Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-23 00:00:00

Представник позивачки адвокат Сумцов Є.С. у листопаді 2023 року звернувся до суду в інтересах [PERSON] із указаним позовом, який мотивував тим, що 29.05.208 між позивачкою та відповідачем було укладено договір кредиту та страхування № Z02.00503.003980354. У червні 2023 року позивачка дізналася, що за виконавчим написом від 23.09.2019 за № 9838, вчиненим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем, з неї, як боржниці стягується га користь АТ «Ідея Банк» заборгованість у розмірі 75855,15 грн. За виконавчим провадженням № [NUMBER] державним виконавцем було звернено стягнення на заробітну плату позивачки, яку вона отримувала у ФОП [PERSON] . Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 31.08.2023 ухваленим у справі № 588/1243/23 вказаний виконавчий напису був визнаний таким, що не підлягає виконанню. Також було стягнуто на користь позивачки судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1610,40 грн та витрати на отримання професійної правничої допомоги у розмірі 9000,00 грн. На підставі виконавчого листа виданого Тростянецьким районним судом Сумської області на виконання зазначеного рішення суду щодо стягнення з АТ «Ідея Банк» на користь [PERSON] судових витрат у розмірі 10610 грн 40 коп. приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Онишкевич Р.І. 23.10.2023 було відкрито виконавче провадження № [NUMBER]. 24.10.2023 від приватного виконавця надійшло повідомлення про добровільне виконання боржником рішення суду по виконавчому провадженню № [NUMBER] з копією меморіального ордеру №5966072 від 19.09.2023. 25.10.2023 приватним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № [NUMBER]. Укладений між сторонами кредитний договір № Z02.00503.003980354 від 29.05.2018 не передбачав будь-якої згоди на самовільне розпорядження банком кредитними та іншими рахунками позивачки. На адвокатський запит відповідачем повідомлено, що рахунок [NUMBER] на який 19.09.2023 зараховано спірні кошти є поточним рахунком позивачки. Також відповідачем надано виписку по вказаному рахунку з якого вбачається, що спірні кошти у той же день самовільно перераховано на погашення заборгованості по кредитному договору № С18.193.74841 від 05.05.2017. Таким чином відповідачем безпідставно списано з рахунку позивачки грошові кошти. У зв`язку з наведеним, представник позивачки просить судстягнути із АТ «ІДЕЯ БАНК» на користь [PERSON] безпідставно списані кошти у сумі 10610, 16 грн., а також витрати зі сплати судового збору та витрати на отримання професійної правничої допомоги. Ухвалою суду від 17.11.2023 було відкрито провадження у даній справі та призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін. 19.12.2023 представник позивачки подав заяву про розподіл судових витрат разом з доказами таких витрат, які просив стягнути з відповідача. 25.12.2023 представник відповідача подав заперечення на заяву про розподіл судових витрат, мотивуючи тим, що зазначені представником позивачки витрати на професійну допомогу, зокрема вивчення та аналіз чинного законодавства і судової практики, узгодження правової позиції не можуть бути віднесені до жодних з видів правничої допомоги, які передбачені ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а тому не можуть відшкодовуватися позивачці за рахунок відповідача. Також представник вказав, що не погоджується з віднесенням до витрат на правничу допомогу підготовку заяви про розподіл судових витрат. Крім того, представник відповідача звернув увагу на те, що справа розглядається у спрощеному провадженні, тому вартість витрат на правничу допомогу є явно неспівмірною зі складністю спору. Тому представник відповідача вважає, що витрати на правничу допомогу мають бути зменшені до нуля. 26.12.2023 представником відповідача був поданий відзив на позов у якому останній просив відмовити позивачці в задоволенні позову з тих підстав, що АТ «ІДЕЯ БАНК» 19.09.2023 добровільно виконало рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 31.08.2023 у справі № 588/1243/23 та сплатило на банківський поточний рахунок позивачки кошти у розмірі 10610,40 грн. У позовній заяві по справі №588/1243/23, а відповідно і в рішенні суду не було вказано рахунку на який стягнути з АТ «ІДЕЯ БАНК» кошти на виконання такого рішення суду, тому відповідач добровільно перерахував кошти на відомий банку поточний рахунок [PERSON] , який був відкритий їй відповідно до умов п. 2 угоди № С18.193.74841 від 05.05.2017 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки. Таким чином, рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 31.08.2023 у справі № 588/1243/23 є виконаним у повному обсязі саме 19.09.2023, тобто до відкриття 23.10.2023 виконавчого провадження № [NUMBER]. Також представник відповідача зазначив, що умовами кредитного договору та угоди про відкриття кредитної лінії передбачено договірне списання банком з будь-яких рахунків позичальника в АТ «ІДЕЯ БАНК» грошових коштів. Представник позивачки у судовому засіданні заявлений позов підтримав пославшись на обставини викладені у позовній заяві, просив задовольнити позовні вимоги. Також представник позивачки звернув увагу на те, що умовами договору не передбачено самовільного вибору зарахування коштів на рахунок. Вважає, що банк мав запитати у позивачки спосіб виконання рішення, оскільки окремо рахунок не вказувався. Позивачка не користується послугами банку для поточних потреб. Банк самовільно розпорядився власністю позивачки. Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив пославшись на обставини викладені у відзиві на позов, просить відмовити у задоволенні позовних вимог та стягненні судових витрат. Заслухавши пояснення представника позивачки та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що між сторонами мають місце цивільні правовідносини, позов обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи із наступного. Судом установлено, що 05.05.2017 між АТ «ІДЕЯ БАНК» та [PERSON] було укладено угоду С18.193.74841 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки (а.с. 78). 29.05.2018 між АТ «ІДЕЯ БАНК» та [PERSON] було укладено кредитний договір та договір страхування № Z02.00503.003980354, відповідно до якого позивачка отримала кредит у розмірі 56023,00 грн включаючи витрати на страховий платіж, на строк 48 місяців (а.с. 6). 23.09.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем було вчинено виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за № 9838, про стягнення з [PERSON] на користь АТ «ІДЕЯ БАНК» заборгованості у розмірі 75855,15 грн. Факт укладення зазначених договорів та вчинення приватним нотаріусом виконавчого напису сторони не оспорюють. Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 31.08.2023 у справі №588/1243/23 було визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуревічова О.М. вчинений 23.09.2019 та зареєстрований у реєстрі за №9838 про стягнення з [PERSON] на користь АТ «ІДЕЯ БАНК» заборгованості у розмірі 75855,15 грн. Також даним рішенням суду було стягнуто з АТ «ІДЕЯ БАНК» на користь [PERSON] суму сплаченого судового збору в розмірі 1610,00 грн та понесені витрати на отримання професійної правничої допомоги в розмірі 9000,00 грн (а.с. 6-9). На виконання вказаного рішення суду було видано виконавчий лист та постановою приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Онишкевич Р.І. від 23.10.2023 було відкрито виконавче провадження № [NUMBER] (а.с. 10-11). 25.10.2023 приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Онишкевич Р.І. було винесено постанову про закриття виконавчого провадження про стягнення з АТ «ІДЕЯ БАНК» на користь [PERSON] суми сплаченого судового збору в розмірі 1610,00 грн та понесених витрат на отримання професійної правничої допомоги в розмірі 9000,00 грн, у зв`язку зі сплатою боргу до відкриття виконавчого провадження (а.с. 14). Згідно платіжної інструкції від 19.09.2023 АТ «ІДЕЯ БАНК» перераховано [PERSON] на рахунок [NUMBER] кошти у розмірі 10610,40 грн. У призначенні платежу вказано: «компенсація судового збору та витрат на профес. правничу допомогу на виконання рішення Тростянецького районного суду Сумської обл. від 31.08.2023 у справі №588/1243/23» (а.с. 13). Відповідно до повідомлення АТ «ІДЕЯ БАНК» від 06.11.2023 за № Л-БТ-2023/1019, наданого на адвокатський запит представника позивачки - адвоката Сумцова Є.С. рахунок [NUMBER] є поточним рахунком позивачки (а.с. 16). Згідно виписки по особовим рахункам АТ «ІДЕЯ БАНК» 19.09.2023 з рахунку [NUMBER] були списані кошти на погашення заборгованості по кредитному договору № С18.193.74841 від 05.05.2017 (а.с. 17). Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1066 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. Згідно ст. 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. Відповідно до ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Згідно пункту 39 частини 1 статті 1 Закону України «Про платіжні послуги» (далі - Закону) неакцептована платіжна операція - платіжна операція, виконана надавачем платіжних послуг платника на підставі наданої ініціатором платіжної інструкції без отримання згоди платника (крім примусового списання (стягнення) або після відкликання такої згоди. Відповідно до пункту 44 частини 1 статті 1 Закону, неналежний платник - особа, з рахунку якої списано кошти без законних підстав (помилково або неправомірно). Згідно пункту 54 частини 1 статті 1 Закону платіжна інструкція - розпорядження ініціатора надавачу платіжних послуг щодо виконання платіжної операції. Відповідно до ст. 42 Закону надавач платіжних послуг платника зобов`язаний отримати згоду платника на виконання кожної платіжної операції, крім випадків, передбачених цим Законом. Порядок надання згоди на виконання платіжної операції визначається договором між платником та надавачем платіжних послуг платника. Платіжна операція вважається акцептованою після надання платником згоди на її виконання. Якщо немає згоди платника на виконання платіжної операції, - така операція вважається неакцептованою, якщо інше не передбачено цим Законом. Надавач платіжних послуг платника за виконання неакцептованих платіжних операцій несе відповідальність, передбачену цим Законом. Згода на виконання платіжної операції (пов`язаних між собою платіжних операцій) може бути надана платником надавачу платіжних послуг платника особисто, через надавача платіжних послуг з ініціювання платіжної операції або через отримувача. Надавач платіжних послуг платника зобов`язаний фіксувати в операційно-обліковій системі час отримання згоди платника на виконання платіжної операції (пов`язаних між собою платіжних операцій), а також розпорядження платника про відкликання згоди на виконання платіжної операції (пов`язаних між собою платіжних операцій). Згідно ч. 1, 2, 8, 12 ст. 86 Закону надавач платіжних послуг несе відповідальність перед користувачами за невиконання або неналежне виконання платіжних операцій відповідно до закону та умов укладених між ними договорів, якщо не доведе, що платіжні операції виконані цим надавачем платіжних послуг належним чином. Надавачі платіжних послуг несуть відповідальність, визначену цим Законом, за виконання помилкової, неакцептованої платіжної операції або виконання платіжної операції з порушенням установлених цим Законом строків. Надавачі платіжних послуг несуть відповідальність перед користувачами за помилкові платіжні операції, у тому числі за виконання платіжної операції з рахунку платника без законних підстав або внаслідок інших помилок надавача платіжних послуг. Надавачі платіжних послуг, що обслуговують платників, несуть перед ними відповідальність за неакцептованими платіжними операціями. Отже саме на надавачаплатіжних послуг чинним законодавством покладається обов`язок доведення обставин щодо належного виконання платіжних операцій. Відповідно до положень ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Велика палата ВС у постанові від 14.12.2021 у справі №147/66/17 визначила, що добросовісність - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Отже, принцип добросовісності передбачає, що сторони повинні діяти добросовісно під час реалізації своїх прав та передбаченого договором та/або законом виконання своїх зобов`язань. Введення в цивільне законодавство принципу добросовісності як одного з найбільш загальних і важливих принципів цивільного права є заходом, спрямованим на зміцнення моральних засад цивільно-правового регулювання. Саме з позиції моральності слід підходити до оцінки поведінки суб`єкта права як добросовісного або недобросовісного. Таким чином, Закон України «Про платіжні послуги» з огляду на принцип добросовісності визначає, що якщонадавач платіжних послуг недобросовісно виконує платіжні послуги, зокрема проводить неакцептовані платіжні операції, тому він має нести тягар негативних наслідків власної поведінки. Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Стороною відповідача не надано доказів на підтвердження тих обставин, що позивачка надавала згоду на виконання АТ «ІДЕЯ БАНК» платіжної операції 19.09.2023 щодо списання коштів з рахунку [NUMBER] . Посилання представника відповідача на те, що таке списання коштів передбачено умовами кредитного договору та угоди про відкриття кредитної лінії суд відхиляє, оскільки положеннями чинного законодавства прямо передбачено обов`язок надавача платіжних послуг отримати згоду платника на виконання кожної платіжної операції. Враховуючи установлені судом обставини, а також вимоги вищевикладеного чинного законодавства суд вважає, що відповідачем безпідставно списано з рахунку [PERSON] кошти в розмірі 10610,40 грн. Отже, позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню повністю. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує таке. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачка при зверненні до суду сплатила судовий збір у розмірі 1073,60 грн. Враховуючи, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню вся сума сплаченого судового збору. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача понесених позивачкою судових витрат, які складаються з витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 8000 грн, суд враховує таке. Відповідно до положень статті 137 ЦПК України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Представник позивачки у обґрунтування розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу подав: договір про надання правової допомоги від 26.10.2023; додаток №1 до договору про надання правової допомоги від 26.10.2023; ордер на надання правової допомоги адвокатом Сумцовим Є.С. від 16.11.2023; акт приймання-передачі наданих послуг № 1 від 19.12.2023; фіскальний чек від 19.12.2023 про перерахування позивачкою адвокату Сумцову Є.С. коштів за надання правової допомоги в розмірі 8000 грн. Указані докази підтверджують факт понесення [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу та їх розмір в сумі 8000 грн. Згідно практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015 року, п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004 року, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, однак, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині четвертій статті 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка зазначає про неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат. Для визначення суми відшкодування необхідно послуговуватися критеріями реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Дослідивши надані представником позивачки докази понесених витрат на професійну правничу допомогу суд вважає, що заявлений представником позивачки розмір витрат на правничу допомогу є завищеним зважаючи на таке. Згідно акту приймання-передачі наданих послуг № 1 від 19.12.2023 адвокатом Сумцовим Є.С. на виконання умов договору про надання правової допомоги від 26.10.2023 було вчинено такі дії: 1) надано консультацію щодо спору, проведено вивчення та аналіз чинного законодавства і судової практики у сфері стягнення безпідставно набутих коштів; узгоджено правову позицію з клієнтом; підготовлено позовну заяву та інші заяви по суті спору, на що витрачено 5 годин 30 хвилин, а вартість роботи склала 5500 грн; 2) підготовлено адвокатські запити та проведено аналіз отриманих документів на що витрачено 1 годину, а вартість роботи склала 1000 грн; 3) здійснено представництво інтересів у судовому засіданні на що витрачено 1 годину, а вартість роботи склала 1000 грн; 4) підготовлено заяву про розподіл судових витрат на що витрачено 0 годин 30 хвилин, а вартість роботи склала 500 грн. Суд вважає, що вартість послуг адвоката є неспівмірною зі складністю справи та виконаною адвокатом роботою (наданими послугами), а також часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг). Зокрема суд враховуючи професійну підготовку адвоката, який є фахівцем у галузі права, вважає завищеним час роботи адвоката та відповідно вартість послуг за надання консультації щодо спору, вивчення та аналіз чинного законодавства і судової практики, узгодження правової позиції, підготовку позовної заяви, яка складається з трьох аркушів. Зважаючи на обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, враховуючи принцип співмірності та розумності судових витрат, критерії реальності адвокатських послуг, а також розумності їхнього розміру, з урахуванням висловлених представником відповідача заперечень щодо розміру заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу, суд вважає за можливе зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу [PERSON] до суми 5000,00 грн. Саме такий розмір витрат на професійну правничу допомогу, на переконання суду є справедливим та обґрунтованим, співмірним зі складністю цієї справи та наданим адвокатом обсягом послуг, а також не суперечитиме принципу розумності судових витрат.

Outcome: approved