Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-07 00:00:00

В провадженні\~Вінницького міського\~суду Вінницької\~області перебуває\~цивільна справа\~за позовною\~заявою [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визначення частки та виділ частки земельної ділянки в натурі. Позов мотивовано тим, що позивачка є власником частки будинковолодіння по [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом виданого 06.02.2001 року, при цьому іншими співвласниками являлися [PERSON] та [PERSON] . Однак, [INFO] [PERSON] помер, відомостей щодо прийняття спадщини після його смерті немає. Відповідно до рішення ВМР №634 від 31.03.2004 року земельна ділянка площею 0,0708 га, кадастровий номер 0510100000:02:048:0041, розташована по [ADDRESS] була передана співвласникам житлового будинку [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . З огляду на те, що двоє з співвласників земельної ділянки померли визначити частку та виділити її в натурі в позасудовому порядку не має можливості. Враховуючи вищевикладене, позивачка просила суд визначити частку [PERSON] у земельній ділянці площею 0,0708 га, кадастровий номер 0510100000:02:048:0041, розташованої по [ADDRESS] на рівні частки та виділити в натурі [PERSON] частку у земельній ділянці площею 0,0708 га, кадастровий номер 0510100000:02:048:0041, розташованої по [ADDRESS] . Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 13.10.2021 року прийнято справу до розгляду у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалами Вінницького міського суду Вінницької області від 24.11.2021 року, 17.01.2022 року, 20.04.2022 року, 24.05.2022 року та від 15.06.2022 року витребовувалися докази по справі. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 20.04.2022 року залучено до участі у справі співвідповідача [PERSON] . Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 08.09.2022 року по справі призначено земельно-технічну експертизу, проведення якої було доручено експертам ТОВ «Подільський центр судових експертиз». Провадження по справі зупинено. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 30.11.2022 року провадження по справі поновлено, у зв`язку з надходженням клопотання експерта. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 13.02.2023 року цивільну справу №127/26667/21 направлено до ТОВ «Подільський центр судових експертиз» для продовження проведення експертизи. Провадження по справі зупинено. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 04.09.2023 року провадження по справі поновлено, у зв`язку з отриманням висновку експерта. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 09.10.2023 року прийнято заяву представника позивача про зміну предмету позову від 12.09.2023 року та підготовче провадження у даній справі закрито та призначено судовий розгляд по суті. В судове засідання позивач та його представник адвокат Путілін Є.В. не з`явились, в матеріалах справи наявне клопотання представника позивача, в якому останній просив розгляд справи проводити у його відсутність та у відсутність позивача, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явились, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Окрім того, на підставі\~ст. 280 ЦПК України\~у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд вирішив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Судом установлені наступні фактичні обставини справи, яким відповідають правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори Циц Н.В. спадкоємцем майна померлої [INFO] [PERSON] , є [PERSON] . Спадкове майно на яке видане свідоцтво складається х частки жилого будинку з відповідною часткою господарських будівель, розташованого в [ADDRESS] (а.с.6). Також, як вбачається з Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Миронюк Н.В., спадкоємцем майна померлої [INFO] [PERSON] , є [PERSON] .. Спадщина на яку видано свідоцтво складається з 415/1000 часток, що відповідає 41,5% домоволодіння під номером [ADDRESS] . (а.с.12). Крім того, відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку Серія ВН №056896 [PERSON] на підставі рішення ВМР №634 від 31.04.2004 року є власником земельної ділянки площею 0,0708 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Іншими співвласниками вказаної земельної ділянки є [PERSON] та [PERSON] (а.с.13 зворот). Відповідно до Витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку право власності на земельну ділянку кадастровий номер 0510100000:02:048:0041, що розташована за адресою: [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с.14-15). Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS] власниками будинковолодіння є [PERSON] 415/1000, [PERSON] , [PERSON] 9/100 (а.с.7-10). [INFO] помер співвласник спірного будинковолодіння [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть Серія [NUMBER] (а.с.11). Із спадкової справи №364/2003 до майна померлого [INFO] [PERSON] вбачається, що після його смерті єдиним спадковємцем, що прийняв спадщину є його син [PERSON] (а.с.53-67). Крім того, відповідно до Листа Літиинської державної нотаріальної контори Вінницької області №1188/01-16 від 09.12.2021 року спадкова справа до майна померлої [INFO] [PERSON] з 2004 року по 2021 рік не заводилася (а.с.50). Також, відповідно до спадкової справи №1/2010 на майно померлої [INFO] [PERSON] спадкоємцем, що прийняв спадщину після її смерті є [PERSON] (а.с.114-134). Відповідно до Висновку експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи №679 від 18.08.2023 року на розгляд суду запропоновано 3 варіанти виділу в натурі співвласникам земельної ділянки загальною площею 0,0708 га з кадастровим номером 0510100000:02:048:0041 домоволод. [ADDRESS] (а.с.170-197). Представником позивача [PERSON] в підготовчому судовому засіданні було подано заяву про зміну предмета позову враховуючи висновок експерта. Таким чином, позивачка просила суд визначити частку [PERSON] у земельній ділянці площею 0,0708 га, кадастровий номер 0510100000:02:048:0041, розташованої по [ADDRESS] на рівні частки. Визначити, що [PERSON] належить 3/8 частки земельної ділянки та на момент смерті [PERSON] належала 1/8 части вказаної земельної ділянки. Виділити в натурі [PERSON] частку у земельній ділянці площею 0,0708 га, кадастровий номер 0510100000:02:048:0041, розташованої по [ADDRESS] , згідно з варіантом №2 висновку судової земельно-технічної експертизи №679 складеного 18.08.2023 року експертом ТОВ «Подільський центр судових експертиз», згідно з яким у власність [PERSON] виділити земельну ділянку площею 348 кв.м., земельна ділянка площею 12 кв.м. залишається в спільній частковій власності співвласників в рівних частках по 1/3 у кожного. Земельна ділянка площею 348 кв.м. залишається у спільній частковій власності [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ст.ст. 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Та згідно з ст.ст. 368,369,370 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. Відповідно до частин першої, другої статті 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Також, згідно з частиною першою статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Отже, аналіз вказаних норм права свідчить про те, що перехід права власності на земельну ділянку відбувається одночасно з переходом права на об`єкт нерухомості, що відповідає принципу «superficies solo cedit» - збудоване на землі слідує за нею. При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності (вказана правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 11 лютого 2015 року у справі № 6-2цс15). Враховуючи вказане та принцип слідування землі за будівлею, сторони є власниками будинку та, відповідно, земельної ділянки, оскільки будинок фактично займає частину земельної ділянки, а інша частина необхідна для її обслуговування. Частиною першою статті 88 ЗК України передбачено, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Відповідно до частини четвертої статті 88 ЗК України учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки. Володіння та порядок користування земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності в тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, може визначатися, насамперед, їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток на нерухоме майно відповідно до статті 88 ЗК України або в судовому порядку. Таким чином, земельна ділянка, яка знаходиться під будинком позивача та її частка, яка необхідна для обслуговування будинку є власністю позивача та вона має право на виділ цієї частини земельної ділянки відповідно до вимог статті 120 ЗК України та статей 183, 364, 367 ЦК України. Так постановою Верховного суду України від 11 лютого 2015 року у справі № 6-2цс15) яку використовує у своій практиці Верховний суд в аналогічних правовідносинах, що і по данній цивільній справі встановлено наступне. Перехід права користування земельної ділянки при переході права власності на будівлю або споруду, які розташовані на ній, також визначається на підставі договору (частина друга статті 120 ЗК України) Разом з тим, при відсутності цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості, як і у справі, яка переглядається, слід враховувати наступне. Частина четверта статті 120 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачала, що при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди. Аналіз змісту норм статті 120 ЗК України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині четвертій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Дійшовши у зв`язку із цим правильного висновку про те, що спірна земельна ділянка з моменту отримання і реєстрації державного акту є об`єктом права власності і предметом поділу між співвласниками, суд разом з тим, безпідставно не застосував до правовідносин сторін норму частини четвертої статті 120 ЗК України та помилково здійснив поділ земельної ділянки без врахування цієї норми. Частиною першою статті 356 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до статей 364, 367 ЦК України кожен із співвласників має право на виділ його частки майна, що є у спільній частковій власності в натурі або його поділ з дотриманням вимог статті 183 ЦК України. Аналогічне положення закріплено в частині третій статті 88 ЗК України. За нормою статті 87 ЗК України право спільної часткової власності на земельну ділянку, виникає, зокрема,при придбанні у власність земельної ділянки двома чи більше особами за цивільно-правовими угодами; при прийнятті спадщини або за рішенням суду. Частиною першою статті 88 ЗК України передбачено, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Відповідно до частини четвертої статті 88 ЗК України учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки. Виходячи з того, що володіння та порядок користування земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності в тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається, насамперед, їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, при застосуванні статті 88 ЗК України при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або жилий будинок слід брати до уваги цю угоду. Це правило стосується тих випадків, коли житловий будинок поділено в натурі. Суд може не визнати угоду про порядок користування земельною ділянкою, коли дійде висновку, що угода явно ущемляє законні права когось зі співвласників, позбавляє його можливості незалежно користування своєю частиною будинку, фактично виключає його з числа користувачів спільної земельної ділянки, суперечить архітектурно-будівельним, санітарним чи протипожежним правилам. Якщо до вирішення судом спору між співвласниками житлового будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташований будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, позовна заява підлягає задоволенню тому слід визначити частку [PERSON] у земельній ділянці площею 0,0708 га, кадастровий номер 0510100000:02:048:0041, розташованої по [ADDRESS] на рівні частки. Визначити, що [PERSON] належить 3/8 частки земельної ділянки та на момент смерті [PERSON] належала 1/8 части вказаної земельної ділянки. Виділити в натурі [PERSON] частку у земельній ділянці площею 0,0708 га, кадастровий номер 0510100000:02:048:0041, розташованої по [ADDRESS] , згідно з варіантом №2 висновку судової земельно-технічної експертизи №679 складеного 18.08.2023 року експертом ТОВ «Подільський центр судових експертиз», згідно з яким у власність [PERSON] виділити земельну ділянку площею 348 кв.м., земельна ділянка площею 12 кв.м. залишається в спільній частковій власності співвласників в рівних частках по 1/3 у кожного. Земельна ділянка площею 348 кв.м. залишається у спільній частковій власності [PERSON] та [PERSON] . Розподіл судових витрат суд не проводить, оскільки позивач просив залишити їх за ним. На підставі викладеного,

Outcome: approved