Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-11 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідачки про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 18 лютого 2012 року між позивачем та відповідачкою укладено шлюб, який зареєстровано виконавчим комітетом Костянтинівської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області , актовий запис № 03, про що видано свідоцтво про шлюб [NUMBER] від 22 серпня 2023 року. Від сімейних правовідносин з відповідачкою мають .одну малолітню дитину: [PERSON] , [INFO] , відповідно до її свідоцтва про народження, спільне життя з відповідачкою не склалося через різні погляди на сімейне життя, відсутність взаєморозуміння. З 2023 року сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. За таких обставин позивач вважає, що подальші спільні шлюбні відносини з відповідачкою та збереження шлюбу є неможливим і суперечить їх інтересам. Шлюбні відносини між ними припинені та поновлювати позивач їх не бажає. Представник позивача [PERSON] надала до суду заяву про розгляд справи без участі представника позивача та позивача, просила позов задовольнити, проти винесення заочного рішення у справі не заперечувала. В судові засідання відповідачка не з?явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку, а саме оголошенням на офіційному веб-порталі судової влади України, заяв та клопотань від неї до суду не надходило. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. На підставі наявних у справі доказів, прийнято рішення про заочний розгляд справи на підставі ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою у судове засідання сторін на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Встановивши фактичні обставини справи і перевіривши їх доказами, суд дійшов до висновку про необхідність задоволення позову. Судом встановлено, що 18 лютого 2012 року сторонами укладено шлюб, який зареєстровано виконавчим комітетом Костянтинівської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області , актовий запис № 03, про що видано повторно свідоцтво про шлюб [NUMBER] від 22 серпня 2023 року. Від сімейних правовідносин сторони мають одну малолітню дитину: [PERSON] , [INFO] , відповідно до свідоцтва про народження [NUMBER] від 22 серпня 2023 року. Як встановлено судом, спільне життя сторін не склалося через різні погляди на сімейне життя, відсутність взаєморозуміння, сторони проживають окремо з першої половини 2023 року , з того часу спільного господарства не ведуть. Відповідно до ст. ст. 110-112 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Згідно зі ст. 113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно дост.109 СК України, шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За таких обставин, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами не може бути збережений, оскільки факти, встановлені у справі, свідчать про те, що він фактично розпався, збереження сім`ї неможливо та суперечить їх інтересам, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved