Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-21 00:00:00

18.05.2023 року до Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області звернувся [PERSON] із позовом до [PERSON] про стягнення компенсації в розмірі частки відчуженого спільного майна. Свій позов обґрунтовує тим, що рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області у справі № 285/353/21 встановлено, що автомобіль Citroen C4 Picasso, 2011 року випуску, номер кузова [NUMBER] являється спільною сумісною власністю подружжя. Позивачу стало відомо після вступу у справу № 285/5003/20 в якості третьої особи 26.08.2021 року, відповідачка без його згоди відчужила автомобіль марки Citroen C4 Picasso, 2011 року випуску, номер кузова [NUMBER] . Згідно договору купівлі-продажу транспортного засобу № 6318/20/006895 від 30.12.2020 року автомобіль марки Citroen C4 Picasso, 2011 року випуску, номер кузова [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] був відчужений за ціною 45300 грн. Згоди на відчуження даного автомобіля, який являється спільною з відповідачкою сумісною власністю, позивач не надавав. Частину коштів, які отримала [PERSON] від його продажу не отримував. Факт продажу був від позивача прихований. У зв`язку із цим позивач звернувся до суду про стягнення із відповідачки компенсації в розмірі частки відчуженого спільного майна. Представник позивача адвокат Ширко Марина Романівна, у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Просила задовольнити позов з підстав, викладених у ньому. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилась, заяв чи клопотань про відкладення судового засідання не заявляла, доказів на поважність неявки у судове засідання не надала. Суд ухвали в проводити судове засідання без участі відповідача, на підставі наявних доказів у справі. Суд, заслухавши представника позивача адвоката Ширко М.Р., дослідивши матеріали справи та давши їм належну оцінку, дійшов наступного висновку. 31.10.2029 року рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 11). 01.09.2019 року відповідач [PERSON] , керуючи транспортним засобом Citroen C4 Picasso, 2011 року випуску, номер кузова [NUMBER] , скоїла ДТП, внаслідок чого було пошкоджено вищевказаний автомобіль. Постановою Корецького районного суду Рівненської області від 04.10.2019 року № 563/1248/19 [PERSON] визнано винною у вчиненні ДТП (а.с. 27-28). Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 24.05.2021 року у справі № 285/353/21, встановлено, що автомобіль Citroen C4 Picasso, 2011 року випуску, номер кузова [NUMBER] являється спільною сумісною власністю подружжя (а.с. 29-30). Згідно договору купівлі-продажу транспортного засобу №6318/20/006895 від 30.12.2020 автомобіль марки Citroen C4 Picasso, 2011 року випуску, номер кузова [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] був відчужений за ціною 45300 грн. без відома співвласника [PERSON] (а.с. 12). Згідно висновку експерта за результатами проведення автотоварознавчої експертизи від 15.03.2023 року № 2221/21-25 ринкова вартість досліджуваного автомобіля станом до моменту ДТП (01.09.2019 року) складала 307897,40 грн. (а.с. 25). Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно з ч. 3\~ст. 368 ЦК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. За вимогами частин першої, другої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Однак, відповідач [PERSON] не надала суду доказів на те, що нею, при відчуженні спірного транспортного засобу, бралась відповідна згода позивача [PERSON] на відчуження автомобіля марки Citroen C4 Picasso, 2011 року випуску, номер кузова [NUMBER] . Норми сімейного права визначають не тільки право спільної власності подружжя на майно, а при його відчуженні й розмір їх часток у цьому майні та презумпцію згоди одного з подружжя на укладання від його імені іншим подружжям договорів про відчуження майна (постанову Великої Палати Верховного Суду від 29.06.2021 року, справа № 916/2813/18). Разом з тим, з метою захисту прав співвласників майна, у тому числі майна подружжя, норми цивільного та сімейного законодавства (стаття 369 ЦК України, частина третя та четверта статті 60 СК України) містять приписи, згідно з якими для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Зазначені приписи не тільки забезпечують права одного з подружжя, а й обмежують права іншого з подружжя у відчуженні спільного подружнього майна, оскільки ставлять правомочності одного з подружжя на відчуження майна в залежність від наявності належним чином оформленої згоди іншого з подружжя на таке відчуження. Відсутність такої згоди свідчить про відсутність повноважень в одного з подружжя (відчужувача) на відчуження подружнього майна. Тобто відсутність згоди одного зі співвласників (колишнього подружжя) на розпорядження нерухомим майном може бути підставою визнання правочину, укладеного іншим співвласником щодо розпорядження спільним майном, недійсним, і такий спосіб захисту порушеного права власності одного з подружжя може бути ефективним у випадку заявлення позивачем позовної вимоги про застосування наслідків недійсності правочину. Статтями 203, 215 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом і повинен бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до частини першої статей 3, 15, 16 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У загальному розумінні захист цивільних прав слід розуміти як передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких здійснюється поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. У кожній конкретній справі позивач на власний розсуд обирає спосіб (способи) захисту його порушеного, оспорюваного чи невизнаного права. Вирішуючи питання ефективності способу захисту порушеного права шляхом пред`явлення позовних вимог про визнання договору недійсним, Велика Палата Верховного Суду виснує, що пред`явлення позову стороною договору або іншою особою (зацікавленою особою) про визнання недійсним договору є ефективним способом захисту порушеного права у разі, якщо такий позов заявлений з метою повернення одному з подружжя, чиї права порушено, майнових прав та/або частки в спільному майні подружжя, у тому числі шляхом визнання прав на частку, та/або одночасного виділення частки в порядку поділу майна подружжя або встановлення порядку користування цим майном тощо. При цьому підлягає встановленню добросовісність, насамперед, набувача за таким договором (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 29.06.2021 року у справі №916/2813/18 (пункт 8.67)). В іншому випадку, у разі якщо сторона договору або інша особа (зацікавлена особа) хоче отримати еквівалент вартості майна, яке було відчужено без її згоди, вона має право подати позов про стягнення компенсації в розмірі частки відчуженого спільного майна, що є ефективним способом захисту без визнання правочину недійсним та застосування реституції. У цьому випадку важливим є встановлення на час вирішення спору ринкової вартості спільного майна, яке було відчужено, а у разі неможливості визначення такої вартості саме цього майна - ринкової вартості майна, подібного за якостями (технічними характеристиками) до відчуженого. (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2022 року у справі 125/2157/19). Сторони правочинів повинні діяти добросовісно й у випадку порушення цього обов`язку вони позбавляються захисту (стаття 13 ЦК України). Зазначене свідчить, що відчуження одним із подружжя спільного подружнього майна за ціною, нижчою за ринкову вартість цього майна, без згоди на таку вартість іншого з подружжя є порушенням права цього подружжя на мирне володіння своїм майном та отримання за нього справедливої ціни, а також є проявом недобросовісності відчужувача, що позбавляє останнього права виплатити компенсацію саме у визначеному договором розмірі. У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції іншому з подружжя (співвласнику) у зв`язку з припиненням його права на спільне майно. При цьому вартість майна, що підлягає поділу, у разі недосягнення згоди між подружжям, визначається на час розгляду справи, а не на час продажу майна одним з подружжя проти волі іншого. Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 22.09.2022 року у справі №125/2157/19 та від 03.10.2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18). Як зазначено вище, ринкова вартість спірного автомобіля Citroen C4 Picasso, становить 307\~897,40 грн. Тобто, від ринкової вартості автомобіля 307\~897,40 грн., становить 153\~948,70 грн. Вказана сума підлягає стягненню із відповідача на користь позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України із відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений ним судовий збір, що становить 1539,60 грн..

Outcome: approved