, оскільки він був змушений докладати додаткових зусиль для відновлення свого порушеного права, зокрема, звертатися до суду, щоб довести неправомірність дій інспектора. При цьому слід виходити з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (ст. ст. 3, 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. З огляду на характер правовідносин між людиною і державою (в особі органу державної влади чи органу місцевого самоврядування), з метою забезпечення реального та ефективного захисту прав людини, у справах адміністративного судочинства саме на суб`єкта владних повноважень (відповідача) покладається обов`язок спростування факту заподіяння моральної шкоди та доведення неадекватності (нерозумність, несправедливість) її розміру, визначеного позивачем. У справі, що розглядається, відповідач не довів, що його тривала протиправна поведінка не викликала у позивача психічне напруження у зв`язку з необхідністю захисту своїх прав, в тому числі в судовому порядку. Разом з тим, суд вважає, що позивачем необґрунтовано завищений розмір моральної шкоди. При визначені розміру моральної шкоди, що підлягає стягненню, суд враховує те, що тяжких наслідків для позивача не настало, тому з огляду на засади розумності та справедливості приходить до висновку про часткове задоволення позову в цій частині в сумі 2000 гривень, оскільки такий розмір моральної шкоди є співмірним з допущеними порушеннями з боку відповідача. Позивач зазначив відповідачами у справі про відшкодування моральної шкоди Державну казначейську службу України та Департамент патрульної поліції. Вимоги до Державної казначейської служби України задоволенню не підлягають з огляду на наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 2, ч. 1 ст. 170 ЦК України учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Згідно ч. 2 ст. 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Відповідно до ч. 2 ст. 30 ЦПК України (в редакції, чинній на момент пред`явлення позову) позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Тлумачення ч. 2 ст. 30 ЦПК України (в редакції, чинній на момент пред`явлення позову) дозволяє зробити висновок, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, заподіяною органом державної влади, їх посадовою або службовою особою є держава як учасник цивільних відносин. При цьому держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого заподіяну шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКСУ чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки ДКСУ чи її територіальний орган не є тим суб`єктом який порушив права чи інтереси позивача. Так, сам факт стягнення коштів із Державного бюджету України не може бути підставою для обов`язкового залучення до участі у справі відповідачем ДКСУ чи її територіального органу. У разі сприйняття подібного підходу до участі у справах про стягнення коштів, відшкодування шкоди завжди необхідно було б щоразу залучати суб`єкта, який здійснює управління рахунком, на якому розміщені грошові кошти відповідача. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року в справі № 242/4741/16-ц. За таких обставин, вимоги до Державної казначейської служби України задоволенню не підлягають. Позивач також просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідачів на його користь 17000 гривень витрат на надання правничої допомоги адвоката у справі № 761/39327/21 про притягнення до адміністративної відповідальності. У пункті 6.19 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 квітня 2020 року у справі № 925/1196/18 зазначено, що за висновками Великої Палати Верховного Суду процесуальні витрати, понесені у судовому провадженні, не є збитками, що можуть бути стягнуті шляхом подання цивільного позову; такі витрати розподіляються виключно за правилами, встановленими процесуальним законодавством (пункт 29 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 462/6473/16-ц за провадженням № 14-400 цс 18, пункт 45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 688/2479/16-ц за провадженням № 14-447цс19, пункт 20 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 489/5045/18 за провадженням № 14-191 цс 19). Отже, витрати, пов`язані з оплатою витрат на проведення експертизи та із наданням правової допомоги (оплата послуг адвоката) не є тотожними реальним збиткам (грошовій вартості втраченого майна та додаткових витрат на його відновлення) та не набувають відповідних ознак унаслідок нереалізації права на їх відшкодування у передбаченому законом порядку. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 червня 2020 року в справі № 910/12945/19. Вбачається, що витрати на правничу допомогу у розмірі 17000 гривень понесені позивачем в справі № 761/39327/21, що розглядалась Шевченківським районним судом м. Києва. Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Вбачається, що понесені стороною позивача витрати на правничу допомогу у судовому провадженні в іншому суді, не є збитками, що можуть бути стягнуті шляхом подання цивільного позову, а такі витрати розподіляються виключно за правилами, встановленими процесуальним законодавством. За таких обставин, вимога про стягнення витрат на надання правничої допомоги адвоката у справі № 761/39327/21 у розмірі 17000 гривень задоволенню не підлягає. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню частково. З урахуванням часткового задоволення позову та відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягненню з Департаменту патрульної поліції на користь позивача підлягає судовий збір в сумі 2481 гривні.

Outcome: partial