Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-07 00:00:00

15 листопада 2023 року до Ленінського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Харківміськгаз» до [PERSON] , в якій позивач просить стягнути з відповідача на користь АТ «Харківміськгаз» заборгованість заборгованість за невиконані зобов`язання по договору у сумі 7 400,12 грн., а також судовий збір у сумі 2684 ,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Харківміськгаз», яке до - 14.05.2019 іменувалось як Публічне акціонерне товариство «Харківміськгаз», у період з 01.07.2015 року до 01.08.2023 року здійснювало функції Оператора газорозподільної системи, що на підставі ліцензії на право провадження господарської діяльності з розподілу природного, в межах території, де знаходиться газорозподільна система, що перебуває у власності, господарському віданні, користуванні чи експлуатації нафтового газу і газу(метану) вугільних родовищ газорозподільною системою, яка находиться у його власності або користуванні Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «ХАРКІВМІСЬКГАЗ» видана на підставі постанови НКРЕКП від 29.06.2017 року № 842 (зі змінами внесеними постановою НКРЕКП від 07.06.2019 року №999). Відповідач зареєстрована та мешкає за адресою: [ADDRESS] . Житлове приміщення за вказаною адресою обладнано газовими приладами та відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . 23.11.2020 року між відповідачкою та АТ «Харківміськгаз» укладено Договір про реструктуризацію заборгованості № 19/416д, відповідно до умов якого відповідач визнала наявну заборгованість в розмірі 15 946,32 грн. та зобов`язалась оплатити її в повному обсязі до 31.08.2022. За час дії Договору відповідач погасила заборгованість частково. Станом на 01.11.2022 року відповідач сплатила 7 000,20 грн. Таким чином, заборгованість за Договором складає 7 400,12 грн. Ухвалою суду від 17.11.2023 відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін. Представником позивача 08.01.2024 року подано заяву, в якій він позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідачем у встановлений судом термін відзив на позовну заяву та клопотання про призначення судового засідання не подавались. Так, з матеріалів справи вбачається, що судом на адресу реєстрації відповідача направлено копію ухвали про відкриття провадження у справі, а також матеріали позовної заяви, рекомендованим листом з рекомендованим повідомленням, проте, відповідно до довідки відділення поштового зв`язку поштове відправлення не було вручено відповідачу та повернуто на адресу суду «за закінченням терміну зберігання» та «адресат відсутній за вказаною адресою». Отже, відповідач вважається таким, що повідомлений про розгляд справи належним чином. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). В силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі „Юніон АліментаріаСандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Згідно ч.8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України. Суд розглядає справу у відсутності відповідача та згідно ч.4 ст.223 ЦПК України постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, встановив, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Харківміськгаз», яке до - 14.05.2019 іменувалось як Публічне акціонерне товариство «Харківміськгаз», у період з 01.07.2015 року до 01.08.2023 року здійснювало функції Оператора газорозподільної системи, що на підставі ліцензії на право провадження господарської діяльності з розподілу природного, в межах території, де знаходиться газорозподільна система, що перебуває у власності, господарському віданні, користуванні чи експлуатації нафтового газу і газу(метану) вугільних родовищ газорозподільною системою, яка находиться у його власності або користуванні Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «ХАРКІВМІСЬКГАЗ» видана на підставі постанови НКРЕКП від 29.06.2017 року № 842 (зі змінами внесеними постановою НКРЕКП від 07.06.2019 року №999). АТ «Оператор газорозподільної системи «Харківміськгаз» є правонаступником АТ «Харківміськгаз», у зв`язку зі зміною назви. Постановою Національноїкомісії,що здійснюєдержавне регулюванняу сферахенергетики такомунальних послугвід 30вересня 2015року №2494 затверджено Кодекс газорозподільних систем, яким визначено взаємовідносини оператора газорозподільних систем із суб`єктами ринку природного газу, а також правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газорозподільних систем. Відповідно до Кодексу газорозподільних систем побутовий споживач - споживач, що є фізичною особою та придбаває природний газ з метою використання для власних побутових потреб, у тому числі для приготування їжі, підігріву води та опалення своїх житлових приміщень, що не включає професійну та комерційну діяльність. Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Харківміськгаз» як Оператор ГРМ, відповідно до умов типового договору, зобов`язується надати споживачу послугу з розподілу природного газу, а споживач зобов`язується прийняти надані послуги та сплатити їх вартість у розмірі, строки та порядку, визначеному в договорі. Споживач зобов`язується забезпечити належну експлуатацію власних газових мереж після межі балансової належності згідно з чинним законодавством. Відповідно до інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади м. Харкова, встановлено, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Житлове приміщення за вказаною адресою обладнано газовими приладами та відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . 23.11.2020 між відповідачем та АТ «Харківміськгаз» укладено Договір про реструктуризацію заборгованості № 19/416д, відповідно до умов якого відповідач на підставі звірки з Оператором ГРМ, визнає наявну заборгованість в розмірі 15 946,32 грн, яка нарахована на підставі Акту про порушення № 30/20 від 20.02.2020, та зобов`язується її сплатити частинами протягом 2 (двох) років, тобто до 31.08.2022. Первинна сума оплати при укладенні Договору становить 1546,00 грн. Сума щомісячного платежу по договору становить 600,01 грн. (пункти 3-4 Договору). Відповідно до пункту 5 Договору надалі споживач зобов`язується вчасно робити оплату за спожитий природний газ у повному обсязі, згідно з типовим договором на постачання природного газу. У випадку невиконання споживачем пункту 5 Договору, його дія припиняється достроково, а Оператор ГРМ відключає споживача від системи газопостачання без попередження (пункт 6 Договору). Позовна давність згідно п. 7 Договору становить 6 років. Згідно з розрахунком суми основного боргу за договором про реструктуризацію заборгованості від 23.11.2020 року № 19/416д станом на 01.11.2023 р. заборгованість відповідача складає 7400,12 грн. Відомостей про сплату відповідачем суми боргу станом на день розгляду справи суду не надано. Відповідно до ч.1 ст.2ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.3та ст.627 ЦК України одним із загальних принципів цивільного законодавства є принцип свободи договору. Свобода договору включає й вільне визначення сторонами його умов, де фіксуються взаємні права та обов`язки учасників. Цивільне законодавство базується на принципі обов`язкового виконання сторонами зобов`язань за договором. За загальним правилом, закріпленим у ч. 1ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Виходячи із положень ст.ст. 526,626-631 ЦК України, укладений договір є обов`язковим для належного виконання сторонами відповідно до його умов вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства. Судом встановлено, що АТ «Оператор газорозподільної системи «Харківміськгаз» здійснює діяльність з розподілу природного газу та діє на підставі Кодексу газорозподільних систем, затвердженого Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 30 вересня 2015 року №2494та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року за № 1379/27824. Згідно ч.1ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до вимог пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Цивільні обов`язки згідно з вимогами частини 1статті 14 ЦК України виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1статті 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч.1ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, а відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Зміна або розірвання договору відповідно до статті 651 ЦК України допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання у відповідності до статті 599 ЦК України припиняється виконанням, проведеним належним чином. Положеннями статті638,639 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Якщо сторони домовилися укласти договір в певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Так, між позивачем та відповідачем було підписано Договір про реструктуризацію заборгованості № 19/416д, який укладено у простій письмовій формі. Суд зазначає, що підписання Договору свідчить про визнання відповідачем суми заборгованості у розмірі 15 946,32 грн., яка нарахована на підставі Акту про порушення № 30/20 від 20.02.2020, та є вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку відповідно до частини першої статті 264 ЦК України. Більше того, підписавши даний Договір, відповідачка взяла на себе зобов`язання погасити заборгованість до 31.08.2022. Крім того, суд враховує положення статті 204 ЦК України, яка закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. А отже, враховуючи те, що матеріали справи не містять доказів визнання Договору недійсним, суд вважає, що підписанням сторонами Договору підтверджує факт досягнення між позивачем та відповідачем згоди з усіх істотних умов Договору. В межах розгляду справи встановлено, що відповідач взяті на себе зобов`язання за Договором не виконав, у зв`язку з чим за ним утворилася заборгованість у розмірі 7400,12 грн. З огляду на зазначене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.141ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved