Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-11 00:00:00

Позивач [PERSON] 17.02.2020 р. звернувся до Московського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди , завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В заяві вказав,що 17.02.2014 р. близько 21.год. 00 хв.на автодорозі Харків-Охтирка в с. Подворки Дергачівського району Харківської області водій [PERSON] керуючи автомобілем «Хюндай акцент « д.н.з. [NUMBER] здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , внаслідок чого [PERSON] були спричинені тілесні ушкодження -закритий осколковий перелом обох кісток правої гомілки із зміщенням , які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості , гостра закрита черепно-мозкова травма -струс головного мозку , забійна рана , садна , гематома. Вказана подія була внесена 18.02.2014 р. до ЄРДР Дергачівським ГУ МВС України у Харківській області за № 12014220280000239 за ознаками кримінального правопорушення , передбаченого ч.1 ст. 286 КК України . Постановою старшого слідчого СВ Дергачівського ВП ГУНП в Харківській області Ільїна О.В. від 03.02.2016 р. зазначене кримінальне провадження закрите у зв`язку з відсутністю в діях водія [PERSON] складу злочину. У зв`язку з лікуванням позивач змушений був нести витрати , що полягають у придбанні ліків, медичних засобів , засобів гігієни , трансплантатів у сумі 21520,82 грн. Прохав стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду у сумі 21520,82 грн. та моральну шкоду у сумі 100 000 грн. 20.03.2020 р. ухвалою судді Московського районного суду м. Харкова Крівцова Д.А. відкрито спрощене провадження по даній цивільній справі з викликом сторін. 30.04.2020 р. до суду надійшов відзив на позов. [PERSON] зазначив , що на час звернення до суду сплинув строк позовної давності. Сплив позовної давності , про застосування якої заявлено стороною у спорі ,є підставою для відмови у позові. Позивачем не доведено , що шкода спричинена з вини відповідача , кримінальна провадження у відношенні [PERSON] закрито у зв`язку з відсутністю в діях водія [PERSON] складу злочину .Позивачем не доведено спричинення моральних страждань , при яких умовах та якими саме діями відповідача вони спричинені. Заявив про застосування строків позовної давності ( а.с. 34-35 ). Позивач [PERSON] 03.09.2021 р. змінив позовні вимоги під час розгляду справи, залучив до участі в справі другого співвідповідача -Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія» . В позові зазначив , що [PERSON] стало відомо 03.02.2021 р. під час судового засідання про те , що цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована у ПрАТ « Українська пожежно-страхова компанія». За таких обставин з ПрАТ « УПСК» необхідно стягнути шкоду , заподіяну життю та здоров`ю , що складається із витрат , пов`язаних з придбанням ліків, медичних засобів , засобів гігієни , трансплантантів в сумі 21 520, 82 грн. та моральної шкоди в сумі 5 % страхової виплати за шкоду , заподіяну здоров*ю у сумі 1076,04 грн. Із [PERSON] прохав стягнути 98923,96 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. 27.10.2021 р. до суду надійшов відзив на позов від ПрАТ « Українська пожежно-страхова компанія» . Позовні вимоги не визнали .Зазначили , що для отримання страхового відшкодування позивач у встановленому законом порядку із заявою про страхове відшкодування до ПрАТ « УСПК» не звертався . Відповідно страховиком не приймалося рішення про здійснення потерпілому страхового відшкодування. Неподання [PERSON] до ПрАТ « УСПК» заяви про страхове відшкодування впродовж трьох років з моменту скоєння ДТП є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування. У п.2.1 ст.2 ЗУ « Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначено , що якщо норми цього Закону передбачають інше , ніж положення інших актів цивільного законодавства , то застосовуються норми цього Закону. Порядок отримання страхового відшкодування врегульований п.35.1 ст.35 ЗУ « Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» , де зазначено , що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа , яка має право на отримання страхового відшкодування , протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику заяву про страхове відшкодування. Строк для подання заяви про страхове відшкодування є присічним і поновленню не підлягає. Заявили про застосування строку позовної давності ( а.с. 80 ). Відповідно до ч.7 ст.147 ЗУ « Про судоустрій і статус суддів» , враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану , ВС розпорядженням від 08.03.2022 р. № 2\\0\\9-22 змінив територіальну підсудність судових справ Московського районного суду м. Харкова на Октябрський районний суд м. Полтави. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.04.2023 року визначено головуючого по справі суддю Андрієнко Г.В. Ухвалою судді від 11 .05.2023 р. прийнято до провадження дану цивільну справу та ухвалено проводити розгляд з повідомленням сторін у спрощеному позовному провадженні. В судовому засіданні представник позивача повністю підтримав позовні вимоги та заперечував проти застосування строку позовної давності до даних правовідносин , оскільки шкода завдана здоров`ю та позовна давність не застосовується до даних правовідносин. Відповідачі прохали відмовити в задоволенні позовних вимог через сплив строку позовної давності , а відповідач [PERSON] ще зазначив , що він не винен у ДТП, тому і відсутні підстави для відшкодування шкоди. Суд, заслухавши пояснення сторін ?дослідивши матеріали справи, вважає, що пощов підлягає до часткового задоволення з огляду на таке. Судом встановлено , що 17.02.2014 р. близько 21 год.00 хв. на автодорозі Харків-Охтирка в с. Подворки Дергачівського району Харківської області водій [PERSON] керуючи автомобілем «Хюндай акцент « д.н.з. [NUMBER] здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , внаслідок чого [PERSON] були спричинені тілесні ушкодження -закритий осколковий перелом обох кісток правої гомілки із зміщенням , які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості , гостра закрита черепно-мозкова травма -струс головного мозку , забійна рана , садна , гематома. Вказана подія була внесена 18.02.2014 р. до ЄРДР Дергачівським ГУ МВС України у Харківській області за № 12014220280000239 за ознаками кримінального правопорушення , передбаченого ч.1 ст. 286 КК України . Постановою старшого слідчого СВ Дергачівського ВП ГУНП в Харківській області Ільїна О.В. від 03.02.2016 р. зазначене кримінальне провадження закрите у зв`язку з відсутністю в діях водія [PERSON] складу злочину. В постанові про закриття кримінального провадження зазначено , що згідно висновку судово-автотехнічної еекспертизи № 5930 від 26.06.2014 р. в даній дорожній ситуації дії водія [PERSON] з моменту виникнення небезпеки для його подальшого руху не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода [PERSON] шляхом застосування своєчасного гальмування , тобто шляхом виконання вимог п.12.3 Правил дорожнього руху України. В діях водія [PERSON] в даній ДТП не вбачається невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху України , які б знаходилися з технічної точки зору , в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди. В подальшому позивач проходив тривале лікування в медичних закладах та переніс ряд хірургічних операцій , в тому числі остеосинтез із встановленням імплантатів. У зв`язку з лікуванням поніс витрати на загальну суму 21 520, 82 грн. На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника автомобіля [PERSON] була застрахована, що підтверджено договором страхування, поліс №АС/1972680 укладеного з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» , термін дії -з 14.09.2013 р. по 13.09.2014 р. . ліміт відповідальності за шкоду , спричинену здоров*ю -100000 грн., за шкоду заподіяну майну -50000 грн. , франшиза -0 грн. Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право на звернення до суду для захисту своїх прав. Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини 2 статті 11 ЦК України). За приписами статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до частин 1, 2 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Факт завдання шкоди здоров`ю/майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Позадоговірна (деліктна) відповідальність, яка є видом цивільно-правової відповідальності, настає при існуванні складу правопорушення, що включає такі елементи, як: шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина. Разом з тим, частиною 5 статті 1187 ЦК України встановлено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Отже, з огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України), відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Згідно з частиною першою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. У пункті 4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» вказано, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим мають однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція завдавача шкоди. Отже, для відповідальності за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, достатньо лише трьох підстав: наявність шкоди; протиправна дія заподіювача шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. Вина заподіювача шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Відповідальність такої особи поширюється до межі непереборної сили. Тому її називають підвищеною. Дані висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, що наведена у постанові від 26 квітня 2022 року у справі № 184/1461/20-ц (провадження № 61-14226св21). Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Тлумачення частини другої статті 1187 ЦК України свідчить про те, що особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Тобто нормами частини другої статті 1187 ЦК України визначено особливого суб`єкта, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, це є його законний володілець. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Відповідно до ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб , а згідно частини 2 цієї ж норми шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з частиною 2 статті 1187 та частиною 2 статті 1168 Цивільного кодексу України, особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, угода підряду, оренди і т. п.) володіє транспортним засобом чи механізмом, який створює підвищену небезпеку при зберіганні, використанні або утриманні, незалежно від вини такої особи, відшкодовує моральні збитки через смерть фізичної особи її найближчим родичам - чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також тим, хто проживав з нею однією родиною. Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Отже заподіяна позивачу моральна шкода внаслідок отриманих тілесних ушкоджень підлягає відшкодуванню відповідачем [PERSON] , як власником джерела підвищеної небезпеки, оскільки останній у судовому засіданні не довів що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Будь належних і допустимих доказів на підтвердження умислу потерпілого на настання у нього тілесних ушкоджень внаслідок ДТП чи непереборної сили, що спричинили ДТП, що звільняло б його від відповідальності за заподіяння моральної шкоди, відповідач суду не надав. Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Відповідно до статті 979 ЦК України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Статтею 9 Закону України «Про страхування» визначено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Вказаною статтею також встановлено, що страхове відшкодування страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV). Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Отже, за змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 2231, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на його отримання, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. У пункті 35.1 статті 35 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбаченихстаттею 41цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону № 1961-IV страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ),

Outcome: partial