Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-08 00:00:00

У жовтні 2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів, у якому вказував, що з 13 жовтня 2007 року до 23 травня 2023 року він перебував з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі. Мають спільних малолітніх дітей сина [PERSON] , [INFO] та доньку [PERSON] , [INFO] . 18 вересня 2023 року Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області видав судовий наказ у справі №473/4744/23 про щомісячне стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дітей аліментів у розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 07 вересня 2023 року і до повноліття дітей. Однак позивач зазначав, що він офіційно не працевлаштований, має лише разові заробітки та мінливий дохід, має на утриманні батьків-пенсіонерів (в тому числі матір інваліда 2-ої групи), які потребують догляду та матеріального забезпечення, що унеможливлює сплату ним аліментів у визначеному судом розмірі. Враховуючи вказані обставини, позивач на підставі ст. 192 СК України просив зменшити розмір аліментів на користь відповідачки на утримання сина [PERSON] та доньки [PERSON] з 1/3 до 1/6 частини його заробітку щомісячно. 09 жовтня 2023 року суд постановив ухвалу про відкриття провадження у справі та призначення справи до розгляду в порядку загального позовного провадження зі стадії підготовчого засідання. 26 жовтня 2023 року від представниці відповідачки [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, у якому представниця просила відмовити у задоволенні позову. При цьому вказувала на те, що позивач не довів належними та достатніми доказами обставини, на які він посилається, як на підставу своїх вимог, зокрема зміну його сімейного стану та/або погіршення матеріального становища, потребу його батьків за станом здоров`я та матеріальним становищем у сторонньому догляді та матеріальному забезпеченні, а також факт надання позивачем такого догляду та матеріального забезпечення. Також у відзиві звертала увагу суду на те, що право дітей на належне утримання не повинно залежати від спроможності батька працевлаштуватися та отримувати дохід, необхідний для їх матеріального утримання, а тому не вбачала підстав для зменшення розміру аліментів. 09 листопада 2023 року від позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив, у якому останній вказував на те, що матеріали справи містять достатньо доказів на підтвердження обставин, якими він обґрунтовує свої вимоги, а тому просив задовольнити позов у повному обсязі. 27 листопада 2023 року суд постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду. В судове засідання позивач [PERSON] та його представниця [PERSON] не з`явилися, проте остання надіслала на електронну адресу суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідачка [PERSON] та її представниця [PERSON] в судове засідання не з`явилися, проте остання надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги не визнає. Суд вважав можливим провести розгляд справи без особистої участі сторін та їх представників, оскільки матеріали справи містять достатньо інформації та доказів для вирішення спору. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного. Зокрема суд встановив, що з 13 жовтня 2007 року до 23 травня 2023 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Мають спільних малолітніх дітей сина [PERSON] , [INFO] та доньку [PERSON] , [INFO] . 18 вересня 2023 року Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області видав судовий наказ у справі №473/4744/23 про щомісячне стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дітей аліментів у розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 07 вересня 2023 року і до повноліття дітей. Аналізуючи вимоги та заперечення учасників справи, суд виходить з наступного. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 181 та ч.ч. 1-3, 5 ст.183 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я, матеріальне становище дітей та платника аліментів, наявність в останнього інших осіб на утриманні, інші обставини. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч.ч. 1, 2 ст.182 СК України). Питання про стягнення аліментів на утримання дітей за відповідним зверненням може бути розглянуто суддею у наказному провадженні або судом в порядку спрощеного позовного провадження. У разі видачі судового наказу про стягнення аліментів боржник у визначеному законом порядку має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів (ч. 7 ст. 170 ЦПК України). Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Таким чином, особливостями стягнення аліментів у наказному провадженні є вирішення вказаного питання без участі, заслуховування пояснень, аргументів того з батьків, з кого стягуються аліменти, без надання останнім та дослідження судом відповідних доказів. При цьому розмір аліментів, який підлягає стягненню у наказаному провадженні, визначається законом, а не судом. Той із батьків, з кого стягуються аліменти у такому провадженні позбавлений права на звернення з заявою про скасування судового наказу. Тому законом визначено окремий механізм для подальшого захисту та врахування прав та інтересів боржника в аліментних правовідносинах шляхом подачі останнім позову про зменшення розміру аліментів у разі наявності обставин, що свідчать про об`єктивну неможливість останнього сплачувати аліменти у звичайному, законодавчо визначеному (та підтвердженому судом) розмірі. Зокрема до таких обставин можна віднести незадовільний стан здоров`я, матеріальний стан платника аліментів, наявність інших осіб на його утриманні тощо. У своєму позові [PERSON] зазначає, що він не має можливості сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі у зв`язку з тим, що він офіційно не працевлаштований, має лише разові заробітки та мінливий дохід, має на утриманні батьків-пенсіонерів (в тому числі матір інваліда 2-ої групи), які потребують догляду та матеріального забезпечення. На підтвердження частини вказаних доводів позивач надав докази, що свідчать про те, що [PERSON] та [PERSON] дійсно є його батьками та пенсіонерами (батько за віком, мати по інвалідності). [PERSON] є особою з інвалідністю другої групи та отримує державну соціальну допомогу (а.с. 5, 6, 7, 8). Однак матеріали справи не містять жодних доказів, що підтверджують те, що позивач не працевлаштований (в тому числі за станом здоров`я чи з інших поважних причин не має можливості працевлаштуватися), не отримує постійного або достатнього прибутку, а також доказів потреби його батьків у матеріальному утриманні та надання позивачем такого утримання. Однак згідно вимог ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, позивач не довів належними, допустимими та достатніми доказами наявності обставин, що свідчать про об`єктивну неможливість останнього сплачувати аліменти на утримання дітей у звичайному, визначеному законом та підтвердженому судом розмірі. За встановлених обставин, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача у зв`язку з їх недоведеністю, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed