Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-07 00:00:00

Позивачка [PERSON] 11.09.2023 звернулась до суду з позовом у якому просить позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно його неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову зазначено, що вони з відповідачем [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з вересня 2006 року, який розірвано рішенням Диканського районного суду Полтавської області 12.12.2008. В подальшому через невиконання своїх батьківських обов`язків відповідачем [PERSON] щодо утримання нашої спільної неповнолітньої доньки [PERSON] , з останнього рішенням суду стягнуто аліменти на її утримання в розмірі частини всіх видів його заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивачка вказує, що після припинення шлюбних відносин відповідач [PERSON] взагалі не виконував, як і на даний час, не виконує свої батьківські обов`язки відносно їхньої спільної доньки [PERSON] . Позивачка [PERSON] весь час виховує та утримує спільну неповнолітню дочку [PERSON] самостійно. При цьому відповідач [PERSON] з 2008 року жодного разу навіть не намагався побачити доньку, не спілкувався з нею, не цікавився її життям та розвитком, не приходив як до дошкільного закладу так і до школи де навчалась дитина. Крім цього, відповідач [PERSON] має заборгованість по сплаті аліментів, які він жодного разу не сплатив на утримання доньки. На даний час, позивачка [PERSON] не знає де проживає відповідач [PERSON] , останнього разу вона його бачила у 2013 році. Вказані обставини у своїй сукупності і стали підставою для її звернення до суду. 14.09.2023 ухвалою судді відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. 01.11.2023 закрито підготовче провадження, а справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні позивачка [PERSON] свої позовні вимоги підтримала повністю з підстав викладених у позові. При цьому вказала, що вони з відповідачем [PERSON] проживали у її батьків, які їм допомагали матеріально, оскільки відповідач по справі ніде не працював. У 2006 році у них народилась донька [PERSON] . В подальшому, вони з відповідачем розірвали шлюб, на той момент дитині було 2 роки. Донька не пам`ятає батька, оскільки він до неї жодного разу не приходив, не цікавився її життям зовсім, аліментів на її утримання не сплачував. Представник позивача - адвокат Нагайник М.Н. в судовому засіданні позовні вимоги своєї довірительки підтримав та просив їх задовольнити, з підстав викладених у позовній заяві. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала проти позовних вимог, вказала, що вона жодного разу не бачила свого батька - відповідача по справі, та не пам`ятає його. Також [PERSON] суду пояснила, що їй за весь час батько жодного разу не зателефонував та не приходив. Відповідач [PERSON] до суду на розгляд справи повторно не з`явився, однак про дату та час розгляду такої повідомлявся у встановленому законом порядку, шляхом надсилання судової повістки за останньою відомою адресою проживання. Однак, поштова кореспонденція, адресована останньому повернута до суду без вручення з відміткою «Адресат відсутній за вказаною адресою». Крім того, про розгляд справи [PERSON] , повідомлений згідно ч. 11 ст. 128 ЦПК України, шляхом опублікування оголошення на офіційному веб сайті судової влади України, яке було розміщене за десять днів до дати ухвалення цього рішення, однак у визначений їй строк відзиву на позов або інших клопотань суду не подав. Представник третьої особи - органу опіки та піклування виконавчого комітету Диканської селищної ради Полтавського району Полтавської області подав до суду клопотання про розгляд справи у її відсутність, заперечень проти задоволення позовної заяви не мають. Заслухавши позивачку, її представника, третю особу, показання свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивачка та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з травня 2006 року, який рішенням Диканського районного суду Полтавської області від 12.12.2008 розірвано (а.с.16). Від вказаного шлюбу сторони мають неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] . 12.12.2008 рішенням Диканського районного суду Полтавської області з відповідача [PERSON] стягнуто на користь позивачки [PERSON] , на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] аліменти в розмірі частини усіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с.17-18). Позивачка фактично проживає по [ADDRESS] та має склад сім`ї: чоловік [PERSON] , син [PERSON] та дочка [PERSON] (а.с.9). Неповнолітня [PERSON] є ученицею 10 класу Опорного закладу «Диканська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів Диканської селищної ради Полтавського району Полтавської області». Батько дитини - відповідач по справі [PERSON] контакту зі школою не підтримує. За період її навчання жодного разу не з`являвся у школі і не цікавився успішністю доньки, з вчителями не спілкується, батьківські збори не відвідував. Разом з тим батьківські збори постійно відвідує мати дитини - позивачка по справі, яка постійно займається вихованням останньої. Дитина забезпечена необхідними підручниками та канцелярським приладдям, що підтверджується відповідною довідкою (а.с. 14). Як вбачається з виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, неповнолітня [PERSON] перебуває на дільниці на обліку з народження. На прийом з дитина приходила з матір`ю. За час перебування дитини на дільниці батько не цікавився здоров`ям дитини (а.с.15). Судом встановлено, що відповідач [PERSON] має заборгованість по сплаті аліментів позивачці [PERSON] на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , яка становить загальну суму 234 991 грн. 61 коп. Крім того, як вбачається з відповідного розрахунку заборгованості, відповідач [PERSON] з червня 2012 року по липень 2023 рік жодного разу аліменти на утримання своєї неповнолітньої дочки [PERSON] не сплачував (а.с.20-21). 05.10.2023 рішенням виконавчого комітету Диканської селищної ради затверджено висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , відносно неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] (а.с. 33). Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , яка є сусідкою позивачки [PERSON] , пояснила, що остання проживала разом зі своїм колишнім чоловіком [PERSON] по сусідству, крім цього її дитина та неповнолітня [PERSON] товаришують між собою. Після розлучення останній жодного разу не приходив до дитини та жодним чином не допомагав позивачці у вихованні доньки. Де зараз проживає [PERSON] не знає. Також в якості свідка в судовому засіданні була допитана [PERSON] яка пояснила про те, що вона також являється сусідкою позивачки [PERSON] .. Самого ж [PERSON] вона бачила приблизно у 2008 році, коли позивачка проживала з ним разом. [PERSON] - позивачка по справі неодноразово їй казала, що [PERSON] не надає допомогу на утримання спільної доньки. Також судом заслухана думка неповнолітньої [PERSON] , яка вказала, вона жодного разу не бачила свого батька - відповідача по справі, та не пам`ятає його. При цьому [PERSON] суду пояснила, що їй за весь час батько жодного разу не зателефонував. Досліджені в судовому засіданні докази підтверджують те, що батько неповнолітньої дитини [PERSON] свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток своєї дочки, не бере участі у її навчанні, вихованні, не забезпечує її матеріально, не цікавиться її здоров`ям, що негативно впливає на фізичний та моральний розвиток дитини. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ч.7 ст.7 СК України). Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, як це передбачається вимогами ст. 155 Сімейного кодексу України. Статтями 150, 151 СК України передбачені обов`язки та права батьків щодо виховання та розвитку дитини. Зокрема, обов`язок батьків піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, обов`язок забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. При цьому батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Відповідно до ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно зі ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основної уваги. Вимогами ст. 27 даної Конвенції передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину, нести основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей та фінансових можливостей рівень життя, необхідний для розвитку дитини. Статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з приписами пунктів 15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 р. № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття, і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Статтею 3 Конвенції про права дитини встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці Конвенції зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки батьків…, які відповідають за неї за законом. Держави-учасниці Конвенції забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї… (ст.9 Конвенції про права дитини). Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. При вирішенні даної справи, суд враховує також і практику ЄСПЛ, зокрема у справі "М.С. проти України" від 11.07.2017 року, вказано на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16.07.2015 року у справі "Мамчур проти України"). Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. З досліджених доказів встановлено, що відповідач [PERSON] не має бажання займатися вихованням та утриманням своєї неповнолітньої дитини. У зв`язку з бездіяльністю, а саме небажанням батька брати участь у вихованні та забезпечені матеріального благополуччя дитини, створились умови, які шкодять інтересам дитини [PERSON] . Таким чином, відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. Враховуючи викладене вище, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог про позбавлення батьківських прав відповідача стосовно неповнолітньої дочки [PERSON] , оскільки у судовому засіданні у повній мірі підтверджено факт того, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню своєї дитини, не піклується про неї, не проявляє до неї щонайменшої батьківської турботи, зацікавленості у її долі, що свідчить про те, що відповідач свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків та свідомо не бажає їх виконувати. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь держави судові витрати по справі в розмірі 1073 грн. 60 коп.

Outcome: approved