Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-21 00:00:00

13 листопада 2023 [PERSON] звернувся до суду із позовом до Першої Львівської державної нотаріальної контори Львівської області, з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо спору: Львівської обласної прокуратури, у якому просить суд ухвалити рішення, яким скасувати арешт на майно померлого [PERSON] , в тому числі з квартири [ADDRESS] , який зареєстрований Першою Львівською державною нотаріальною конторою (реєстраційний номер 1947661 в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів непрухомого майна) на підставі листа №349-05 від 28.04.2005 міжрайонної природоохоронної прокуратури в межах кримінальної справи №155-0196. Свої вимоги обгрунтовує тим, що він є сином [PERSON] , [INFO] . [INFO] [PERSON] помер. Після смерті [PERSON] він звернувся до нотаріуса із заявою про відкриття спадкової справи. В подальшому встановлено, що за померлим [PERSON] зареєстрована квартира [ADDRESS] , на яку Першою Львівською державною нотаріальною конторою в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна зареєстровано арешт майна реєстраційний номер 1947661, на підставі листа №349-05 від 28.04.2005 Міжрайонної природоохоронної прокуратури. У відповідності до відповіді №12-2352-23 від 05.09.2023 Львівської обласної прокуратури встановлено, що Першою львівською державною нотаріальною конторою 06.05.2005 (реєстраційний номер обтяження 1947661) на підставі листа від 28.04.2005 №349-05 міжрайонної природоохоронної прокуратури прокуратури в межах кримінальної справи №155-0196 накладено арешт на майно [PERSON] , в тому числі на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Кримінальна справа №155-0196 в порядку ст.232 КПК України (в редакції 1960 року) 30.05.2005 скерована до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області. За результатами судового розгляду 18.10.2005 судом постановлено обвинувальний вирок із звільненням засудженого від покарання на підставі п.4 ст.6 КПК України (в редакції 1960 року). Також, Львівською обласною прокуратурою роз`яснено щодо скасування арешту на квартиру необхідно звернутись до суду. В свою чергу він звернувся із заявою до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області про скасування арешту майна, однак ухвалою суду від 16.10.2023 у справі №442/6651/23 постановлено у задоволенні клопотання відмовити та роз`яснено заявникові, що він вправі звернутися з відповідною позовною заявою про щвільнення майна з під арешту у порядку цивільного судочинства. Зазначає, що арешт накладений на майно його батька у межах кримінального провадження, розпочатого за правилами КПК України 1960 року - завершено (постановою суду від 18 жовтня 2005 року) у порядку, передбаченому КПК України 1960 року. Наразі існування зареєстрованого обтяження є перешкодою Позивачу у реалізації його спадкових прав після смерті батька, тому він змушений звернутися до суду з даним позовом. 15 грудня 2023 на адресу суду від представника третьої особи Яворського Я.Т. надійшов відзив на позовну заяву, у якому зазначає, що з врахуванням ухвали Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16.10.2023, якою відмовлено у задоволенні клопотання позивача про скасування арешту майна через призму розгляду даного клопотання за правилами цивільного судочинства, а не кримінального, вважає, що питання щодо скасування арешту майна померлого батька позивача відноситься до компетенції суду за правилами цивільного судочинства, про що також було поінформовано Львівською обласною прокуратурою позивача листом від 05.09.2023 за №12-2352-23 та є усі передбачені чинним законодавством України правові підстави для звернення до суду з даною категорією позову. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити заявлені позовні вимоги з підстав наведених у позовній заяві. Представник відповідача - Першої Львівської державної нотаріальної контори Львівської області у судове засідання не з`явився, надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи у відсутності сторони відповідача. У судовому засіданні представник третьої особи Яворський Я.Т. при вирішенні даного спору поклався на розсуд суду. Заслухавши учасників справи, з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких мотивів. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є сином [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , який [INFO] помер, що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Після смерті [PERSON] позивач [PERSON] звертався до нотаріуса щодо оформлення своїх спадкових прав після смерті [PERSON] , де довідався, що Першою Львівською державною нотаріальною конторою Львівської області 06.05.2005 (реєстраційний номер обтяження 1947661) на підставі листа за №349-05 від 28.04.2005 - Міжрайонною природоохоронною прокуратурою в межах досудового розслідування кримінальної справи №155-0196 накладено арешт на майно [PERSON] [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , в тому числі на квартиру за адресою: [ADDRESS] , яка відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №24114738 від 13.10.2009, виданого ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» належала останньому на праві приватної власності. Окрім цього, згідно інформації Управління інформаційно-аналітичної підтримки ГУ НП У Львівській області від 08.12.2023 кримінальна справа №155-0196 порушена 21.02.2005 в порядку ст.232 КПК України (в редакції 1960 року) 03.06.2005 скерована до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області.. За результатами судового розгляду 18.10.2005 судом постановлено обвинувальний вирок із звільненням засудженого [PERSON] від покарання на підставі п.4 ст.6 КПК україни (в редакції 1960 року), згідно ст.1 п. «г» Закону України «Про амністію» від 31.05.2005. Доля арештованого майна [PERSON] вироком суду не вирішувалося. В подальшому, [PERSON] звернувся до Дрогобицького імськрайонного суду Львівської області із заявою про скасування арешу вищезазначеного майна, у якій заявнику [PERSON] було відмовлено, та роз`яснено, що він вправі звернутися із відповідною позовною заявою про звільнення майна з під арешту у порядку цивільного судочинства, що і стало підставою звернення [PERSON] з даною позовною заявою до суду. Арешт вказаної квартири [PERSON] , який помер, після ухвалення вироку із звільненням засудженого [PERSON] від покарання на підставі п.4 ст.6 КПК україни (в редакції 1960 року), згідно ст.1 п. «г» Закону України «Про амністію» від 31.05.2005 не був скасований. Відповідно до ст.126 КПК 1960 року, чинного на час накладення слідчим арешту на майно позивача, зазначений захід міг тимчасово застосовуватися слідчим або судом на період досудового слідства та/або судового розгляду для забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна. Як було визначено в цій же статті, накладений на майно арешт мав бути скасований органом досудового слідства, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба. Правова природа арешту майна не змінилась і з прийняттям чинного КПК України, норми якого більш докладно регламентують мету, підстави й порядок застосування та скасування цього заходу забезпечення кримінального провадження. Зокрема, згідно зі ст.170 КПК України завданнями арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально - правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. Арешт майна має тимчасовий характер, і його максимально можлива тривалість обмежена часовими рамками досудового розслідування та/або судового розгляду до прийняття процесуального рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Відповідно до п.9 розділу ХІ «перехідних положень « КПК 2012 року питання про зняття арешту з майна, накладеного під час дізнання або досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, вирішується в порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом. Відповідно до ЦПК у редакції, чинній на час розгляду справи судом, спори про цивільне право, пов`язані із належністю майна, на яке накладено арешт, розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією із сторін відповідного спору є фізична особа, яка не є стороною кримінального провадження. Відповідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ст. ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За змістом ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 цього Кодексу встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 року № 5 "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна" позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції. З урахуванням наведеного вище, вирішення цих вимог за правилами кримінального судочинства законом не передбачено, про що вказав Верховний Суд у постанові від 08.11.2019 року у справі № 643/3614/17. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 15 травня 2013 року у справі № 6-26цс13 та постановах Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 2-3392/11 (провадження № 14-105цс19), від 15 травня 2019 року у справі № 372/2904/17-ц (провадження № 14-496цс18), від 21 серпня 2019 року у справі № 911/1247/18 (провадження № 12-99гс19). Отже, вимоги позивача щодо зняття арешту із спірної квартири, яка на праві приватної власності належала померлому [PERSON] , відповідно позивач [PERSON] , який є сином померлого [PERSON] у зв`язку із вказаним арештом немає можливості оформити спадкові права після смерті батька на вказану квартиру, а відтак вирішення питання щодо зняття арешту із майна здійснюється за правилами цивільного судочинства відповідно до вимог закону. Відтак, оскільки наявність арешту на належну померлому спадкодавцю [PERSON] на праві приватної власності квартири [ADDRESS] порушує права позивача [PERSON] щодо оформлення своїх спадкових прав як спадкоємця вказаної квартири, та в подальшому володіти, користуватися та розпоряджатися вказаним майном на власний розсуд, а тому позовні вимоги підставні та підлягають до задоволення.

Outcome: approved