Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-14 00:00:00

ТОВ «Фінансова компанія «Маніту» звернулось до суду з позовом до відповідачів, в якому просить зняти існуючий на день подачі позовної заяви арешт з квартири [ADDRESS] , а саме: арешт нерухомого майна - квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , запис про обтяження № 44536630, внесений на підставі постанови про арешт майна боржника Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції Харківської області від 13.09.2013 року за ВП № [NUMBER] (стягувач Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»); арешт нерухомого майна - квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , запис про обтяження № 44536678, внесений на підставі постанови про арешт майна боржника Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції Харківської області від 17.11.2014 року за ВП № [NUMBER] (стягувач Акціонерне товариство «ОТП Банк»). В обґрунтування позовних вимог зазначено, що між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] 15.04.2008 року укладено Договір кредиту № ML 702/861/2008. Згідно умов якого Банк надав [PERSON] у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 46 750 доларів США зі сплатою 15,00 % відсотків річних, з кінцевим терміном повернення кредиту до 15.04.2030 року, на умовах визначених Договором кредиту. Крім того, 15.04.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] у в забезпечення виконання зобов?язань за кредитним договором № ML 702/861/2008 було укладено Іпотечний договір № PML-702/861/2008 від 15.04.2008 року посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Мусієнко О.І. за реєстровим номером 1070, згідно умов якого, було передано в іпотеку Банку нерухоме майно, а саме: квартиру розташовану за адресою: [ADDRESS] . 13.05.2021 року між ТОВ «ФК «ОТП Факторинг Україна, який є правонаступником «ОТП Банк» та ТОВ «ФК «Маніту» було укладено Договір факторингу № 13-1/05/2021 та Договір про відступлення прав вимоги за Договором іпотеки, за яким відступлено шляхом продажу Новому кредитору права вимоги у повному обсязі до позичальника за вказаним Кредитним договором та Договором іпотеки. Відповідно до Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 26.10.2021, станом на теперішній час новим власником майна ТОВ «ФК «Маніту». Після набуття права власності ТОВ «ФК «Маніту», з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна стало відомо про наявність арештів, а саме: арешту нерухомого майна, запис про обтяження № 44536630, винесений на підставі постанови про арешт майна боржника Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, Харківської області від 13.09.2013 року за ВП № [NUMBER] (стягувач Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» та арешту нерухомого майна, запис про обтяження № 44536678, внесений на підставі постанови про арешт майна боржника Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, Харківської області від 17.11.2014 року за ВП № [NUMBER] (стягувач:Акціонерне товариство «ОТП Банк». 03.01.2023 ТОВ «ФК «Маніту» звернулось до Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) з проханням зняти арешт нерухомого майна, квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . На запит від 03.01.2023 щодо зняття обтяження за № 44536630 отримано відповідь, що виконавче провадження ВП [NUMBER] закрито у 2013 році, та відповідно до Порядку з роботи з документами в органах державної виконавчої служби, завершені виконавчі провадження зберігаються 3 року, тому останнє відсутнє. 10.01.2023 року ТОВ «ФК «Маніту» звернулось до Салтівського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) з проханням зняти ареш нерухомого майна квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . На запит від 10.01.2023 відповідь не надійшла. Станом на теперішній час позивач є власником квартири [ADDRESS] , має право на свій розсуд вчиняти дії щодо свого майна, а існуючи арешти заважають позивачу належним чином вчиняти дії щодо свого майна. У зв`язку із чим позивач був вимушений звернутись до суду за захистом своїх прав. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 03.03.2023 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків позовної заяви. 21.03.2023 року на адресу суду від представника позивача - адвоката Темнюкової М. надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 22.03.2023 року відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Департамент реєстрації Харківської міської ради. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 29.09.2023 року закрито підготовче судове засідання, справу призначено до судового розгляду по суті. Представник позивача - адвокат Богомол Т.С. у судове засідання не з`явилась, подала заяву про розгляд справи за її відсутності. У своїй заяві зазначила про підтримання позовних вимог у повному обсязі та ухвалення рішення на підставі наявних у справі доказів, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідачі - Салтівський відділ державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Головного територіального управління юстиції у Харківській області, [PERSON] , Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», Акціонерне товариства «ОТП Банк», у судове засідання не з`явились, повідомлялись про час та місце слухання справи належним чином, не використали наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у їх відсутність до суду не надходило. Відповідачами не надано суду жодного доказу, який би мав істотне значення для вирішення справи по суті, чи спростування доводів позивача. Третя особа - Департамент реєстрації Харківської міської ради у судове засідання також не з`явилась, повідомлялась про час та місце слухання справи належним чином, причини неявки суду не повідомила. Відповідно до п. 3 ч. 8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Беручи до уваги ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідач обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання, суду не надали, в силу положень ст. 223 ч. 1 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідачів. Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідачі належним чином повідомлялись про місце і час судового засідання, суд розглядає справу за відсутності відповідачів та згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими. Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні ним правовідносини. 15.04.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № ML 702/861/2008, за яким [PERSON] було надано кредитні кошти у розмірі 46 750 доларів США строком до 15.04.2030 року зі сплатою процентів у порядку та розмірах, визначених в кредитному договорі. 15.04.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] також був укладений Договір іпотеки № PML - 702/861/2008, за умовами якого [PERSON] передав ЗАТ «ОТП Банк» в іпотеку однокімнатну квартиру [ADDRESS] та належить Іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченому приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Мусієнко О.І. 15.04.2008 року за реєстровим № 1064. 13.05.2021 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна», який є правонаступником ЗАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ФК «Маніту» було укладено Договір факторингу № 13-1/05/2021 та Договір про відступлення прав вимоги за Договором іпотеки № PML - 702/861/2008, посвідченим 15 квітня 2008 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Мусієнко О.І. зареєстрованим в реєстрі за № 1070, за яким відступлено Новому кредитору права вимоги у повному обсязі до позичальника за вказаним Кредитним договором та Договором іпотеки. Надалі, ТОВ «ФК «Маніту» зареєструвало право власності на нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS] , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 26.10.2021 року за № 281162248. Отже з 13.10.2021 року новим власником квартири [ADDRESS] , є ТОВ «ФК «Маніту», що також підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 26.10.2021 року за № 281162248. Як зазначено у позовній заяві, після набуття права власності ТОВ «ФК «Маніту», з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна стало відомо про наявність арештів, а саме: арешту нерухомого майна, запис про обтяження № 44536630, винесений на підставі постанови про арешт майна боржника Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, Харківської області від 13.09.2013 року за ВП № [NUMBER] та арешту нерухомого майна, запис про обтяження № 44536678, внесений на підставі постанови про арешт майна боржника Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, Харківської області від 17.11.2014 року за ВП № 34404290. З метою поновлення свого порушеного права та зняття арештів з нерухомого майна, а саме: квартири [ADDRESS] , 03.01.2023 та 10.01.2023 позивач звернувся до Московського ВДВС у місті Харкові Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) з заявою про зняття арештів. Згідно відповіді в.о. начальнику відділу Романінця Р. за № 147250 від 09.01.2023 щодо зняття арештів, убачається, що виконавче провадження ВП [NUMBER] закрито у 2013 році, та відповідно до Порядку з роботи з документами в органах державної виконавчої служби, завершені виконавчі провадження зберігаються 3 роки. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав є обов`язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону, запис про скасування державної реєстрації прав до державного реєстру прав вноситься у разі скасування на підставі рішення суду документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав. Згідно ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений його права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна, права якого порушені, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таке право особи реалізується шляхом звернення до суду з позовом про захист свого порушеного права та усунення будь-яких перешкод у вільному та на власний розсуд користуванні та розпорядженні майном. Іпотекодавцем [PERSON] , було порушено основне боргове зобов`язання за кредитним договором № ML 702/861/2008 від 15.04.2008 року, що підтверджується актом приймання-передачі від 13.05.2021 року до договору факторингу № 13-1/03/2021 від 13.05.2021 року. На підставі зазначеного договору факторингу новим іпотекодержателем став позивач, права якого порушуються арештами, які містяться у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Іпотека, за визначенням, наведеним у статті 1 Закону України "Про іпотеку" - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно з частинами шостою та сьомою статті 3 зазначеного Закону у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації. Згідно з частиною третьою статті 51 Закону України "Про виконавче провадження" про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або коли йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі. Відповідно до частин першої, п`ятої статті 59 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Арешт з майна може бути знятий виконавцем за рішенням суду. Таким чином, оскільки накладення арешту на майно має наслідком заборону відчуження арештованого майна, то ним порушується право іпотекодержателя у разі невиконання боржником забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. Заначена правова позиція викладена у Постанові Верховного суду від 11 січня 2023 року у справі № 686/26138/18. Зі змісту наведених приписів Закону України "Про іпотеку" вбачається, що у разі коли належним чином зареєстрована іпотека виникла раніше за накладення арешту для задоволення вимог стягувачів, відмінних від іпотекодержателя, суд має звільнити з-під арешту іпотечне майно. При цьому відсутні підстави для відмови у звільненні з-під арешту зазначеного майна у зв`язку з відсутністю реального порушення боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання на момент пред`явлення відповідної вимоги; факт порушення основного зобов`язання, яке забезпечене іпотекою, виступає лише умовою реалізації гарантованих іпотекою прав іпотекодержателя і не пов`язується з його існуванням, а, отже, й порушенням шляхом арешту та заборони відчуження предмета іпотеки. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 10 квітня 2018 року у справі № 910/4772/17, від 31 жовтня 2018 року у справі №923/1105/17. Суд звертає увагу, що у разі накладення державним виконавцем арешту на майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, заставодержатель цього майна має право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна. Суд бере до уваги те, що іпотека за договором іпотеки була зареєстрована за ПАТ "ОТП Банк" ще 15.04.2008 року. Значно пізніше - 13.09.2013 року та 18.11.2014 року - державний виконавець наклав арешт на предмет іпотеки. Той факт, що іпотека зареєстрована саме за позивачем лише 13 жовтня 2021 року на підставі договору купівлі-продажу майнових прав і договору відступлення права вимоги за іпотечним договором, не змінює факту виникнення у банку права іпотеки на квартиру 15 квітня 2008 року. Ураховуючи встановлені обставини справи та те, що право іпотеки виникло до винесення постанов, на підставі яких накладено арешти на нерухоме майно, яке належить позивачу, суд дійшов висновку, що вимоги позивача (як іпотекодержателя) про звільнення майна з-під арешту, з метою реалізації права звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання у порядку статей 36-38 Закону України "Про іпотеку", є правомірними. Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» арешт може бути знятий за рішенням суду. На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved