Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів. В обґрунтування позовних вимог вказує, що відповідач працює, отримує значний дохід, оскільки займається підприємницькою діяльністю (ФОП [PERSON] ), вид діяльності: виробництво хліба та хлібобулочних виробів; виробництво борошняних кондитерських виробів, тортів, тістечок нетривалого зберігання. Шлюб між нею та відповідачем розірвано, будь-яких відносин не підтримують. Діти проживають разом з нею. Судовим наказом Рівненського міського суду Рівненської області від 10 листопада 2022 року по справі № 569/16127/22 стягнуто із [PERSON] ( [INFO] , ідентифікаційний номер - [NUMBER] ) на її користь аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] з 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 28 жовтня 2022 року та до досягнення дітьми повноліття. Розмір аліментів присуджений до стягнення судовим наказом Рівненського міського суду Рівненської області від 10.11.2022 року на даний час є недостатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей, рівень витрат постійно зростає. Діти потребують значно більшого догляду та матеріального забезпечення, оскільки кошти витрачаються на одяг, товари першої необхідності, на ліки під час сезонних захворювань, на повноцінне і збалансоване харчування. Зазначає, що згідно Витягу з реєстру речових прав на нерухоме майно за відповідачем зареєстроване нерухоме майно, а саме автомобіль Mitsubishi Outlander 2019 року випуску. Просить збільшити розмір аліментів, які стягуються з відповідача на її користь на утримання дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] згідно судового наказу Рівненського міського суду Рівненської області від 10.11.2022 року у справі № 569/16127/22 та стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 5\~000,00 грн. на кожну дитину щомісячно, але не менше 50% відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дітьми повноліття. 10.08.2023 року через канцелярію Рівненського міського суду Рівненської області представником відповідача адвокатом Михалевичем Д.А. подано відзив на позовну заяву, в якому просить в задоволенні позову відмовити повністю. Зазначає, що позивачкою не надано будь-які належні, допустимі та достатні докази наявності покращення матеріального становища відповідача та інших обставин, передбачених ст. 192 СК України, що обумовлюють можливість зміни визначеного судом розміру аліментів, які стягуються на утримання дітей. Вказує на те, що на сьогоднішній день відповідач щомісяця сплачує 4\~500 грн. аліментів на утримання обох дітей (тобто більше ніж 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину), крім того, він надає дітям кишенькові кошти, сплачує їх навчання, купує одяг, продукти та інші речі для дітей. Стосовно майнового стану відповідача зазначає, що з часу стягнення з останнього аліментів на утримання дітей, його майновий стан не покращився, а навпаки погіршився, про що долучає відповідні докази, та вказаує на те, що з врахуванням вимог ст. 141 СК України, якою встановлена рівність обов`язків обох батьків на утримання їх дітей, вважає що діти на сьогоднішній день забезпечені всім необхідним для їх нормального гармонійного розвитку. 19.09.2023 року через канцелярію Рівненського міського суду Рівненської області представником позивача адвокатом Гожим М.С. подано заяву про уточнення позовних вимог, в якій просить збільшити розмір аліментів шляхом зміни способу їх стягнення, які стягуються з [PERSON] згідно судового наказу Рівненського міського суду Рівненської області від 10.11.2022 року у справі № 569/16127/22 та стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 10\~000,00 грн. на кожну дитину щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дітьми повноліття. Позивач та її представник адвокат Герман Г.Ю. в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримали повністю, просять їх задоволити. Представник відповідача адвокат Іовчик О.А. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, просить в їх задоволенні відмовити. Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши письмові матеріали справи, та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Відповідно до вимог ст.19 Конституції України, суд зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Зазначене узгоджується із засадою верховенства права, зміст якої розкрито у статті 10 ЦПК України. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність (пункт 4.1 Рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004). Згідно зі ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом, а відповідно до статті 6 Конвенції таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які мають бути справедливими. Частина 2 ст. 129 Конституції України, визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно пункту 3 вказаної частини, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 5 ст. 12 ЦПК України, яка також покладає і на суд певні обов`язки зі створення для сторін змагального процесу, суд керує ходом судового процесу, сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Частиною 1 ст. 84 ЦПК України, передбачено, що учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Верховний Суд неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) та Верховним Судом у Постанові від 08.11.2021 року по справі №761/38133/19 ( провадження №61-12471св21), які відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, суд враховує до спірних правовідносин. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України). Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та ч. 4 ст. 263 ЦПК України висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду і зокрема Великої Палати Верховного Суду враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права, і у суддів відсутні права для не застосування таких висновків. (п. 52 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.04.2023 року по справі № 754/5683/22, провадження №14-28цс23 ) Так, у постанові Верховного Суду від 19 лютого 2019 року у справі № 152/100/18, провадження № 61-40460св18, суд зазначив наступне: «колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду не може погодитись із висновками судів попередніх інстанцій, що при вирішенні зазначеного спору не підлягає застосуванню стаття 192 СК України. Частиною 1 ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни\~матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Таким чином, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.\~СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу їх присудження не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. Ураховуючи наведене, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів. При цьому правомірність такого способу захисту встановлюється судом з урахуванням фактичних обставин справи та залежить від наявності відповідних підстав, передбачених положеннями статей 182-184, 192 СК України.» Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 372/2393/17, провадження № 61-1261св17. Отже, зміна способу присудження аліментів не є самостійною підставою для звернення до суду, оскільки обов`язково потрібні підстави, передбачені ст.\~192 СК України. Аналогічна практика застосування вищевказаних норм міститься у постанові Рівненського апеляційного суду від 22 листопада 2022 року у справі № 566/515/22, що відповідає рішенню Європейського суду у справі Volovik v. Ukraine, № 15123/03, параграф 45, від 06.12.2007 року, де суд зазначив, «що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо. » Так, ст. 182 СК України встановлено обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, серед яких: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що судовим наказом Рівненського міського суду Рівненської області від 10.11.2022 року у справі № 569/16127/22 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання їх неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 28.10.2022 року та до досягнення дітьми повноліття. З дослідженого в судовому засіданні Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 33528900 від 25.05.2023 року вбачається наявність зареєстрованого за [PERSON] нерухомого майна, зокрема будівля котельні, дві земельні ділянки, частка житлового будинку зареєстрованого згідно свідоцтва про право на спадщину. З Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб. Фізичних осіб підприємців та громадських формувань на 31.05.2023 року вбачається, що ФОП [PERSON] здійснює підприємницьку діяльність з 29.11.2016 року, основний вид діяльності виробництва хліба та хлібобулочних виробів, виробництво борошняних кондитерських виробів, тортів, тістечок нетривалого зберігання. Згідно дослідженого в судовому засіданні листа-відповіді Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Рівненській області , 29.06.2022 року за [PERSON] зареєстровано автомобіль Mitsubishi Outlander 2019 року випуску. Суд дослідив витребувані ухвалою суду з Державної податкової служби Рівненської області належним чином завірені копії податкових декларацій, що подавалися Фізичною-особою-підприємцем [PERSON] , що перебуває на спрощеній системі оподаткування за останні три роки (2021, 2022 та 2023 роки), за якими вбачаються суми доходів за 2021 рік в розмірі 1\~448\~000,00 грн. та за 2022 рік в розмірі 2\~537\~086,00 грн. За 2023 рік інформації не надано, оскільки граничний термін подачі податкової декларації платника єдиного податку фізичної-особи підприємця за 2023 року не настав. З консультативного висновку лікаря травматолога від 02.05.2023 року вбачається, що [PERSON] 2007 року народження встановлено діагноз: плечовий синдром зліва та призначене відповідне лікування. З дослідженого в судовому засіданні витягу з амбулаторної картки вбачаються виписки з відображенням консультативних висновків лор лікаря , встановлений діагноз гострий назофарингіт, хронічний аденоїдит. З консультативного заключення обстеження [PERSON] вбачається рекомендації лікаря травматолога та заключення лікаря окуліста. Крім того, судом досліджено надані позивачем квитанції про оплату дитячого одягу. З Договіру про поділ майна подружжя від 31 січня 2023 року вбачається, що сторони за взаємною згодою здійснили поділ набутого під час їх спільного проживання майна, в тому числі, будівлю котельні в [ADDRESS] , земельну ділянку площею 0,1966 га за вказаною адресою. З досліджених в судовому засіданні квитанцій вбачається підтвердження оплати [PERSON] на користь [PERSON] коштів на виконання Договору про поділ майна. З долучених відповідачем квитанцій, які досліджені в судовому засіданні вбачається підтвердження оплати останнім продуктів харчування та дитячого одягу. З довідки № 34/23 від 03.10.2023 року виданої т.в.о. директором Рівненської філії Приватного навчального закладу «Європейський університет» Н.І. Кучиною вбачається, що відповідач [PERSON] у 2023 році вступив до Приватного навчального закладу «Європейський університет» IV рівня акредитації і на даний час навчається на 2 курсі денної форми навчання факультету економіки та менеджменту за освітнім рівнем «Бакалавр». Спеціальність: 051 «Економіка». Початок навчання: 02 жовтня 2023 року. Термін закінчення навчання: 26 червня 2026 року. Згідно Кредитного договору № 915/В/2021 від 20.10.2021 року укладеного між ФОП [PERSON] та АТ АКБ «Львів» вбачається, що відповідач [PERSON] отримав кредит на суму 1\~000\~000 грн. строком до 19.04.2024 року. Згідно Кредитного договору № 523/В/2023 від 24.07.2023 року укладеного між АТ АКБ «Львів» та ФОП [PERSON] вбачається, що [PERSON] отримав кредит на суму 1\~500\~000 грн. строком до 23.07.2026 року. З досліджених в судовому засіданні Договору про надання освітніх послуг № 140 від 31.07.2023 року укладеного між [PERSON] в інтересах [PERSON] та Рівненським фаховим коледжем інформаційних технологій та Договору № 9/9-2/121/2023 від 03.08.2023 року укладеного між Рівненським фаховим коледжем інформаційних технологій та [PERSON] для здобувача освіти [PERSON] вбачається, що вартість освітніх послуг щороку становить 19\~000 грн. З досліджених в судовому засіданні розрахунку заборгованості зі сплати аліментів наданого головним державним виконавцем, згідно якого вбачається, що станом на 01.09.2023 року за [PERSON] в рамках ВП 70583858 на виконання судового наказу про стягнення аліментів на утримання дітей за останнім рахується переплата. З фінансових розрахунків ФОП [PERSON] станом на 2021-2023 року слідує, що згідно наданих бухгалтером даних, підтверджених досліджених в судовому засіданні договорів, витрати ФОП [PERSON] в 2023 році становили 3\~802 957 грн. (в тому числі податки, заробітна плата працівників, кредитні зобов`язання, сировина, господарські витрати, витрати на ремонт та обслуговування обладнання, генератори, малоцінні швидкозношувані предмети, оформлення торгової марки, електроенергія, вивіз сміття, спецодяг); в 2022 році 2\~416 054 грн.; в 2021 році 1\~299 013 грн. З листа про надання інформації ГУДПС у Рівненській області від 27.10.2023 року вбачаються витрати [PERSON] за 2021 -2023 роки (податок на доходи фізичних осіб, військовий збір, єдиний податок з фізичних осіб, ЄСВ, єдиний внесок нарахований роботодавцем на суми заробітної плати). При дослідженні та аналізі доказів, пояснень наданих сторонами в судовому засіданні, суд враховує наступні правові вимоги. Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою ВР № 789ХІІ від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року держава визначає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового , духовного . морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей та фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. При цьому, суд враховує правовий висновок Верховного Суду у справі № 446/1/22 від 04.10.2023 року, згідно якого : «…Кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову (постанови Верховного Суду від 08 серпня 2019 року у справі № 450/1686/17, провадження № 61-6103св19;\~\~від 15 липня 2019 року у справі № 235/499/17, провадження № 61-32739св18)…» Згідно зі ст.ст. 12,13 ЦПК України кожна сторона реалізує свої процесуальні права на власний розсуд з метою досягнення бажаного результату. З огляду на вищевикладене, та з досліджених в судовому засіданні наданих позивачем на підтвердження її позовних вимог доказів в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що оскільки останньою не надано розрахунку бажаного (заявленого) розміру аліментів на утримання дітей (по 10\~000,00 грн. на кожну дитину щомісячно), а також доказів спроможності відповідача оплачувати в заявленому розмірі такі аліменти, та суттєвої зміни його фінансового стану з моменту стягнення з нього аліментів на утримання дітей судовим наказом Рівненського міського суду Рівненської області від 10.11.2023 року, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення частково в розмірі по 4\~000,00 грн. на кожну дитину щомісячно. Суд враховує, що відповідно до ст. 1 ЗУ «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. На думку суду, вказаний розмір аліментів буде достатнім для забезпечення належного розвитку дітей, та забезпечить їх якнайкращі інтереси при цьому повністю покриває прожитковий мінімум на дитину відповідного віку. Крім того, суд враховує, що розмір аліментів не повинен призводити до безпідставного збагачення для другої сторони. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір, від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Аналізуючи наведені норми, суд приходить до висновку, що судові витрати необхідно стягнути з відповідача. На підставі ст.ст. 180-184, 192 СК України,

Outcome: approved