Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-09 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] , третя особа без самостійних вимог: орган опіки та піклування Свалявської міської ради Закарпатської області про стягнення аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] та позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його сина [PERSON] , [INFO] . В обгрунтування доводів зазначає, що відповідач є батьком дитини [PERSON] , який проживає з позивачем. Рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 27.10.2022 року шлюб між сторонами розірвано. Позивач уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище з " [PERSON] " на " [PERSON] ." Вимоги мотивує тим, що дитина проживає з позивачем, яка займається його вихованням та утриманням. Відповідач ухиляється від покладеного на нього обов`язку щодо утримання та виховання дитини, матеріально не забезпечує сина, не цікавиться та не турбується про його здоров`я, навчання, матеріально не підтримує. Позивач просить стягнути з відповідача аліменти на утримання сина [PERSON] [INFO] в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття та позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його сина [PERSON] , [INFO] . Суд своєю ухвалою від 24.10.2023 року прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами загального провадження та призначив підготовче засідання. Сторонам направлено копії ухвали про відкриття провадження у справі та відповідачу копія позовної заяви з доданими до позову документами з використанням послуг поштового зв`язку, які надаються АТ "Укрпошта". Інформація щодо справи розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет - e-mail inbox@sv.zk.court.gov.ua. Судовий розгляд справи призначений відповідно до ухвали Свалявського районного суду Закарпатської області від 22.11.2023 року. Розгляд справи призначено на 09:00 годину 10.01.2024 року. Представник позивача-адвокат Козар М.М., який діє в інтересах [PERSON] (ордер на надання правничої (правової) допомоги серії АО №1067900 від 19.08.2022 року) подав до суду заяву (вх.№9851) про розгляд справи у відсутності позивача та його представника. Позовні вимоги підтримують, просять позов задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] відзив (заперечення) на позовну заяву не подав. В судове засідання не з`явився. Розміщено оголошення на веб-сайті Свалявського районного суду Закарпатської області про виклик відповідача [PERSON] у судове засідання (з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи). Інформація щодо розгляду справи розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет - e-mail inbox@sv.zk.court.gov.ua. Відповідачу роз`яснено, що в разі ненадання ним відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами Представник третьої особи Полянич Т.М., яка діє в інтересах ООП Свалявської міської ради Закарпатської області подала до суду заяву (вх.№9306) про розгляд справи у відсутності представника органу опіки та піклування Свалявської міської ради Закарпатської області. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу «EASYCON» не здійснювалося (ч.2 ст. 247 ЦПК України). Відповідно до ст. 13 ЦПК України - суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи; ч.3 ст. 12, ч.1 ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. ОБСТАВИНИ СПРАВИ, УСТАНОВЛЕНІ СУДОМ та ОБГРУНТУВАННЯ ВИСНОВКІВ СУДУ: В частині позовної вимоги про позбавлення батьківських прав суд зазначає таке. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» - кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 7, 155 Сімейного кодексу України - дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 121 Сімейного кодексу України - права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому ст. 122, ст. 125 СК України. Згідно копії свідоцтва про народження [PERSON] - в графі "батько" записаний [PERSON] (відповідач), в графі "мати" - [PERSON] (в шлюбі [PERSON] , копія свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 17.02.2023 року) [PERSON] (позивач) (а.с. 8,13). Відповідно до ст. 165 Сімейного кодексу України - право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла 14 років. Дитина [PERSON] , [INFO] має 12 (повних) років. Судом досліджено надані позивачем докази: копія рішення Свалявського районного суду Закарпатської області (справа №306/1521/22) від 27.10.2022 року, згядно якого шлюб, укладений 25.08.2003 року між [PERSON] та [PERSON] розірвано; копія характеристики Свалявського закладу загальної середньої освіти №1 Свалявської міської ради на учня 7-В класу [PERSON] , [INFO]; копія довідки виданої КНП «Центр первинної медико санітаної допомоги Полянської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області» №139 від 08.09.2023 року, згідно якої батько дитини [PERSON] , [INFO] , ніколи не навідував амбулаторію на профоглядах і хворобі; письмові свідчення сусідів, згідно яких [PERSON] з 01.01.2012 року дитину [PERSON] за місцем проживання не навідував, з дитиною не проживає. Відповідно до ч. 4 ст. 19 Сімейного кодексу України - при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. До позову додано акт обстеження умов проживання, складений комісією служби у справах дітей Свалявської міської ради, згідно якого умови проживання сім`ї [PERSON] (позивача) хороші, створені належні умови для повноцінного розвитку, виховання та навчання дитини. При вирішенні спору про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його сина [PERSON] , [INFO], суд виходить з встановлених в судовому засіданні обставин, враховує ставлення батька до виконання своїх батьківських обов`язків, приймає до уваги, що відповідач з дитиною не проживає, до сина не навідується, вихованням не займається, матеріально не утримує дитину, не турбується про фізичний та духовний розвиток, не забезпечує належного догляду, ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені в ч.1 ст. 164 СК України. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України - мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення п. 2 ч.1 ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України) (згідно роз`яснення Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06.05.2020 року, справа № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20); Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 02.10.2019 року, справа № 461/7387/16-ц (провадження № 61-29266св18). Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України - суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, враховує норми Конвенції про права дитини, Сімейного кодексу України, що при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суди повинні виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. З огляду на вищезазначене, суд враховує, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого за обставинами цієї справи доведено. Суд встановив, що позивачем надано належні та допустимі докази ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків, які б могли бути законною підставою для позбавлення його батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO], зазначено обставини свідомого нехтування відповідачем своїм батьківським обов`язком, а саме ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, турботи про неї, а тому доходить висновку, що позов [PERSON] про позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] необхідно задовольнити. В частині позовної вимоги про стягнення аліментів суд зазначає таке. Відповідно до ч.2 ст. 166 СК України - особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Обов`язок батьків утримувати свою неповнолітню дитину належить до конституційних обов`язків і передбачений ч.2 ст. ст. 51 Конституції України, ст. 141 Сімейного кодексу України - батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття; ст. 180 СК України обов`язок надавати утримання неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років, покладається на батьків. Відповідно до ч.3 ст. 11 розділу ІІІ Закону України «Про охорону дитинства» - предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини; ст. 150 СК України визначено обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України - розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності). Відповідно до норм ст.ст. 3, 18, 27 Конвенції про права дитини - батьки зобов`язані утримувати дітей до повноліття та несуть відповідальність за виховання, розвиток і утримання дитини, Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України - аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Оцінивши належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності наявних у справі доказів, враховуючи, що аліменти є власністю дитини, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, що обов`язок по утриманню дитини покладається на на обох батьків, що заперечень від відповідача не подано, а тому суд доходить висновку, що позовну вимогу про стягнення аліментів необхідно задовольнити. Розмір аліментів визначити з 29.09.2023 року у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, що буде достатнім для забезпечення належного утримання дитини. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України - суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Суд роз`яснює положення ст. 192 СК України, згідно яких розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Крім того, суд роз`яснює сторонам, що відповідно до ч.1 ст. 196 СК України - у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Відповідно до п.2 ч.5 ст. 265 ЦПК України - у резолютивній частині рішення зазначаються розподіл судових витрат; п.6 ст. 264 ЦПК України - під час ухвалення судового рішення суд вирішує питання розподілу між сторонами судових витрат; 1 ст. 133 ЦПК України - судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України - у разі задоволення позову, судові витрати покладаються на відповідача. При вирішенні питання щодо розподілу судового збору за позовну вимогу про позбавлення батьківських прав, суд доходить висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати, понесені [PERSON] , які складаються з судового збору у розмірі 1073,60 грн. (за подання позовної заяви до суду станом на 01.01.2023 року). Поскільки суд одночасно прийняв рішення про стягнення аліментів на дитину, а позивач звільнений від сплати судового збору при подачі позовної заяви до суду на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" (від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів), суд вважає, що судовий збір необхідно стягнути з відповідача в користь держави за ставками, встановленими ст. 4 Закону України Про судовий збір №3674-VI від 08.07.2011 року, які діють з 01.01.2023 року на день постановлення рішення у розмірі 1073,60 грн. Відповідно до ст. 264 ЦПК України - під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; докази на їх підтвердження; ст. 89 ЦПК України - суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; ч.1 ст. 95 ЦПК України - письмовими доказами є документи, які містять дані про обставини, які мають значення для правильного вирішення спору. З огляду на вищенаведене, суд доходить висновку, що позов необхідно задовольнити повністю. Статтею 129 - 1 Конституції України визначено: Суд ухвалює рішення іменем України. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року). У контексті вказаної практики суд уважає наведене обґрунтування цього рішення достатнім. Відповідно до ч.1 ст. 18 ЦПК України - судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Outcome: approved