Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-23 00:00:00

21.08.2023 року представник позивача ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача втрати від інфляції у розмірі 24\~757,23 грн., 3% річних у розмірі 5 609,83 грн., а всього 30\~367,06 грн. та стягнути витрати на оплату судового збору у розмірі 2 684,00 грн. і витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 500,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 31.05.2017 року між ПрАТ «СК «УНІКА» та [PERSON] було укладено Договір добровільного страхування №825001/4630/0000005 транспортного засобу Фольксваген (д.р.н. [NUMBER] ). Так, 26.03.2018 року в м. Харків сталося ДТП за участю автомобіля Чері (д.р.н. [NUMBER] ], під керуванням водія [PERSON] та автомобіля Фольксваген (д.р.н. [NUMBER] ), під керуванням водія [PERSON] . На підставі Договору добровільного страхування транспортного засобу та вимог Закону України «Про страхування», ПрАТ «СК «УНІКА» складено страховий акт та визначено розмір страхового відшкодування в сумі 114 241,38 грн., які були сплачені 22.05.2018 року, згідно платіжного доручення №023290. Разом з тим, 05.10.2021 року Жовтневий районний суд м. Харкова ухвалив рішення у справі № 639/2160/21 про відшкодування шкоди на користь ПрАТ «СК «УНІКА», яка стягнута зі [PERSON] в розмірі 37 481,02 грн. На підставі вищевказаного рішення було видано та пред`явлено для примусового виконання виконавчий лист у справі. 16.05.2023 року рішення Жовтневого районного суду у справі № 639/2160/21 виконано в примусовому порядку, що підтверджується відповідними платіжними дорученням приватного виконавця Амельченко В.П. №7572 на суму - 39 751,02 грн., з яких 37 481,02 грн. основний борг, а 2270,00 грн. - судовий збір. Задовольняючи позов Жовтневий районний суд м. Харкова встановив, що у даному випадку відшкодування шкоди має здійснюватися в грошовому виразі, оскільки в межах розгляду справи №639/2160/21 позивач обрав саме грошовий спосіб відшкодування збитків. При цьому, грошове зобов`язання у правовідносинах відшкодування збитків не є окремим видом зобов`язання, а є способом виконання зобов`язання по відшкодуванню збитків. З огляду на викладене, позивач отримав право на стягнення з відповідача інфляційних втрат від знецінення грошової одиниці України внаслідок інфляційних процесів в державі та 3% річних. Так, за період з 22.05.2018 року (дата, в межах строку позовної давності) по 16.05.2023 року (дата виконання рішення суду) збитки від інфляції склали - 24 757,23 грн. За період з 22.05.2018 року по 16.05.2023 року загальна сума 3% річних склала - 5 609,83 грн., а всього - 30 367,06 грн. У зв`язку з вищевикладеним, позивач вимушений звернуться до суду з вказаним позовом. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 22.08.2023 року прийнято позов до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» до [PERSON] про стягнення збитків від інфляції та 3% річних. Призначено судове засідання. 18.10.2023 року на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позов, в якому останній просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що дійсно, 26.03.2018 року сталося ДТП за участю автомобіля під його керуванням та автомобіля під керуванням водія [PERSON] . Винним в даному ДТП було визнано відповідача. На той час у нього був укладений договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів з ПрАТ СК «ВУСО», куди він і звернувся після ДТП з заявою про відшкодування матеріальної шкоди. Відповідачу було відомо, що ПрАТ СК «ВУСО» виконало свої зобов`язання по відшкодуванню матеріальної шкоди. З того часу позивач не звертався до нього з вимогами про відшкодування частини матеріальної шкоди, яка не була покрита страховим відшкодуванням. Про існування заочного рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 05.10.2021 року по справі № 639/2160/21 він дізнався в травні 2023 року від приватного виконавця, в провадженні якого знаходилось виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа, виданого 20.01.2022 року. Виконавче провадження було відкрито 30.01.2023 року, тобто позивач звернувся до виконавця в 2023 році, до цього він не робив ніяких дій по пред`явленню рішення суду до виконання. 09.05.2023 року приватним виконавцем була направлена вимого до банківських установ на отримання інформації, яка містить банківську таємницю стосовно наявності та/або стану його рахунків (інформація отримана з автоматизованої системи виконавчого провадження). Після даних дій виконавця були заблоковані карткові рахунки відповідача. Через банківську установу відповідач отримав інформацію про приватного виконавця, а від нього - про існування рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 05.10.2021 року по справі № 639/2160/21. У встановлений строк для добровільного виконання відповідач сплатив всю суму, виконавче провадження було закрито. [PERSON] вважає, що в його діях відсутнє порушення строків виконання зобов`язань по рішенню суду. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач не вказує коли настав строк виконання зобов`язань, за прострочення якого він нараховує інфляційні витрати та 3 % річних від простроченої суми. На думку відповідача позивач безпідставно нараховує з 22.05.2018 року інфляційні витрати та 3 % річних від суми, вказаної в рішенні суду від 05.10.2021 року. В позовній заяві не зазначені докази того, що позивач направляв на його адресу вимоги про виконання зобов`язань. Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 05.10.2021 року по справі № 639/2160/21 свідчить про те, що позивач на той час вважав, що сума матеріальної шкоди становить 37\~481,00 грн., і він не нараховував інфляційні витрати та 3 % річних з 22.05.2018 року. Крім того, виконавчий лист був виданий 20.01.2022 року (практично перед початком військової агресії рф), а пред`явлений до виконання тільки в січні 2023 року. В даному випадку строк прострочення має обчислюватися з дати закінчення строку на добровільне виконання рішення суду після відкриття виконавчого провадження. Відповідачем було виконано рішення суду негайно, після того як йому стало про це відомо, отже він вважає, що не пропустив строк виконання зобов`язань, у зв`язку з чим відсутні підстави для стягнення з нього збитків від інфляції та 3 % річних. Крім того відповідач вважає, що стягнення витрат на професійну правову допомогу у розмірі 5\~000,00 грн. є необґрунтованим, оскільки позивачем не надано належних доказів понесення вказаних витрат, а наданий акт свідчить лише про надання послуг АБ «Білий» ТОВ «Юридична компанія «Старк Україна». 06.11.2023 року на адресу суду від представника позивача ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА» надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача просить задовольнити позов у повному обсязі, зважаючи на те, що рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 05.10.2021 року лише підтвердило наявність обов`язку з відшкодування шкоди, а стягнення 3 % річних та інфляційних витрат можливе лише до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову. При цьому положення статті 530 ЦК України застосуванню не підлягають, оскільки стягнення 3 % річних та інфляційних витрат в даному випадку, на думку представника позивача, є складовою основного зобов`язання. Також представник позивача зазначає про необхідність стягнення з відповідача судового збору 2684,00 грн. та витрат на професійну правову допомогу у розмірі 6500,00 грн. В судовому засіданні 24.01.2024 року відповідач [PERSON] та його представник адвокат Акчурін І.І. просили відмовити у задоволенні позову, посилаючись на викладені у відзиві обставини, а також підтвердили, що заочне рішення ними не оскаржувалось. Представник позивача ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА» в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити. Суд, заслухавши пояснення відповідача та його представника, дослідивши письмові докази, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. У справі №639/2160/21 ухвалено заочне рішення за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди. У вказаному рішенні, зокрема встановлено, що 31 травня 2017 року між ПрАТ «СК «УНІКА» та [PERSON] був укладений Договір добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО» № 825001/4630/0000005, предметом якого є страхування транспортного засобу "Volkswagen Polo" державний реєстраційний номер [NUMBER] . 26.03.2018 року біля 17:56 год. в м. Харкові по вул. Валентинівській, 35/81, відбулась транспортна пригода за участі застрахованого автомобіля Volkswagen Polo під керуванням [PERSON] та транспортного засобу "Chery Elara", державний номерний знак [NUMBER] під керуванням відповідача - водія [PERSON] та застрахованого автомобіля "Volkswagen Polo" державний реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Транспортні засоби отримали механічні ушкодження. Згідно постанови Московського районного суду м. Харкова від 25 травня 2018 року у справі № 643/4032/18 [PERSON] визнано особою, винною в настанні ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу 340 грн. 00 коп. Відповідно до копії страхового акту № 00255127 від 21.05.2018 року та копії платіжного доручення № 023290 від 22.05.2021 року на виконання умов договору страхування ПрАТ «СК «УНІКА» здійснило виплату страхового відшкодування на рахунок ТОВ "Автомобільний дім Соллі-Плюс" в розмірі 114 241, 38 грн. Згідно платіжного доручення № 16429 від 23.07.2018 року страхова компанія винуватця ДТП - ПрАТ «СК «ВУСО» на виконання вимоги ПрАТ «СК «УНІКА» виплатила на рахунок позивача страхове відшкодування в сумі 76 760, 36 грн. Оскільки ПрАТ «СК «УНІКА» здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 114 241,38 грн, до ПрАТ «СК «УНІКА» перейшло право на отримання від [PERSON] , як винуватця ДТП, компенсації шкоди, завданої власнику застрахованого автомобілю. За змістом позовної заяви зазначено, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована у ПрАТ «СК «ВУСО» згідно полісу АК/3382251, та 28.02.2018 року ПрАТ «СК «ВУСО» сплатила на користь Позивача відшкодування у розмірі 76760,36 грн., звідки позивачем здійснено розрахунок позовних вимог: 114 241, 38 грн. - 76760,36 грн. = 37 481,02 грн. Враховуючи викладені обставини, заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 05.10.2021 року у справі №639/2160/21 позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди - задоволено. Стягнуто зі [PERSON] , [INFO] \~(адреса місця проживання:\~ [ADDRESS] )\~на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» (ЄДРПОУ 20033533) матеріальну шкоду в сумі 37 481 (тридцять сім тисяч чотириста вісімдесят одна) грн. 02 коп. та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі\~2 270\~(дві тисячі двісті сімдесят) гривень 00 коп. (а.с.10-14). Зазначене рішення набрало законної сили і ніким не оскаржувалось. На підставі вищевказаного рішення 20.01.2022 року було видано виконавчий лист №639/2160/21, приватним виконавцем Виконавчого округу Харківської області Амельченко В.П. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження від 30.01.2023 року. 16.05.2023 року рішення Жовтневого районного суду у справі №639/2160/21 виконано в примусовому порядку, що підтверджується відповідним платіжним дорученням приватного виконавця Амельченко В.П. №7572 на суму - 39 751,02 грн., з яких 37 481,02 грн. сума основного бору, 2 270,00 грн. - судовий збір. (а.с. 18). Позивачем надано розрахунок 3% річних та інфляційних витрат, з якого вбачається, що за період з 22.05.2018 року по 16.05.2023 року розраховані інфляційні витрати в сумі 24\~757,23\~грн.\~та загальна сума 3% річних в розмірі 5 609,83 грн., а всього - 30 367,06 грн. (а.с.19-20). Згідно з ч. 1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Положеннями ч. 1\~ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до\~статті 12 ЦПК України та згідно з ч.ч. 1, 5 та 6\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених\~цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною 2\~статті 78 ЦПК України зазначено, що\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України, а судове рішення є обов`язковим до виконання. Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Визначення грошового зобов`язання закріплено в Законі України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Статтею 1 цього Закону передбачено, що грошове зобов`язання - це зобов`язання боржника заплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового договору та на інших підставах, передбачених цивільним законодавством України. Згідно з приписами ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому боржник зобов`язаний вчинити на користь кредитора певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною 2 зазначеної статті встановлено, що зобов`язання виникає з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Крім того, відповідно до ч.2 ст.11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є також завдання майнової (матеріальної) шкоди. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо). У ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов'язання незалежно від підстав його невиконання (договір чи делікт). Отже, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов'язань. Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц (провадження №14-16цс18). Разом з тим, за змістом статей 598-609 ЦК України рішення суду про стягнення боргу не є підставою для припинення грошового зобов'язання. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2ст. 625 ЦК України. Право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Подібний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 07 лютого 2018 року по справі №910/11249/17. Отже Верховний Суд зробив висновок, що норма ст. 625 ЦК України не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов'язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу. Оскільки чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з постановленням судового рішення чи відкриття виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов'язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків. Велика Палата Верховного Суду у\~постанові від 08.11.2019 року у справі №127/15672/16-ц\~зробила висновок, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення\~і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Виходячи із системного аналізу статей\~525,\~526,\~599,\~611 ЦК України, змісту кредитного договору суд дійшов висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та\~ЦК України. Аналогічний висновок викладений у Постанові Великої Палати Верховного суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18). Однак, вданому випадку грошове зобов`язання виникло у зв`язку із спричиненням шкоди в результаті ДТП, відшкодування такої шкоди за договорами страхування відбулось повною мірою, а сума на яку позивачем в даному позові нараховані інфляційні втрати та 3% річних визначена остаточно лише рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 05.10.2021 року у справі №639/2160/21 з тих підстав, що відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Тобто саме судом визначена сума в розмірі 37481,02 грн., яка підлягала стягненню з відповідача на користь страховика залежно від фактичних витрат. Отже суд, враховуючи суть правовідносин сторін і їх правове регулювання, приходить до висновку, що позивач ПрАТ «СК «УНІКА» має право на стягнення зі [PERSON] сум відповідно до ст. 625 ЦК України, але за період з 05.10.2021 року (дата ухвалення рішення Жовтневого районного суду м. Харкова у справі № 639/2160/21) по 16.05.2023 року (дата фактичного виконання вказаного рішення суду відповідачем) і вважає за необхідне позов задовольнити частково та стягнути на користь ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА» зі [PERSON] інфляційні витрати, які за вказаний вище період становлять 12\~891, 73 грн. та 3% річних у розмірі 1\~811,00 грн. В іншій частині в задоволенні позовних вимог суд вважає за необхідно відмовити. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (Проніна проти України, №63566/00, пр.23, ЄСПЛ, від 18.07.2006 р.). Разом з тим, згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. \~До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належать витрати \~на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: \~у разі задоволення позову - на відповідача; \~у разі відмови в позові - на позивача;\~у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Так,\~відповідно до\~ч.\~4\~ст.137\~ЦПК України\~розмір витрат\~на оплату\~послуг адвоката\~має бути\~співмірним із: складністю\~справи та\~виконаних адвокатом\~робіт (наданих\~послуг); часом,\~витраченим адвокатом\~на виконання\~відповідних робіт\~(надання\~послуг); обсягом\~наданих адвокатом\~послуг та\~виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно з ч. 5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року, витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 02.01.2023 року між ТОВ «ЮК «Старк Україна» та Адвокатським бюро «Білий» укладено договір про надання правової допомоги №1/23ю відповідно до якого, Адвокатське бюро «Білий» зобов`язується за дорученням ТОВ «ЮК «Старк Україна» надати правову допомогу та послуги щодо проведення допустимих законодавством України дій, спрямованих на повернення заборгованості з боржників Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА», що підтверджується договором доручення №ЮК/СУ від 02.09.2019 року та Додатком № 2 до нього. Згідно з Актом (звітом) прийому передачі наданих послуг №22341/2 до Договору про надання правової допомоги №1/23ю від 02.01.2023 року позивачем сплачено за надання правової допомоги суму у загальному розмірі 6\~500,00 грн., яка відповідає детальному розрахунку вартості правничої допомоги за договором від 02.01.2023 року. Отже надання правової допомоги і витрати на її надання підтверджені належними доказами, її розмір суд вважає співмірним з обсягом наданих адвокатом послуг, що не спростовано відповідачем. Між тим, беручи до уваги положення ст.ст. 133, 137 ЦПК України, а також враховуючи часткове задоволення позовних вимог на 48,42%, суд приходить до висновку про наявність підстав для зменшення розміру витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката пропорційно задоволеним вимогам, і вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката у розмірі 3 147,30 грн. Окрім того, відповідно до ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У зв`язку із частковим задоволенням позову (на 48,42%) на підставі вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1\~299,59 грн. (а.с. 6). З огляду на викладене та

Outcome: partial