Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-18 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін: позивачка просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/2 частити усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з моменту пред`явлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття. Допустити негайне виконання рішення суду в межах платежу за один місяць. Свої вимоги мотивує тим, що вона 04.10.2008 зареєструвала шлюб з відповідачем. Від даного шлюбу в них народилося троє дітей: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Більше шести місяців вона з дітьми фактично проживає окремо від відповідача на орендованій нею квартирі. Вона власними силами намагається матеріально забезпечити дітей, однак отримувані нею доходи не покривають усіх витрат, а з батьком дітей не досягнуто згоди з приводу способу виконання ним свого обов`язку щодо їх утримання, тому змушена звернутися до суду з даним позовом. В судове засідання позивачка не з`явилася, безпосередньо в позовній заяві просила проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження. Відповідач в судовому засіданні перед початком розгляду справи по суті позов визнав щодо розміру стягуваних аліментів, не заперечив проти його задоволення, про що подав відповідну заяву. Вказав, що вони з дружиною дійсно проживають окремо, їхній син більшість часу проводить з ним, однак, щоб не було жодного тиску з боку позивачки на дітей з приводу їхнього місця проживання чи перебування, що їх сильно травмує, він згідний сплачувати аліменти на її користь на трьох дітей у розмірі 1/2 частки від його доходу, оскільки він любить своїх дітей та готовий їх утримувати нарівні з матір`ю. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: 05 грудня 2023 року позивачка подала до суду позовну заяву про стягнення аліментів. Ухвалою суду від 05.12.2023 позовну заяву залишено без руху та надано позивачці строк для усунення її недоліків. 19 грудня 2023 року позивачка подала уточнену позовну заяву з додатками. Ухвалою суду від 19 грудня 2023 року відкрито провадження у даній справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 16 січня 2024 року відповідач до початку розгляду справи по суті подав заяву про визнання позову. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч. 4 ст. 206 ЦПК України). В судовому засіданні встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За таких обставин, суд приймає визнання позову відповідачем у справі. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: згідно зі свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 04.10.2008, сторони по справі зареєстрували шлюб 04.10.2008 (а.с. 3, 20). Як вбачається зі світлокопій свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 28.08.2009, [NUMBER] від 24.04.2013, [NUMBER] від 14.04.2015, [PERSON] народилася [INFO] , актовий запис № 183, [PERSON] народився [INFO] , актовий запис № 82, [PERSON] народилася [INFO] , актовий запис № 81. Їхніми батьками записані [PERSON] та [PERSON] (а.с. 4, 5, 6, 21, 22, 24). Як вказала позивачка, вона проживає з дітьми на орендованій квартирі, на підтвердження чого надала договір оренди квартири у приватної особи від 07.06.2023 (а.с. 26-28). Між сторонами виник спір щодо виконання батьком свого обов`язку по утриманню дітей. Оцінка суду: вивчивши доводи сторін, прийнявши визнання позову відповідачем, дослідивши та оцінивши в судовому засіданні письмові докази в їх сукупності, встановивши таким чином фактичні обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з таких підстав. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно із ч. 1, 2 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У ч. 1 ст. 182 СК України зазначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Оцінюючи положення статті 180 СК України щодо обов`язку батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття в контексті згаданого законодавства, суд визнає, що забезпечення права дитини на рівень життя, необхідний для її гармонійного розвитку, є спільним обов`язком батьків, тобто матері та батька. Зважаючи на те, що до початку розгляду справи по суті відповідач позов визнав, вказавши, що згідний сплачувати аліменти на дітей в розмірі 1/2 частки від його доходу, суд, враховуючи обставини, зазначені в ч. 1 ст. 182 СК України, приходить до переконання, що з [PERSON] на користь [PERSON] на дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , слід стягнути аліменти в розмірі 1/2 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому, задовольняючи позов, суд звертає увагу, що відповідно до ч. 2, 3 ст. 183 СК України, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Відтак стягнення аліментів слід розпочати від дня пред`явлення позву, як це визначено ч. 1 ст. 191 СК України, і проводити в такому розмірі до досягнення найстаршою дитиною повноліття, що відповідає положенням ст. 183 СК України. В подальшому аліменти на молодших дітей вираховувати, виходячи з тієї частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття, якщо не буде заявлено позов про інший розмір. Разом з тим, суд звертає увагу, що сторони не позбавлені права в майбутньому на звернення до суду з позовом про зміну розміру стягуваних аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України. Відповідно до вимог ст. 430 ЦПК України, рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання. Розподіл судових витрат між сторонами: відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, враховуючи положення ст. 142 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», зважаючи на те, що позивачка була звільнена від сплати судового збору при поданні даного позову до суду, відповідач позовні вимоги визнав до початку розгляду справи по суті, тому з останнього слід стягнути на користь держави 605,60 гривень витрат по оплаті судового збору, тобто 50 відсотків від встановленого законом розміру. Іншу частину судового збору компенсувати за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного, ст. 3, 27 Конвенції про права дитини, ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", ст. 180, 181, 182, 183, 191 СК України, ст. 141, 142, 206, 430 ЦПК України,

Outcome: approved