Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-07 00:00:00

До Фрунзенського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява Харківської міської ради, в якій позивач просить суд: визнати спадщину, яка відкрилась після смерті [PERSON] та [PERSON] , та складається з квартири [ADDRESS] - відумерлою та передати вказану квартиру до територіальної громади м. Харкова в особі Харківської міської ради; витребувати квартиру [ADDRESS] на користь Харківської міської ради від добросовісного набувача [PERSON] , яка належить їй на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 12.05.2016 р. № 301, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Некрасовою Н.А. В обґрунтування позову представник позивача посилався на те, що заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 27 вересня 2017 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Харківської області від 02.08.2018 р., позов заступника керівника Харківської місцевої прокуратури №3 в інтересах держави в особі Харківської міської ради до [PERSON] , треті особи - [PERSON] , [PERSON] , приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Некрасова Н.А. про визнання спадщини відумерлою, визнання права власності\~ та витребування майна з чужого незаконного володіння - задоволено. Визнано відумерлою спадщину, яка відкрилась після смерті [PERSON] та [PERSON] і складається з квартири [ADDRESS] , визнано право власності на вказану квартиру за територіальною громадою м. Харкова в особі Харківської міської ради. Витребувано квартиру [ADDRESS] \~ від добросовісного набувача [PERSON] на користь територіальної громади м. Харкова в особі Харківської міської ради. Постановою Верховного Суду від 09.10.2020 р. апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 27 вересня 2017 року та постанову Апеляційного суду Харківської області від 02.08.2018 р. скасовано. Справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 28.01.2020 року позовну заяву заступника керівника Харківської місцевої прокуратури №3 в інтересах держави в особі ХМР залишено без розгляду. Постановою Харківського апеляційного суду від 20.08.2020 р. ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 28.01.2020 р. змінено в частині мотивів, посилаючись на те, що зробивши обґрунтований висновок щодо недоведеності прокурором підстав для здійснення представництва в суді, суд першої інстанції помилково вважав підставою для залишення позову без розгляду п. 1 ч. 1 ст. 257 ЦПК України. Постановою Верховного Суду від 08.04.2021 р. касаційну скаргу заступника керівника Харківської обласної прокуратури в інтересах держави в особі ХМР залишено без задоволення. Ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 28.01.2020 р. у незміненій частині та постанову Харківського апеляційного суду від 20.08.2020 р. залишено без змін. Представник позивача вказав, що право власності на квартиру було зареєстровано за [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 01.02.2000, виданого ГУ економіки та комунального майна Управління приватизації Центра приватизації державного житлового фонду. Згідно довідки відділу державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції\~ №10324/04-12-04-06 від 11.11.2014 р. [PERSON] померла [INFO] (актовий запис №11370),\~ а [PERSON] помер [INFO] (актовий запис № 9225). Згідно з інформаційними довідками зі Спадкового реєстру №45517036, №45517182 від 24.10.2016 р. та листа 12 ХДНК від 24.10.2016 р. №3540/01-16 після смерті [PERSON] та [PERSON] спадкові справи не заводились, свідоцтва про право на спадщину не видавались. Згідно інформаційних довідок з Реєстру територіальної громади м. Харкова від 29.11.2021 р. [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані у квартирі [ADDRESS] . Крім того, зазначив, що [PERSON] 17.06.2014 р. набув в невстановлений в ході розслідування за\~ кримінальним провадженням №120142200460001529 спосіб підроблений документ, а саме: договір купівлі-продажу від 26.05.2014 р., укладений між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Бакумовою А.В. та зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за №954. [PERSON] та [PERSON] , яким на праві власності належала квартира [ADDRESS] , померли [INFO] та [INFO] . Таким чином, на момент укладання вказаного договору купівлі-продажу від 26.05.2014 р., посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Бакумовою А.В. та зареєстрованого в реєстрі нотаріальних дій за № 954, [PERSON] та [PERSON] померли. Вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова від 04.07.2016 р. у справі №645/11146/14-к [PERSON] визнано винним за ч. 4 ст. 358 КК України, тобто використання завідомо підробленого документа. [PERSON] на підставі довіреності, виданої [PERSON] та посвідченої 20.04.2016 р. приватним нотаріусом ХМНО Свергуновою В.А. за реєстровим номером 1204, 20.05.2016 р. продано квартиру [ADDRESS] [PERSON] . Договір купівлі-продажу зазначеної квартири від 20.05.2016 р., посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Некрасовою Н.А. та зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за №301. Згідно з п. 4 вказаного договору за звітом про оцінку майна №1020563_12042016_МN08-160412-001 оціночна вартість майна складає: 628 500 грн. Незаконними діями з відчуження квартири завдано збитків державі в особі Харківської міської ради, оскільки на час смерті [PERSON] ніхто не мешкав в квартирі, до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини ніхто не звертався, тобто вказана квартира повинна перейти у власність Харківської міської ради, як відумерла спадщина. Згідно з даними інформаційної довідки з Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів, нотаріальний бланк серії ВРА №006358 значиться як викрадений 18.08.2010 р. у нотаріуса Трофімової С.О. Великомихайлівської районної ДНКУ Одеської області. Встановлено, що за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на час розгляду кримінального провадження Фрунзенським районним судом м. Харкова на ім`я [PERSON] було зареєстровано право власності на нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] , на підставі іншої угоди, а саме: договору купівлі-продажу, посвідченого 26.05.2014 р. приватним нотаріусом ХМНО Салигою Н.А. Згідно з даними КП «Харківське міське БТІ» право власності на вказану квартиру було зареєстровано за [PERSON] та [PERSON] на підставі розпорядження №1832 від 01.02.2000 р. Також право власності [PERSON] підтверджується свідоцтвом про право власності № [NUMBER] від 01.02.2000 р., виданим Головним управлінням економіки та комунального майна Управління та приватизації Центра приватизації державного житлового фонду. Крім того, встановлено, що [PERSON] 20.04.2016 р. надав [PERSON] довіреність на продаж квартири [ADDRESS] , яка посвідчена приватним нотаріусом ХМНО Свергуновою В.А., за реєстровим номером 1204. На підставі вказаної довіреності [PERSON] від імені [PERSON] 20.05.2016 р. продала [PERSON] квартиру [ADDRESS] . Договір купівлі-продажу зазначеної квартири від 20.05.2016 р., посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Некрасовою Н.А. та зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за №301. Однак, в момент вчинення вказаних вище правочинів [PERSON] не мав права власності на квартиру\~ [ADDRESS] , що свідчить про відсутність в нього цивільної дієздатності (встановлено вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова від 04.07.2016 р. у справі №645/11146/14-к). Правочин, вчинений від імені [PERSON] та [PERSON] на підставі підроблених документів є нікчемним, у зв`язку з чим представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом. Ухвалою судді\~Фрунзенського районного\~суду м.\~Харкова Бондарєвої\~І.В.\~від 29.12.2021\~р.\~задоволено заяву\~позивача про\~забезпечення позову. Заборонено відчуження\~ квартири [ADDRESS] , що належать [PERSON] . Ухвалою судді Фрунзенського районного суду м. Харкова Бондарєвої І.В. від 29.12.2021 р. відкрито загальне позовне провадження у справі. 19.01.2022 р. до суду надійшов відзив представника відповідача [PERSON] - адвоката Данилова М.О., в якому він просив відмовити в задоволенні позову. Посилався на те, що територіальна громада м. Харкова в особі ХМР не була та не є власником спірної квартири, тому не має законних підстав для визнання права власності на неї та витребування від відповідача, а викладені доводи позивачем не дають підстав вважати, що обраний ним спосіб захисту відповідає закону. 12.05.2016 року [PERSON] уклала договір купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] з [PERSON] , яка діяла від імені [PERSON] на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом ХМНО Некрасовою Н.А., та зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій №301, сплативши за договором\~ 628\~500,00 грн.\~ [PERSON] дізналась про продаж квартири з об`яви. На момент укладення договору купівлі-продажу їй не було відомо про кримінальне провадження, яке було відкрито відносно [PERSON] . Право власності [PERSON] не оспорено, реєстрація права власності не скасована, договір купівлі-продажу, на підставі якого [PERSON] набула право власності не визнаний в судовому порядку недійсним. Таким чином визнання спадщини після смерті [PERSON] та [PERSON] відумерлою з передачею спірної квартири у власність територіальній громаді при наявності власника майна, право якого не оспорено, не відповідає вимогам закону. На час укладення угоди Харківська міська рада не була власником майна, оскільки звернулась до суду вже після\~ набуття [PERSON] права власності. Власником квартири жодних позовних вимог відносно майна не заявлено, а тому немає правових підстав для позбавлення відповідача квартири за адресою: [ADDRESS] . Неналежне виконання ХМР та правоохоронними органами, як органами держави своїх обов`язків щодо своєчасного виявлення порушення закону, набутті [PERSON] спірної квартири не може бути підставою для позбавлення відповідача її майна, яке було придбано нею за відплатним договором з дотриманням всіх вимог, а тому позов не підлягає задоволенню. 19.01.2022 р. через канцелярію суду від представника відповідача [PERSON] - адвоката Данилова М.О. надійшла заява про закриття провадження у справі на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України. В обґрунтування заяви зазначено, що в провадженні Фрунзенського районного суду м. Харкова перебувала цивільна справа №645/5655/16 за позовом заступника керівника Харківської місцевої прокуратури №3 в інтересах держави в особі ХМР до [PERSON] про визнання спадщини відумерлою, витребування квартири [ADDRESS] від добросовісного набувача [PERSON] на користь ХМР. Вказана цивільна справа була розглянута усіма інстанціями та постановою Верховного Суду від 08.04.2021 касаційну скаргу керівника Харківської місцевої прокуратури №3 в інтересах держави в особі ХМР залишено без задоволення. Посилався на те, що оскільки існує остаточна постанова Верховного Суду у справі №645/5655/16, яка набрала законної сили з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет спору, провадження у справі підлягає закриттю. 26.01.2022 р. до суду надійшли письмові пояснення на відзив керівника Немишлянської окружної прокуратури м. Харкова Сотника С., аналогічні викладеним в позовній заяві. Зазначив, що з огляду на спрямованість вказаних договорів на незаконне заволодіння квартирою за адресою: [ADDRESS] , вказані правочини є такими, що порушують публічний порядок, тобто є нікчемними в силу ч.ч. 1-2 ст. 228 ЦК України. Перебування квартири у володінні відповідача порушує інтереси держави в особі ХМР, які випливають з встановленого ст. 1277 ЦК України порядку визнання спадщини відумерлою. 10.02.2022 р. до суду надійшла відповідь на пояснення Немишлянської окружної прокуратури м. Харкова представника відповідача, в якій останній посилався на те, що Немишлянська окружна прокуратура м. Харкова не підлягає залученню до розгляду вказаної справи, оскільки невідомо, як рішення може вплинути на права та обов`язки Немишлянської окружної прокуратури м. Харкова. Крім того, обставини встановлені вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова від 04.07.2016 р. у справі №645/11146/14 не є предметом розгляду даної справи. Саме бездіяльність правоохоронних органів, в тому числі органу прокуратури, стала підставою того, що [PERSON] протягом останніх 6 років вимушена захищати свої інтереси у судовому порядку та позбавлена права вільно розпоряджатись належним їй майном. Належних та допустимих доказів на підтвердження набуття права власності на спірне майно ХМР не надала, хоча це є її процесуальним обов`язком. 16.03.2022 року відповідно до розпорядження Верховного Суду від 08.03.2022 року «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» цивільну справу № 645/8704/21 було направлено до Октябрського районного суду м. Полтави для подальшого розгляду. Ухвалою судді Октябрського районного суду м. Полтави Петрової Н.М. від 30.11.2022 року цивільну справу за позовом Харківської міської ради до [PERSON] , треті особи: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Некрасова Н.А., Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, Немишлянська окружна прокуратура м. Харкова про визнання спадщини відумерлою, витребування майна із чужого незаконного володіння прийнято до провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою судді Октябрського районного суду м. Полтави Бугрій В.М. від 18.01.2023 року цивільну справу прийнято до провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 25.04.2023 року вказану цивільну справу передано на розгляд Фрунзенського районного суду м. Харкова. 17.07.2023 р. цивільна справа за позовом Харківської міської ради до [PERSON] , треті особи: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Некрасова Н.А., Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, Немишлянська окружна прокуратура м. Харкова про визнання спадщини відумерлою, витребування майна із чужого незаконного володіння надійшла в провадження судді Фрунзенського районного суду м. Харкова Шевченко Г.С., та ухвалою судді від 18 липня 2023 року було постановлено продовжити розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. 06.09.2023 р. до суду надійшла заява представника відповідача адвоката Пелішенка О.В. про застосування строку позовної давності. В обґрунтування зави зазначено, що загальна позовна давність становить 3 роки, відповідно ХМР мала подати заяву до 10.07.2017 року, чого не зробила. Посилаючись на викладене, просив застосувати до позовних вимог ХМР до [PERSON] позовну давність та у зв`язку із цим у позові відмовити. Ухвалою суду від 10.10.2023 р. у задоволенні заяви представника відповідача [PERSON] - адвоката Данилова М.О. про закриття провадження у справі відмовлено. Ухвалою суду від 10.10.2023 року закрито підготовче провадження у справі, задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Представник третьої особи Немишлянської окружної прокуратури м. Харкова в судовому засіданні просив задовольнити позовні вимоги. Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, були повідомлені про дату, час та місце слухання справи належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Статтями 1, 2\~ЦПК\~України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст.\~3\~ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Згідно вимогам ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Вимогами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. 17.06.2014 року [PERSON] набув у невстановлений в ході розслідування спосіб підроблений документ, а саме: договір купівлі-продажу від 26.05.2014 р., укладений між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Бакумовою А.В. та зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за № 954. На час укладання спірного договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] ,\~ [PERSON] та [PERSON] вже не було в живих. Згідно довідки відділу державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції\~ №10324/04-12-04-06 від 11.11.2014 [PERSON] померла [INFO] (актовий запис №11370),\~ а [PERSON] - 09.07.2013 р. (актовий запис № 9225). Вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова від 04.07.2016 р. у справі №645/11146/14-к [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, тобто використання завідомо підробленого документа. Встановлено, що за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на час розгляду кримінального провадження Фрунзенським районним судом м. Харкова на ім`я [PERSON] було зареєстровано право власності на нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] , на підставі іншої угоди, а саме: договору купівлі-продажу, посвідченого 26.05.2014 р. приватним нотаріусом ХМНО Салигою Н.А. Відповідно до даних КП «Харківське міське БТІ» право власності на вказану квартиру було зареєстровано за [PERSON] та [PERSON] на підставі розпорядження №1832 від 01.02.2000 р.. Також право власності [PERSON] підтверджується свідоцтвом про право власності № [NUMBER] від 01.02.2000 р., виданим Головним управлінням економіки та комунального майна Управління та приватизації Центра приватизації державного житлового фонду. Крім того, встановлено, що [PERSON] 20.04.2016 р. надав [PERSON] \~ довіреність на продаж квартири [ADDRESS] , яка посвідчена приватним нотаріусом ХМНО Свергуновою В.А., за реєстровим номером 1204. На підставі вказаної довіреності [PERSON] від імені [PERSON] 20.05.2016 р. продала [PERSON] квартиру [ADDRESS] . Договір купівлі-продажу зазначеної квартири від 20.05.2016 р., посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Некрасовою Н.А. та зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за №301. Статтею 41 Конституції України гарантується, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК України). За ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відсутність спадкоємців має наслідками відсутність власників спадкового майна та його занепад. А тому передбачає у такому випадку перехід прав на це майно до територіальної громади за місцем знаходження цього майна (стаття 1277 ЦК України). Відтак, у разі відсутності спадкоємців за заповітом чи за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття у територіальної громади виникає інтерес щодо переходу спадкового майна у власність громади. Згідно ст. 335 ЦПК України у заяві про визнання спадщини відумерлою мають бути зазначені відомості про час і місце відкриття спадщини, про майно, що становить спадщину, а також докази, які свідчать про належність цього майна спадкодавцю, про відсутність спадкоємців за заповітом і за законом, або про усунення їх від права на спадкування, або про неприйняття ними спадщини, або про відмову від її прийняття. Відумерла спадщина це майно померлого, яке не переходить до його спадкоємців. Відумерла спадщина може утворитися, якщо на день смерті спадкодавця не виявиться спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, а також якщо жоден із спадкоємців не прийняв спадщини або всі спадкоємці позбавлені права на спадкування. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ч. 4 ст. 334 ЦК України право власності на нерухоме майно набувається з моменту реєстрації цього права. Цивільним кодексом України передбачено, що усі фізичні особи мають цивільну правоздатність (ст. 25 ЦК України). Для визнання осіб суб`єктами цивільного права необхідна наявність цивільної правосуб`єктності, тобто їхньої право- та дієздатності. Правоздатність у фізичної особи виникає від дня народження і припиняється з її смертю (або з оголошенням її померлою). Дієздатність фізичної особи - це здатність особи своїми діями набувати цивільні права, самостійно їх здійснювати та створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та відповідати в разі їх невиконання. Однак, в момент вчинення вказаних вище правочинів [PERSON] не мав права власності на квартиру\~ [ADDRESS] , що свідчить про відсутність в нього цивільної дієздатності (встановлено вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова від 04.07.2016 у справі №645/11146/14-к). Правочин, вчинений від імені [PERSON] та [PERSON] на підставі підроблених документів, є нікчемним. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. У разі визнання недійсною підстави виникнення цивільних прав та обов`язків, припиняються самі цивільні права та обов`язки. В силу положень ч. 2 ст. 1220 ЦК України, в день смерті [PERSON] та [PERSON] відкрилася спадщина за їх останнім місцем проживання у квартирі [ADDRESS] (ч. 1 ст. 1221 ЦК України), яка належала їм на праві приватної власності. Згідно з інформаційними довідками зі Спадкового реєстру №45517036, №45517182 від 24.10.2016 р. після смерті [PERSON] та [PERSON] спадкові справи не заводились, свідоцтва про право на спадщину не видавались. Перебування спірної квартири у володінні відповідача [PERSON] порушує інтереси держави в особі Харківської міської ради, які випливають з встановленого ст. 1277 ЦК України порядку визнання спадщини відумерлою. Статтями 317, 319 ЦК України передбачено, що саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею. Відповідно до ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває права власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. При цьому, Харківська міська рада, якій належить спірна квартира в силу відумерлості спадщини, не була стороною договору купівлі-продажу від 20.05.2016 р., у зв`язку з чим, відповідне нерухоме майно вибуло з володіння власника не з його волі іншим шляхом. Застосування вказаного способу захисту порушених інтересів узгоджується також з роз`ясненнями, наведеними в пунктах 21-26 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 р. №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав». Зокрема, згідно вказаних роз`яснень, коли майно придбане за договором\~ в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право на підставі ст. 388 ЦК України звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним. Це стосується не лише випадків, коли укладено один договір із порушенням закону, а й випадків, коли спірне майно відчужено на підставі наступних договорів. Згадані роз`яснення, в свою чергу, узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 01.07.2015 р. по справі №6-619цс15. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України\~в абз. 5 п. 10 постанови від 06.11.2009 р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» рішення суду про задоволення позову про витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».\~ Перехід спадкового майна у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини є юридичним наслідком відповідного судового рішення, який передбачено ч. 3 ст. 1277 ЦК України. Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 346 ЦК України смерть власника є підставою припинення права власності. При цьому, згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Вказана норма закону, в силу ст. 8 ЦК України, підлягає застосуванню також до спадщини, визнаної судом відумерлою та підтверджує, що спірна квартира в розумінні п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України вибула з володіння\~ Харківської міської ради не з її волі іншим шляхом. Виходячи з правової природи відумерлості спадщини, підставою для проведення державної реєстрації права власності на спадкове майно є відповідне судове рішення, прийняте після спливу встановленого законом річного строку. Однак, проведення такої реєстрації на даний час унеможливлюється наявністю в Державному реєстрі прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію права власності на це майно за відповідачем, що, в свою чергу, зумовлює спір про право власності. Щодо витребування майна із чужого незаконного володіння, суд зазначає наступне. Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна із чужого незаконного володіння (статті 387, 388 ЦК України). Вказаний спосіб захисту можна реалізувати шляхом подання віндикаційного позову. Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його із чужого незаконного володіння. Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише в разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках (частини перша та третя статті 388 ЦК України). Відтак саме власнику або законному користувачу майна належить право на витребування майна з незаконного володіння (постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 522/2110/15-ц та від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13). Витребування майна з володіння відповідача відповідає критерію законності: витребування здійснюється на підставі норм статей 387, 388 ЦК України у зв`язку\~ з безпідставним і неправомірним заволодінням майном територіальної громади. Норми ЦК України відповідають вимогам доступності, чіткості, передбачуваності, офіційний текст цього Кодексу є загальнодоступним. Крім того, з огляду на положення ст.ст. 1, 16 Закону України\~ «Про місцеве самоврядування в Україні» право комунальної власності це право територіальної громади володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах майном, що належить їй. Нерухоме майно, що є у комунальній власності територіальних громад, це одна зі складових матеріальної і фінансової основи місцевого самоврядування. Отже, правовідносини, пов`язані з вибуттям нерухомого майна з комунальної власності, становлять «суспільний», «публічний» інтерес, а незаконність (якщо така буде встановлена) вибуття майна з власності територіальної громади цьому суспільному інтересу не відповідає. Крім того,\~ЄСПЛ визнає\~за державою\~право користуватися\~«значною свободою\~(полем)\~розсуду» при\~визначенні суспільного\~інтересу в\~контексті втручання\~в право\~мирного володіння\~майном.\~Саме національні\~органи влади\~мають здійснювати\~первісну оцінку\~існування проблеми,\~що становить\~суспільний інтерес,\~яка б\~вимагала заходів\~втручання.\~Поняття «суспільний\~інтерес» має\~широке значення\~(рішення\~від 23\~листопада 2000\~року в\~справі «Колишній\~король Греції\~та інші\~проти Греції»). Крім того, ЄСПЛ також визнає, що й саме по собі правильне застосування законодавства незаперечно становить «суспільний інтерес» (рішення від 2 листопада 2004 року в справі «Трегубенко проти України»). За змістом статей\~317,\~318 ЦК\~власнику належить право володіти, користуватися і розпоряджатися своїм майном. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (частина 1\~статті 387 ЦК). Тобто витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речево-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і таке майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Якщо майно за відплатним договором придбано в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у випадках, передбачених частиною 1\~статті 388 ЦК, зокрема якщо майно вибуло із володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом (було загублено, викрадено, вибуло з їхнього володіння іншим шляхом). У разі коли відчуження майна мало місце два і більше разів після недійсного правочину, це майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, від добросовісного набувача на підставі\~частини 1\~статті 388 ЦК. У такому випадку діюче законодавство не пов`язує можливість витребування майна у добросовісного набувача з обставинами щодо наявності у відчужувача за останнім у ланцюгу договорів договором, яким у справі, що розглядається, є договір купівлі-продажу від 20.05.2016 р., права відчужувати це майно. Витребування майна від добросовісного набувача у такому випадку залежить від наявності волі на передачу цього майна у власника майна - відчужувача за першим договором у ланцюгу договорів. Таким чином, наявність у діях власника майна волі на передачу цього майна виключає можливість його витребування від добросовісного набувача. Отже, вирішуючи спір про витребування майна із чужого незаконного володіння, суди повинні встановити, чи вибуло спірне майно із володіння власника в силу обставин, передбачених частиною 1\~статті 388 ЦК, зокрема, чи з волі власника майно вибуло із його володіння. Відповідно до\~статті 19 Конституції України\~органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. За змістом частини 5\~статті 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»\~від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради. Частиною 5\~статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»\~визначено, що органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності. Відповідно до\~статті 172 ЦК\~територіальні громади набувають і здійснюють цивільні права та обов`язки через органи місцевого самоврядування у межах їх компетенції, встановленої законом. Відтак, територіальна громада як власник об`єктів права комунальної власності делегує відповідній раді повноваження щодо здійснення права власності від її (громади) імені, в її інтересах, виключно у спосіб та у межах повноважень, передбачених законом. Так, аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що воля територіальної громади як власника може виражатися лише в таких діях органу місцевого самоврядування, які відповідають вимогам законодавства та інтересам територіальної громади (постанова ВСУ від 25.01.2017 р. у справі №916/2131/15). Як встановлено судом, договір купівлі-продажу від 20.05.2016 р., посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Некрасовою Н.А. та зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за №301 та\~ вчинений від імені померлих [PERSON] \~ та [PERSON] на підставі підроблених документів, є нікчемним. Встановлений ст. 388 ЦК України механізм витребування власником майна у добросовісного набувача не може розглядатися як протиправне позбавлення права власності в розумінні ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та відповідної практики Європейського суду з прав людини, оскільки випадки та умови такого витребування обмежені національним законодавством. Правильне застосування законодавства, його дотримання у цивільних правовідносинах незаперечно становить суспільний інтерес. У даному випадку суспільний інтерес полягає у витребуванні майна на користь територіальної громади відповідно до механізму, встановленого національним законодавством, з метою його подальшого розподілу між особами, які потребують поліпшення житлових умов, з урахуванням визначеної житловим законодавством черговості.\~\~\~ Отже, звернення Харківської міської ради до суду відповідає законній меті, оскільки спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання щодо вибуття майна, яке становить відумерлу спадщину, з володіння територіальної громади. У зв`язку з цим, не порушується принцип справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами фундаментальних прав окремої особи. Витребуванням майна у добросовісного набувача на останнього не покладається надмірний тягар, оскільки відповідно до законодавства він має засоби юридичного захисту свого цивільного права. Зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 661 ЦК України покупець майна може звернутися до суду з вимогою до продавця про відшкодування збитків, завданих вилученням у нього товару за рішенням суду з підстав, що виникли до моменту його продажу. Таким чином, гарантії, передбачені ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не порушуються. Щодо заяви представника відповідача адвоката Пелішенка О.В. про застосування до позовних вимог строку позовної давності, який, на його думку сплив 09.07.2017 року, суд вважає за необхідне зазначити наступне. За правилами ст.\~257\~та\~261 ЦК України\~загальний строк позовної давності встановлюється тривалістю\~\~в три роки. При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася, або могла довідатися\~\~про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Суд вважає, що поданий 28 грудня 2021 року позов у цій справі є таким, що пред`явлений у межах позовної давності, оскільки позовну давність за обставинами порушення права в цьому випадку слід обраховувати з 08 квітня 2021 року - моменту прийняття постанови Верховним Судом у справі за позовом заступника керівника Харківської місцевої прокуратури № 3 в інтересах держави в особі Харківської міської ради до [PERSON] , треті особи: [PERSON] , [PERSON] , приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Некрасова Н.А., про визнання спадщини відумерлою, визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння, якою касаційну скаргу заступника керівника Харківської обласної прокуратури в інтересах держави в особі ХМР залишено без задоволення, ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 28.01.2020 р. у незміненій частині та постанову Харківського апеляційного суду від 20.08.2020 р. залишено без змін. Питання розподілу судових витрат суд вирішує відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, а саме з відповідача слід стягнути понесені позивачем витрати на сплату судового збору в розмірі 9\~427,50 грн. згідно платіжного доручення № 4041 від 18.11.2021 року. На підставі викладеного,

Outcome: approved