Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-21 00:00:00

[PERSON] 13 грудня 2023 року звернулася у суд із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей, у якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину, починаючи стягнення з дня подання позовної заяви до суду і до повноліття дітей. Позовні вимоги мотивувала тим, що з 14 травня 2013 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який 26 жовтня 2023 року було розірвано за рішенням суду. У шлюбі у них народилися діти: 5 вересня 2013 року син [PERSON] , [INFO] - дочка [PERSON] , які є малолітніми, проживають з нею та перебувають на її повному матеріальному утриманні. Відповідач ухиляється від утримання дітей, жодної матеріальної допомоги не надає, хоча має таку можливість. У зв`язку з викладеним вона змушена звернутися до суду із вказаним позовом. Позивачка в судове засідання не з`явилася, однак спрямувала до суду заяву, у якій позовні вимоги підтримала, розгляд справи просила проводити без її участі; не заперечувала проти ухвалення рішення у заочному порядку. Відповідач у судове засідання не прибув, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином; про причини неявки до суду не повідомив; відзив на позов та/або заперечення проти позову не спрямовував. Відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі, якщо, відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи за відсутності сторін, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому статтями 247, 280-282 Цивільного процесуального кодексу України. 18 грудня 2023 року у справі відкрито провадження та справу призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження із викликом сторін. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи зі слідуючого. Суд установив, що сторони з 14 травня 2013 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 26 жовтня 2023 року було розірвано. У період шлюбу у сторін [INFO] народився син [PERSON] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ), [INFO] - дочка [PERSON] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ), які згідно довідки про склад сім`ї, виданої Перегінською селищною радою Калуського району Івано-Франківської області від 4 жовтня 2023 року за вих. № 1489/02-76 проживають разом з матір`ю - [PERSON] . За змістом статті 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно статті 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з частиною першою статті 183 Сімейного кодексу України , частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до абзацу другого частини другої статті 182 Сімейного кодексу України (абзац другий частини другої статті 182 із змінами, внесеними згідно із Законом № 2475-VIII від 03.07.2018 року) мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що відповідач зобов`язаний матеріально надавати допомогу матері (у вигляді сплати аліментів) для утримання дітей. Вирішуючи питання про розмір аліментів, які слід стягнути з відповідача на утримання дітей, суд враховує обов`язок обох батьків утримувати дітей, визначений законодавством прожитковий мінімум для дітей відповідного віку, матеріальний стан позивачки, яка має на утриманні малолітніх дітей; враховує той факт, що на відміну від відповідача, діти проживають разом з позивачкою і вона несе більші витрати пов`язані з їхнім вихованням та утриманням, а також враховує потреби дітей на їх фізичний та духовний розвиток. Разом з цим, суд враховує фізичний та майновий стан відповідача, який є особою працездатного віку, оскільки доказів протилежного не надано, а тому вимоги позивачки про стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, є обгрунтованими. Відтак суд вважає, що з відповідача в користь позивачки слід стягнути аліменти на утримання дітей в частці від його заробітку (доходу). Враховуючи, що у відповідності до приписів статті 141 Цивільного процесуального кодексу України позивачка звільнена від сплати судового збору при поданні позову про стягнення аліментів на утримання дітей до суду, то у такому разі судовий збір в розмірі 1 211 грн 20 коп. підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved