Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з заявою, в якій просила встановити юридичний факт постійного проживання за адресою: [ADDRESS] , спадкоємця за заповітом [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , разом із спадкодавцем, померлою [INFO] [PERSON] , [INFO] , яка мала реєстрацію місця проживання за адресою [ADDRESS] . В обґрунтування заяви заявник посилається на те, що [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , яка мала реєстрацію місця проживання за адресою [ADDRESS] , але фактично з лютого місця 2014 року постійно проживала за адресою [ADDRESS] , разом із заявником [PERSON] . На день своєї смерті померла [PERSON] у шлюбі не перебувала, дітей в неї не було. Вона була рідною сестрою померлої бабусі заявника - [PERSON] . Останні роки життя [PERSON] неодноразово лікувалася у різних медичних закладах, однак стан її здоров`я тільки погіршувався. З часом, [PERSON] стала безпорадною у зв`язку з тяжкою хворобою, вона не могла самостійно забезпечити умови свого життя, потребувала стороннього догляду, допомоги та піклування. На протязі останніх понад п`яти років заявник [PERSON] , як найближча родичка, приймала активну участь в її житті, а саме допомагала їй матеріально, лікувала, купувала ліки та одяг, інші предмети домашнього вжитку, здійснювала сторонній догляду аж по день її смерті, забравши її до себе у квартиру за вищевказаною адресою на постійне місце проживання. За життя [PERSON] мала у власності житло в [ADDRESS] та інше майно, якими вони спільно користувалися. Після її смерті за власний рахунок заявник здійснила поховання на цвинтарі у смт Золочів. Після смерті [PERSON] заявник розпорядилася її речами, так як інших спадкоємців за заповітом або за Законом після померлої, окрім неї, немає. [PERSON] залишила заповіт, посвідчений 05 серпня 2014 року [PERSON] - державним нотаріусом Четвертої Харківської державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за №3-1689, де зокрема зазначила: «на випадок моєї смерті роблю таке розпорядження - все належне мені майно, де б воно не знаходилося та з чого б не складалося і все, що буде належати мені на день моєї смерті за законом або за заповітом, все рухоме та нерухоме майно, грошові заощадження на моє ім`я в будь-яких установах банків, я заповідаю - [PERSON] , [INFO] ». На початку лютого 2022 року заявник [PERSON] звернулась до Золочівської державної нотаріальної контори з метою подання заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину спадкове майно після померлої [PERSON] . Однак їй рекомендували звернутися до Четвертої Харківської державної нотаріальної контори, так як померла мала реєстрацію місця проживання у м. Харкові. Через початок повномасштабної військової агресії РФ проти України заявник [PERSON] не змогла звернутися у встановлений законом шестимісячний процесуальний строк для прийняття спадщини до Четвертої Харківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлої [PERSON] . Лише 10 травня 2023 року вона змогла звернутися до Четвертої Харківської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно померлої [PERSON] . За результатами розгляду її заяви про надання свідоцтва про право на спадщину державним нотаріусом Козелько Т.М. була заведена спадкова справа № 372/2023 та винесена постанова від 10 травня 2023 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину на майно, яке залишилося після померлої [INFO] [PERSON] . Заявник вказує, що у випадку встановлення даного факту, вона вважатиметься такою, що прийняла спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України, відповідно до якої спадкоємець, який постійно проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку, встановленого ст. 1270 Цивільного кодексу України, він не заявив про відмову від спадщини після померлого. Протягом вказаного строку заявник [PERSON] не заявила про відмову від спадщини після померлої [PERSON] . [PERSON] та її представник [PERSON] просили справу розглядати за їх відсутності та задовольнити заяву в повному обсязі. Заінтересованою особою Золочівською селищною радою Харківського району Харківської області надано суду заяву про розгляд справи за відсутності їх представника та вирішення справи на розсуд суду. Вивчивши матеріали справи суд приходить висновку, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як передбачено ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1, ч.5, ч.6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , яка мала реєстрацію місця проживання за адресою [ADDRESS] . Реєстрацію її смерті проводили у відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), про що 17 вересня 2021 року складено відповідний актовий запис № 16943 та видано свідоцтво про її смерть серії [NUMBER] . Заявник в поданій заяві вказала, що останні роки життя [PERSON] неодноразово лікувалася у різних медичних закладах, однак стан її здоров`я тільки погіршувався. З часом, [PERSON] стала безпорадною у зв`язку з тяжкою хворобою, вона не могла самостійно забезпечити умови свого життя, потребувала стороннього догляду, допомоги та піклування. На протязі останніх понад п`яти років заявник [PERSON] , як найближча родичка, приймала активну участь в її житті, а саме допомагала їй матеріально, лікувала, купувала ліки та одяг, інші предмети домашнього вжитку, здійснювала сторонній догляду аж по день її смерті, забравши її до себе у квартиру за вищевказаною адресою на постійне місце проживання. За життя [PERSON] мала у власності житло в [ADDRESS] та інше майно, якими вони спільно користувалися. Після її смерті за власний рахунок заявник здійснила поховання її тіла на цвинтарі у смт Золочів. Після смерті [PERSON] заявник розпорядилася її речами, так як інших спадкоємців за заповітом або за Законом після померлої, окрім неї, немає. [PERSON] залишила заповіт, посвідчений 05 серпня 2014 року [PERSON] - державним нотаріусом Четвертої Харківської державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за №3-1689, де зокрема зазначила: «на випадок моєї смерті роблю таке розпорядження - все належне мені майно, де б воно не знаходилося та з чого б не складалося і все, що буде належати мені на день моєї смерті за законом або за заповітом, все рухоме та нерухоме майно, грошові заощадження на моє ім`я в будь-яких установах банків, я заповідаю - [PERSON] , [INFO] ». На початку лютого 2022 року заявник [PERSON] звернулась до Золочівської державної нотаріальної контори з метою подання заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину спадкове майно після померлої [PERSON] . Однак їй рекомендували звернутися до Четвертої Харківської державної нотаріальної контори, так як померла мала реєстрацію місця проживання у м. Харкові. Через початок повномасштабної військової агресії РФ проти України заявник [PERSON] не змогла звернутися у встановлений законом шестимісячний процесуальний строк для прийняття спадщини до Четвертої Харківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлої [PERSON] . 10 травня 2023 року вона звернулася до Четвертої Харківської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно померлої [PERSON] . За результатами розгляду її заяви про надання свідоцтва про право на спадщину державним нотаріусом Козелько Т.М. була заведена спадкова справа № 372/2023 та винесена постанова від 10 травня 2023 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину на майно, яке залишилося після померлої [INFO] [PERSON] . Постанова державного нотаріуса мотивована тим, що заявник [PERSON] вважається такою, що спадщину не прийняла, так як вона протягом встановленого шестимісячного процесуального строку не звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та не подала документи, що підтверджують факт прийняття спадщини або факт спільного проживання із спадкодавцем, через те що вона разом зі спадкодавцем на час її смерті зареєстрована не була. Так, факт спільного постійного проживання заявника [PERSON] з померлою [INFO] [PERSON] підтверджується актом від 11 травня 2023 року, складеним депутатом Золочівської селищної ради Садовим Віталієм Андрійовичем та довідкою про те, що [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована за адресою [ADDRESS] на день своєї смерті проживала, починаючи з лютого місяця 2016 року, за адресою [ADDRESS] , разом із заявником [PERSON] . Крім того, факт спільного постійного проживання заявника із спадкодавцем та ведення спільного господарства підтверджується заявами свідків - [PERSON] та [PERSON] . Зазначені докази безспірно підтверджують факт спільного постійного проживання заявника [PERSON] із спадкодавцем [PERSON] . Згідно з пунктами 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року тощо. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Отже, для підтвердження прийняття заявником спадщини має значення лише встановлення факту постійного проживання спадкоємця із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Заявник звернулася до суду з даною заявою, для подальшого вчинення передбачених законом дій для прийняття спадщини в порядку, що передбачений положеннями Цивільного кодексу України та Закону України «Про нотаріат». При вирішенні спору суд виходить з того, що спірні правовідносини врегульовані нормами Конституції України, Цивільного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Згідно ст.293 ЦПК України: окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року передбачено, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до листа Верховного Суду України від 01.01.2012 року «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що маючих юридичне значення» зазначено, що перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, наводиться у ст. 315 ЦПК і не є вичерпним. У судовому порядку можуть бути встановлені й інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не передбачено іншого порядку їх встановлення, зокрема встановлення факту родинних відносин тощо. Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до пункту 4 частини 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. У ч.ч. 1, 2, 8 статті 83 ЦПК України визначено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинний подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved