Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-23 00:00:00

10 жовтня 2023 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить встановити факт належності [PERSON] , який помер [INFO] , правовстановлюючого документа, а саме: державного акту на право приватної власності на землю, серії МК №07336 від 18 квітня 1995 року, виданого на підставі рішення виконкому Галицинівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області 24 лютого 1994 року №4, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №367, на земельну ділянку площею 0,08 га, для обслуговування індивідуального житлового будинку [ADDRESS] , кадастровий номер 4823380601:04:002:0008 та визнати за нею право власності на вказану земельну ділянку у порядку спадкування після смерті батька. В обґрунтуванням позову вказує, що [INFO] помер [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина, до якої ввійшов належний померлому житловий будинок [ADDRESS] та земельна ділянка для його обслуговування, площею 0,08 га. Будучи спадкоємцем за законом першої черги, позивач звернулась до нотаріуса з метою оформлення спадкового майна, та отримала свідоцтво про право на спадщину на вказаний вище житловий будинок та інше майно, що ввійшло до складу спадщини. Однак позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку для обслуговування вказаного будинку, через наявність у правовстановлюючому документі, що засвідчував право померлого на нерухоме майно, незастереженого виправлення у написанні його прізвища, яке у першому випадку зазначено як « [PERSON] », а в іншому як « [PERSON] ». Вказана розбіжність у написанні прізвища батька позивача, перешкоджає їй підтвердити факт належності йому спадкового майна та відповідно реалізувати своє право на спадкування. У свою чергу через тривале перебування питання про прийняття спадщини у невирішеному стані, що порушує ряд прав позивача, якими вона наділена як положеннями національного законодавства, щодо можливості вільно володіти, розпоряджатися та користуватися належним їй майном, правом щодо прийняття спадщини, тощо, так і низкою положень які регулюють міжнародні відносини, які ратифіковані Україною, зокрема положення Конвенції про права людини, яка гарантує особі можливість володіти майном та не допускає порушення прав людини у цьому контексті, вважає, що ефективним способом захисту її права у даному випадку буде визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку. Ухвалою суду від 11 жовтня 2023 року провадження у справі відкрито та розпочато підготовче провадження. Ухвалою суду від 15 листопада 2023 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. У судове засідання 24 січня 2024 року, позивач [PERSON] не з`явилася, подавши до суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача, позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав, вказаних у позовній заяві та просила їх задовольнити. Відповідач Галицинівська сільська рада Миколаївського району Миколаївської області в судове засідання свого представника не направила, надіслала заяву про розгляд справи без участі їх представника, не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності досліджені докази, суд установив наступні факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 13 вересня 2010 року, виданим Галицинівською сільською радою Жовтневого району Миколаївської області (а.с.5). Згідно частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , виданого 11 березня 2008 року відділом РАЦСу Жовтневого районного управління юстиції Миколаївської області, [PERSON] народилася [INFO] та її батьком є [PERSON] (а.с.10). Указані вище обставини у сукупності свідчать про належність позивача [PERSON] до кола спадкоємців першої чергу за положеннями статті 1261 ЦК України. Згідно частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за законом чи заповітом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Для прийняття спадщини або відмови від її прийняття, встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 та частина перша статті 1273 ЦК України). Відповідно до статті 1273\~ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Відповідно до довідки Галицинівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області від 09 жовтня 2023 року №424-02-42, [PERSON] на момент смерті був зареєстрований та проживав в будинку [ADDRESS] . На день смерті у будинку за вказаною адресою були зареєстровані його дружина [PERSON] , дочка [PERSON] та онук [PERSON] (а.с.21). Зі змісту спадкової справи №32/2011 до майна померлого [INFO] [PERSON] вбачається, що 15 лютого 2011 року [PERSON] звернулася до Жовтневої державної нотаріальної контори Миколаївської області із заявою про прийняття спадщини після смерті свого батька [PERSON] . У свою чергу, інший спадкоємець першої черги за законом дружина померлого [PERSON] цього ж дня подала до Жовтневої державної нотаріальної контори Миколаївської області заяву про відмову від прийняття спадщини, що відкрилася внаслідок смерті [PERSON] на користь [PERSON] . Отже, позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем [PERSON] , який помер [INFO] , першої черги за законом, яка в силу статей 1261, 1268, 1269 ЦК України, прийняла усю спадщину після його смерті. До складу спадщини, у відповідності до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За матеріалами спадкової справи вбачається, що на підставі заяви позивача, 10 травня 2011 року державним нотаріусом Жовтневої державної нотаріальної контори Миколаївської області Забитчук О.В. видано свідоцтва про право на спадщину за законом, згідно яких, остання отримала у спадщину належний померлому житловий будинок, розташований по [ADDRESS] , а також транспортний засіб, марки ВАЗ 2101, 1978 року випуску. У свою чергу нотаріусом роз`яснено [PERSON] неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, що надавалася померлому для обслуговування житлового будинку, право власності на яку підтверджується державним актом на право приватної власності на землю, серії МК №07336, оскільки наявні у ньому відомості щодо власника мають розбіжності у написанні прізвища померлого, що вказане у свідоцтві про його смерть. Указане і зумовило [PERSON] звернутися до суду за захистом свого права. Оцінюючи надані позивачем докази у підтвердження своїх позовних вимог, судом встановлено, що 18 квітня 1995 року [PERSON] , який мешкав по [ADDRESS] на підставі рішення виконкому Галицинівської сільської ради від 24 лютого 1994 року №4 видано державний акт на право приватної власності на землю, серії МК №07336, за яким він отримав у власність земельну ділянку, площею 0, 08 га з цільовим призначенням для обслуговування індивідуального житлового будинку (а.с.6). Як вбачається з указаного правовстановлюючого документа, зазначені у ньому дані щодо особи, якій він видано, має незастережені виправлення, зокрема у написанні прізвища особи, шляхом зазначення літери «і» замість літери «и». Відповідно до долученої до позовної заяви позивачем довідки відділу земельних ресурсів у Жовтневому районі Миколаївської області №40 від 27 лютого 2008 року, вбачається, що земельній ділянці, яка належить [PERSON] , площею 0.08 га, яка розташована в межах [ADDRESS] присвоєно кадастровий номер 4823380601:04:002:0008 (а.с.7). Досліджені судом докази, що долучені позивачем до позовної заяви, а саме державний акт на право приватної власності на землю, серії МК №07336 у сукупності з довідкою відділу земельних ресурсів у Жовтневому районі Миколаївської області №40 від 27 лютого 2008 року повністю відповідає відомостям, що зазначені у свідоцтві про смерть [PERSON] в частині написання його імені, по-батькові та є співзвучними з написанням прізвища та свідчать про допущену помилку при заповненні державного акту, можливо зокрема і через невірний переклад його прізвища з російської мови. Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію, щодо предмета доказування, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують факт належності померлому [PERSON] державного акту на право приватної власності на землю, серії МК №07336,. Таким чином, зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку, що в судовому засіданні підтверджений факт належності [PERSON] , який помер [INFO] , правовстановлюючого документа, а саме: державного акту на право приватної власності на землю, серії МК №07336 від 18 квітня 1995 року, виданого на підставі рішення виконкому Галицинівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області 24 лютого 1994 року №4, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №367, на земельну ділянку площею 0,08 га, для обслуговування індивідуального житлового будинку [ADDRESS] , кадастровий номер 4823380601:04:002:0008. Щодо позовної вимоги позивача про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , а саме на земельну ділянку, площею 0, 08 га., яка належала померлому на підставі державного акту на право приватної власності на землю, серії МК №07336 від 18 квітня 1995 року, суд виходить з наступного. Відповідно до статті 34 Закону України «Про нотаріат», видання свідоцтва про право на спадщину є нотаріальною дією та відноситься до повноважень нотаріуса. Відповідно до статті 67 Закону України «Про нотаріат», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Як встановлено в судовому засіданні, державним нотаріусом листом від 28 березня 2011 року №449/02-14 позивачу [PERSON] надано роз`яснення про порядок оформлення спадщини, в якому зазначено, що для спадкування земельної ділянки необхідним є підтвердити її належність спадкодавцю, що і є передумовою її подальшого оформлення у спадщину У свою чергу нотаріусом протягом вже 14 років не вчинено дій, щодо вирішення питання про спадкування позивачем по суті, а саме не вчинено ніякої нотаріальної дії, будь то видача свідоцтва про право на спадщину, чи винесення постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, посилаючись на необхідність спочатку вирішити питання щодо підтвердження факту належності спадкодавцю спадкового майна. Як передбачено статтею 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. У свою чергу тривале перебування питання про прийняття спадщини у невирішеному стані порушує ряд прав позивача, якими вона наділена як і положеннями національного законодавства, щодо можливості вільно володіти, розпоряджатися та користуватися належним їй майном, правом щодо прийняття спадщини (статті 391, 392, 1268 ЦК України), так і низкою положень які регулюють міжнародні відносини, які ратифіковані Україною, зокрема положення Конвенції про права людини, яка гарантує особі можливість володіти майном та не допускає порушення прав людини у цьому контексті. З огляду на вказане, суд вважає, що відсутність постанови нотаріуса в даному випадку не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про визнання права власності на спадкове майно через призму положень Конституції України та Конвенції про права людини, які у будь-якому разі захищають право власності, що у цьому випадку і буде ефективним способом захисту права [PERSON] . Як передбачено статтею 11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, акти цивільного законодавства, а згідно статті 1220 ЦК України встановлено, що смерть спадкодавця породжує спадкові правовідносини. Відповідно до положень статей 1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків від померлої фізичної особи (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців); до складу спадщини входять всі права та обов`язки, які належали спадкоємцю на момент відкриття спадщини та не припинилися внаслідок його смерті. Як установлено судом вище, виданий 18 квітня 1995 року державний акт на право приватної власності на землю, серії МК №07336 належить [PERSON] , який помер [INFO] , з огляду на що підтверджує набуття ним права власності на земельну ділянку площею 0,08 га, для обслуговування індивідуального житлового будинку [ADDRESS] , кадастровий номер 4823380601:04:002:0008. Відповідно до Постанови Верховної Ради України від 19 травня 2016 року №1377-VІІІ «Про перейменування окремих населених пунктів та районів» Жовтневий район Миколаївської області перейменовано на Вітовський район. Постановою Верховної Ради України від 17 липня 2020 року № 807-IX «Про утворення та ліквідацію районів» утворено Миколаївський район (з адміністративним центром у місті Миколаїв) у складі територій Березанської селищної, Веснянської сільської, Воскресенської селищної, Галицинівської сільської, Коблівської сільської, Костянтинівської сільської, Куцурубської сільської, Миколаївської міської, Мішково-Погорілівської сільської, Нечаянської сільської, Новоодеської міської, Ольшанської селищної, Очаківської міської, Первомайської селищної, Радсадівської сільської, Степівської сільської, Сухоєланецької сільської, Чорноморської сільської, Шевченківської сільської територіальних громад, затверджених Кабінетом Міністрів України. Таким чином, місцем знаходження нерухомого майна на даний час є територія с. Галицинове Миколаївського району Миколаївської області. Сукупність долучених позивачем доказів, свідчать про наявність помилки у правовстановлюючому документі, що підтверджує право померлого [PERSON] на вищевказану земельну ділянку. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що померлий [PERSON] у встановленому законом порядку набув право власності на земельну ділянку площею 0,08 га, для обслуговування індивідуального житлового будинку [ADDRESS] , кадастровий номер 4823380601:04:002:0008, а тому така земельна ділянка ввійшла до кладу спадщини, що відкрилася внаслідок його смерті. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. У судовому засіданні повністю знайшов своє підтвердження факт, що позивач [PERSON] є спадкоємцем за законом першої черги, відповідно до статті 1221 ЦК України, яка у встановлений законом строк звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак отримати свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку не змогла, а за положеннями частини п`ятої статті 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, при цьому відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). \~ \~ \~ \~Положення частини першої статті 392 ЦК України, передбачають право власника майна пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Оскільки у\~судовому засіданні\~повністю знайшов\~своє підтвердження\~факт,\~що позивач\~є спадкоємцем\~першої черги\~за законом\~після смерті\~свого батька,\~яка спадщину\~прийняла,\~суд дійшов\~висновку,\~що позовні\~вимоги підлягають\~задоволенню в\~повному обсязі,\~що відповідає\~способам судового\~захисту,передбачених статтею 16 ЦК України. Згідно частини дев`ятої статті 141 ЦПК України судові витрати покласти на позивача [PERSON] ,\~стягнувши з\~неї недоплачений\~розмір судового\~збору у\~сумі 536,80\~грн.

Outcome: approved