Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-11 00:00:00

[PERSON] (далі позивач), діючи через свого представника адвоката Шевчука В., звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом до Головного управління\~Національної поліції\~в Рівненській\~області (далі відповідач), в якому просить стягнути з Державного бюджету України на його користь 50\~000 грн. на відшкодування завданої йому моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що слідчим відділенням поліції № 1 Дубенського районного відділу поліції ГУНП в Рівненської області проводилося досудове розслідування кримінального провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.10.2017\~року за № 42017181100000067, в якому він мав статус потерпілого. З моменту\~прийняття до\~провадження матеріалів\~справи до\~її закриття\~слідчими не\~вчинено жодних\~процесуальних дій\~щодо проведення\~ефективного розслідування\~даного кримінального\~правопорушення у\~відповідності до\~вимог КПК\~України та\~встановлення винних\~осіб.\~ Так,\~16.07.2018\~року\~позивач звернувся\~до прокурора\~Рівненської області\~з скаргою,\~в якій\~просив вжити\~заходів щодо\~дотримання слідчим\~розумних строків\~по розслідуванню\~кримінального провадження,\~вирішити питання\~щодо розгляду\~клопотань про\~призначення експертизи,\~допиту свідків\~та письмового\~інформування про\~результати проведення\~досудового розслідування\~та зобов`язати\~слідчого провести\~розслідування кримінального\~провадження у\~розумні строки.\~Його заява\~була скерована\~до Дубенської\~місцевої прокуратури,\~яка в\~подальшому її\~скерувала до\~Млинівського відділення\~поліції Дубенського\~відділу поліції\~ГУНП в\~Рівненської області.\~Оскільки відповіді\~на заяву\~ні з\~прокуратури Рівненської\~області,\~ні з\~Дубенської місцевої\~прокуратури,\~ні з\~Млинівського відділення\~поліції він\~ не\~отримав,\~20.12.2018\~року,\~як представник\~потерпілого,\~ звернувся\~до начальника\~Млинівського відділення\~Дубенського відділу\~поліції ГУНП\~в Рівненської\~області з\~зверненням у\~відповідності до\~Закону України\~«Про звернення\~громадян»,\~в якому\~просив повідомити\~про результати\~перевірки скарги\~ [PERSON] \~від 16.07.2018\~року\~і суть\~прийнятого по\~ній рішення.\~09.01.2019\~року\~він отримав\~відповідь від\~начальника слідчого\~віддлення Млинівського\~відділення Дубенського\~відділу поліції,\~яким повідомлено\~про відмову\~в задоволенні\~клопотання про\~призначення експертизи\~та задоволено\~клопотання про\~допит свідків.\~Слідчим було\~відпрацьоване доручення\~про проведення\~слідчих (розшукових)\~дій у\~порядку ст.\~40\~КПК України,\~яке в\~подальшому виконане не було. 15.01.2020\~року він звернувся до Дубенської місцевої прокуратури з скаргою, в якій просив вжити заходів щодо дотримання слідчим розумних строків по розслідуванню кримінального провадження та вирішити питання щодо розгляду клопотань про допит свідків від 06.08.2019\~року та результати розгляду клопотання про письмове повідомлення про результати розгляду клопотання про допит свідків від 21.05.2018\~року. 06.02.2020\~року з Дубенської місцевої прокуратури ним отримана відповідь, зі змісту якої слідує, що прокурором постанова слідчого про закриття кримінального провадження була скасована, а слідчому надані письмові вказівки щодо проведення конкретних слідчих (розшукових) дій з встановленням строку їх виконання. Незважаючи на вказівки прокуратури, слідчий не вжив заходів щодо встановлення всіх обставин кримінального правопорушення та не сприяв його ефективному розслідуванню. Ухвалою Демидівського районного суду Рівненської області від 29.06.2023\~року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.10.2017 року за № 42017181100000067 закрито на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України. Вважає, що надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин, необхідністю відвідування органів досудового розслідування та неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність. Зазначає, що йому заподіяно моральну шкоду, яку він оцінює у 50\~000 грн. Ухвалою суду від 21 листопада 2023 року прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі. 11 грудня 2023 року до суду надійшов відзив на позов відповідача ГУНП в Рівненській області, у якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі з посиланням на те, що позивач не довів доказами факту порушення його прав у кримінальному провадженні та заподіяння моральної шкоди. Вказують на те, що позивачем не долучено до матеріалів справи жодного судового рішення яким би\~було визнано\~бездіяльність слідчого\~при розслідуванні\~ кримінального провадження. При цьому, долучено лише дві скарги, адресовані прокурору. Реалізація позивачем свого процесуального права і оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого під час досудового розслідування в межах кримінальних проваджень не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав позивача. Натомість у матеріалах справи наявна копія ухвали Демидівського районного суду Рівненської області від 29.06.2023\~у справі № 558/222/23 щодо розгляду клопотання прокурора у кримінальному провадженні № 42017181100000067, внесеному до ЄРДР 12.10.2017\~року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, про закриття кримінального провадження на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України. Під час винесення даної ухвали судом встановлено, що: «слідчим слідчого відділення ВП № 1 Дубенського РВП ГУНП в Рівненській області Слепко Б.В. проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 42017181100000067 від 12.10.2017, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України. З матеріалів\~кримінального провадження\~вбачається,\~що для\~встановлення особи,\~яка вчинила\~дане кримінальне\~правопорушення проведено\~ряд слідчих\~дій,\~зокрема:\~допитано ряд\~свідків,\~отримано тимчасовий\~доступ до\~оригіналів документів\~та можливість\~їх тимчасового вилучення; проведено ряд судово-почеркознавчих експертиз, однак будь - яких фактичних даних, які б слугували розкриттю даного кримінального правопорушення і встановлення особи, яка його вчинила, не здобуто. Враховуючи, що кримінальне правопорушення у данному кримінальному провадженні було вчинено в жовтні\~2015\~року і з моменту його вчинення минуло понад 5 років та, при цьому, не встановлено особу, яка його вчинила, потерпілий та його представник не заперечують щодо закриття даного кримінального провадження, суд вважає, що є наявні підстави для закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності на підставі п.3-1 ч.1 ст.284 КПК України». За результатами розгляду клопотання прокурора суд ухвалив закрити на підставі п.31 ч.1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження № 42017181100000067, відомості про яке внесено до ЄРДР 12.10.2017\~року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України. Отже, згідно змісту даної ухвали будь-яких порушень з боку слідчого судом не становлено, а навпаки зазначено, що для встановлення особи, яка вчинила дане кримінальне правопорушення проведено ряд слідчих дій. Вважають, що саме даною ухвалою підтверджується факт відсутності з боку працівників поліції незаконних дій чи бездіяльності, а отже і відсутній факт завдання позивачу будь-якої шкоди. При цьому, не зрозумілою лишається позиція позивача враховуючи той факт, що він та його представник підтримали клопотання прокурора, щодо закриття кримінального провадження. Позивачем не обґрунтовано та не надано жодних належних доказів того, що йому завдано моральну шкоду, в чому проявилися наслідки такої шкоди, з яких розрахунків він виходив при обрахунку розміру заподіяної моральної шкоди, тому відсутні підстави, передбачені законом для стягнення моральної шкоди. 09 січня 2024 року представником позивача адвокатом Шевчуком В. подано відповідь на відзив, в якому зазначив, що у відзиві відповідач вказує на те, що позивачем не доведено обставин і підстав, які зумовлюють наявність моральної шкоди, звертаючи увагу на те, що матеріали справи не містять доказів про ступінь його моральних чи фізичних страждань, або шкоди завданої його здоров`ю. Вважає зазначити, що моральна шкода, це не тільки фізичні страждання чи погіршення стану здоров`я. Моральна шкода, зокрема, може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Протиправність полягає у не виконанні поліцейськими своїх посадових обов`язків по розслідуванні злочину, в результаті чого винні особи, які спричинили збитки позивачу так і не були притягнуті до кримінальної відповідальності. Моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі бездіяльністю інших осіб. Такий правовий висновок зробив Верховний Суд у своїй постанові від 20 січня\~2021\~року у справі №197/1330/14-ц (провадження № 61- 21956св19). В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити, з підстав викладених у позові та відповіді на відзив. Представник відповідача ГУНП в Рівненській області в судовому засідання просила відмовити у задоволенні позовних вимог, з підстав наведених у відзиві на позовну заяву. Суд, заслухавши у судовому засіданні пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, прийшов до таких висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З матеріалів справи встановлено, що слідчим відділенням поліції № 1 Дубенського районного відділу поліції ГУНП в Рівненської області проводилося досудове розслідування кримінального провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.10.2017\~року за № 42017181100000067, в якому [PERSON] мав статус потерпілого (а.с. 9). З матеріалів справи вбачається, що 16.07.2018\~року [PERSON] звернувся до прокурора Рівненської області з скаргою, в якій просив вжити заходів щодо дотримання слідчим розумних строків по розслідуванню кримінального провадження, вирішити питання щодо розгляду клопотань про призначення експертизи, допиту свідків та письмового інформування про результати проведення досудового розслідування та зобов`язати слідчого провести розслідування кримінального провадження у розумні строки (а.с. 5). Заява [PERSON] була скерована до Дубенської місцевої прокуратури, яка в подальшому її скерувала до Млинівського відділення поліції Дубенського відділу поліції ГУНП в Рівненської області, що стверджується супровідним від 23.07.2018 року № 34/1 18 р. (а.с. 6). 20.12.2018\~року представник потерпілого звернувся до начальника Млинівського відділення Дубенського відділу поліції ГУНП в Рівненської області у відповідності до Закону України «Про звернення громадян», в якому просив повідомити про результати перевірки скарги [PERSON] від 16.07.2018\~року і суть прийнятого по ній рішення (а.с. 7). Відповідно до відповіді начальника слідчого віддлення Млинівського відділення Дубенського відділу поліції від 28.12.2018 року № Ш-155/210/02-2018 повідомлено представника [PERSON] про відмову в задоволенні клопотання про призначення експертизи та задоволено клопотання про допит свідків. За результатами розгляду скарги [PERSON] від 16.07.2018 року слідчому Тростянчуку О.Ю. суворо вказано на необхідність дотримання розумних строків та активізації досудового розслідування (а.с. 8). Слідчим було\~відпрацьоване доручення\~про проведення\~слідчих (розшукових)\~дій у\~порядку ст.\~40\~КПК України,\~яке в\~подальшому виконане не було, а тому 15.01.2020\~року [PERSON] звернувся до Дубенської місцевої прокуратури зі скаргою, в якій просив вжити заходів щодо дотримання слідчим розумних строків по розслідуванню кримінального провадження та вирішити питання щодо розгляду клопотань про допит свідків від 06.08.2019\~року та результати розгляду клопотання про письмове повідомлення про результати розгляду клопотання про допит свідків від 21.05.2018\~року (а.с. 9). 06.02.2020\~року з Дубенської місцевої прокуратури Тарасюком отримана відповідь, зі змісту якої слідує, що постановою процесуального прокурора постанову слідчого про закриття кримінального провадження була скасована, а слідчому надані письмові вказівки щодо проведення конкретних слідчих (розшукових) дій з встановленням строку їх виконання (а.с. 10). З матеріалів справи суд встановив, що ухвалою Демидівського районного суду Рівненської області від 29.06.2023\~року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.10.2017 року за № 42017181100000067 закрито на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України (а.с. 13, 14). Статтею 15 Цивільного кодексу України\~визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої\~статті 16 ЦК України). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини 2\~статті 11 ЦК України). Згідно зі\~статтею 19 Конституції України\~органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. Відповідно до\~статті 56 Конституції України\~кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Частиною першою\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий\~\~і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відповідно до статті 1 Конвенції Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції. Стаття 2 Конвенції визначає зобов`язання держави здійснити ефективне розслідування у випадку наявності ознак насильницької смерті. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження (стаття 13 Конвенції). Особа має право на компенсацію від держави за невиконання державою свого позитивного зобов`язання щодо проведення ефективного та незалежного розслідування. Розслідування не буде ефективним доти, доки всі докази не будуть детально вивчені, а висновки не будуть обґрунтовані. Критеріями оцінки ефективності розслідування є адекватність дій, проведених органом досудового розслідування, швидкість розслідування та незалежність слідства. Статтею 23 ЦК України\~передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала\~\~у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина\~\~\~є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Визначення розміру відшкодування моральної шкоди по своєму характеру є доволі складним процесом. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказує, що оцінка моральної шкоди за своїм характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (§ 62 рішення від 12 липня 2007 року\~в справі «Stankov v. Bulgaria, заява № 68490/01). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 вересня 2019 року у справі\~\~\~\~№ 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18) зазначила, що надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин; необхідністю відвідування органів досудового розслідування; неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність; підривом репутації тощо. Відповідно до статті\~1 Першого протоколу до Конвенції позивач може претендувати на компенсацію за шкоду, спричинену надмірною тривалістю кримінального провадження, якщо доведе факт надмірної тривалості досудового розслідування і те, що тим самим йому було завдано матеріальної чи моральної шкоди, та обґрунтує її розмір. Висновки про відшкодування моральної шкоди, завданої особі надмірною тривалістю досудового розслідування викладені також у постановах Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі № 585/724/19 (провадження\~\~№ 61-18673св19), від 23 вересня 2020 року у справі № 638/14007/17 (провадження № 61-3288св19), від 24 березня 2020 року у справі № 818/607/17 (провадження\~\~\~\~№ К/9901/17533/18). У постанові Верховного Суду від 03 лютого 2021 року у справі № 362/15/16-ц (провадження № 61-5805св20) зазначено, що «згідно з частиною першою\~статті\~9 Конституції України\~чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Ефективність національного засобу правового захисту за змістом статті 13 Конвенції не залежить від упевненості в сприятливому результаті провадження. Ефективність має оцінюватися за можливістю виправлення порушення права, гарантованого Конвенцією, через поєднання наявних засобів правового захисту. Розумність тривалості провадження повинна визначатись у контексті відповідних обставин справи та з огляду на критерії, передбачені прецедентною практикою ЄСПЛ, зокрема складність справи, поведінку заявника, а також органів влади, пов`язаних зі справою (див. mutatis mutandis $ 67 рішення ЄСПЛ від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє і Сассі проти Франції» (Pelissier and Sassi v France); $ 35 рішення ЄСПЛ від 27 червня 1997 року у справі «Філіс проти Греції» (№ 2, Philis v. Greece), заява № 19773/92). Стаття 13 Конвенції не вимагає надання спеціального засобу правового захисту від надмірної тривалості провадження; достатніми можуть бути загальні конституційні та судові позови […]». Відповідно до\~статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України\~визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Звертаючись до суду з цим позовом,\~ [PERSON] зокрема, обґрунтовував свої вимоги неефективністю та надмірною тривалістю здійснення кримінального провадження, в якому він є потерпілим, внаслідок чого не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення та яке на підставі п. 31 ч. 1 ст. 284 КПК України закрито. Заперечуючи проти позову, представник відповідача посилається зокрема, на те, що позивач не надав доказів на підтвердження наявності заподіяної йому шкоди, причинного зв`язку між шкодою\~\~і протиправними діяннями відповідача. Також не долучено до матеріалів справи жодного рішення яким би було визнано бездіяльність слідчого при розслідуванні кримінального провадження. При цьому, долучено лише дві скарги адресовані прокурору. Зазначає, що вказане не тягне наслідки цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідача заподіяли позивачу моральної шкоди. Між тим, суд вважає, що надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин, необхідністю відвідування органів досудового розслідування та неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність. При цьому, судом встановлено, що досудове розслідування у кримінальному провадженні № 42017181100000067 розпочато 12.10.2017 року і закрито ухвалою Демидівського районного суду Рівненської області 29 червня 2023 року, тобто тривало майже 6 років. При цьому\~позивач неодноразово\~оскаржував бездіяльність органів досудового слідства щодо неефективного проведення досудового розслідування, а прокуратура своїми процесуальними рішеннями підтвердила, що досудове розслідування належним чином не організовано, необхідні слідчі (розшукові) дії не проведені. Оцінюючи спірні правовідносини, суд враховує, що правовою підставою для відшкодування шкоди є не самі по собі факти оскарження позивачем дій та бездіяльності органів досудового розслідування,\~\~\~а очевидна надмірна тривалість (понад п`ять з половинною роки на час звернення до суду з позовом) та неефективність досудового розслідування кримінального провадження. За встановлених судом обставин, відсутності належного процесуального керівництва з боку прокуратури та несвоєчасного розгляду клопотань заявника про проведення слідчих дій, надмірна тривалість кримінального провадження,\~\~в якому позивач є потерпілим, очевидним є факт заподіяння [PERSON] немайнової шкоди. Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення на користь позивача моральної шкоди. При цьому, суд не бере до уваги доводи відповідача про те, що потерпілий та його представник не заперечували проти закриття кримінального провадження, у зв`язку із закінченням строків давності на підставі п. 31 ч. 1 ст. 284 КПК України, що свідчить про відсутність факту завдання позивачу будь якої шкоди, з огляду на таке. Відповідно до п. 31 ч.\~1\~ст.\~284\~КПК України кримінальне\~провадження закривається\~в разі,\~якщо:\~не встановлено\~особу,\~яка вчинила\~кримінальне правопорушення,\~у разі\~закінчення строків\~давності притягнення\~до кримінальної\~відповідальності,\~крім випадків\~вчинення особливо\~тяжкого злочину\~проти життя\~чи здоров`я\~особи або\~злочину,\~за який\~згідно із\~законом може\~бути призначено\~покарання у\~виді довічного\~позбавлення волі. Тобто у положенні п.3-1 ч.1 ст.284 КПК законодавцем встановлено імперативне правило, за яким суд приймає рішення про закриття кримінального провадження у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за умови, якщо не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення. Враховуючи те, що на даний час не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, суд закриває провадження у справі незалежно від позиції потерпілого, відтак доводи відповідача про\~те,\~що потерпілий\~та його\~представник \~не заперечували\~проти закриття\~кримінального провадження не є підставою для висновку про відсутність факту бездіяльності органів досудового слідства та неефективності досудового розслідування кримінального провадження, що призвело до надмірної тривалості. Вирішуючи питання\~про розмір\~відшкодування позивачу\~моральної шкоди,\~суд приходить\~до такого. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 грудня 2020 року у справі\~\~\~№ 752/17832/14-ц дійшла висновку, що, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. З урахуванням характеру й глибини заподіяних\~\~ [PERSON] моральних страждань, тривалості та неефективності здійснення кримінального провадження, в якому позивач є потерпілим, а також засад розумності та справедливості, суд дійшов висновку про стягнення на користь позивача 10 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, яка згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 підлягає стягненню з Державного бюджету України. Відповідно до ч.6\~ст. 141 ЦПК України\~якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: partial