Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-22 00:00:00

Позивачка [PERSON] а звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа Орган опіки та піклування при Виконавчому комітеті Чкаловської селищної ради Харківської області про позбавлення батьківських прав відповідача відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову позивачка посилалася на те, що 13.08.2019 року між сторонами було укладено шлюб, який розірвано рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 30.09.2021 року по справі № 644/6298/21. Від даного шлюбу у подружжя народився син [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає разом із матір`ю, з моменту розлучення і по цей час батько ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків та не приймає участі у вихованні дитини. Відповідно до нотаріально посвідченої заяви від 14.08.2023 року відповідач не заперечував проти позбавлення його батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Відповідач не тільки не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток, як складову виховання, а й не спілкується з дитиною взагалі, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ним загальновизначених норм моралі, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу та взагалі не відвідує сина. Такі обставини, на думку позивачки є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав щодо малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 12.09.2023 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку загального провадження і призначено підготовче судове засідання у справі. 23.10.2023 року до суду надійшов Висновок органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Чкаловської селищної ради Чугуївського району Харківської області від 23.10.2023 року № 01-01-35/2107 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . 25.10.2023 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись, зокрема, на те, що з матеріалів справи неможливо встановити ані винну поведінку батька щодо ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків, ані свідоме нехтування ним батьківськими обов`язками. До відповідача не застосовувалися заходи впливу, попередження, які би свідчили про необхідність змінити ставлення до виховання сина. [PERSON] заперечує проти задоволення позовних вимог і звертає увагу на те, що його заява, посвідчена приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Коляді Ю.С., не є правочином та сама по собі не є доказом припинення у [PERSON] відповідних прав у сфері цивільно-правових відносин. Тобто цю заяву не можна розуміти як дію, що спрямована на припинення певних цивільних прав або обов`язків. Відповідач просив врахувати, що його заперечення проти задоволення позовних вимог про позбавлення його батьківських прав, а також та обставина, що відповідач бере участь у судових засіданнях особисто (та за участі його представника - професійного адвоката), уже самі по собі свідчать про його інтерес до дитини та наявність у нього бажання піклуватись про свого малолітнього сина. Інтересам дитини відповідає доброзичливе спілкування з нею та участь у вихованні як батька, так і матері, яка, за твердженням відповідача, сформувала конфліктні відносини зі [PERSON] . Крім того, наголосив, що твердження позивачки про те, що відповідач не виявляє щодо сина батьківського піклування та взагалі не хоче його бачити, не бере жодної участі у вихованні дитини, є безпідставними та не підтверджені жодними доказами. Стверджує, що позивачка сама умисно створює перешкоди відповідачу у спілкуванні з дитиною, у зв`язку з чим поведінку відповідача не можна вважати злісним ухиленням від виконання своїх батьківських обов`язків. 17.11.2023 року до суду надійшли додаткові пояснення щодо висновку органу опіки і піклування та щодо заяви позивача про долучення роздруківки переписки до матеріалів справи, в якому представник відповідача просив під час оцінки судом висновку від 23.10.2023 №01-01-35/2107 органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Чкаловської селищної ради Чугуївського району Харківської області поставитися до нього критично та врахувати, що зазначений висновок не містить однозначних обставин, які би вказували на наявність підстав для застосування щодо відповідача такого крайнього заходу як позбавлення батьківських прав, а також просив врахувати, що відповідач бажає брати участь у вихованні сина та що факт заперечення відповідачем проти позову про позбавлення його батьківських прав свідчить про інтерес відповідача до дитини. Крім того, просив критично поставитися до роздруківок листування між особами, що міститься на скріншотах із застосунку-месенджера «VIBER», поданих позивачем разом із заявою від 23.10.2023 про долучення роздруківки переписки до матеріалів справи. В задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] просив відмовити повністю. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 23.11.2023 року закрито підготовче засідання по даній цивільній справі, призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. 09.01.2024 року, 16.01.2024 року та 17.01.2024 року стороною позивача подано до суду додаткові докази по справі, які представник відповідача в судовому засіданні просив не приймати, оскільки вони подані з порушенням порядку їх подання до суду з боку сторони позивача. Рух справи висвітлений у відповідних ухвалах суду. В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позовні вимоги в повному обсязі та просили суд задовольнити позов. Крім того, представник позивачки звернувся до суду з усним клопотанням та просив поновити строк на подання до суду додаткових доказів, які подані до суду 09.01.2024 року, 16.01.2024 року та 17.01.2024 року, посилаючись на те, що вони свідчать про те, що дитина позивачки та відповідача хворіє, батько не цікавиться станом її здоров`я. Також, позивачка зауважила, що відповідач останній раз спілкувався з сином у жовтні 2022 року, аліменти на утримання дитини не сплачував протягом тривалого часу, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка перевищила 70000 грн., сплатив аліменти лише в грудні 2023 року в сумі 4676,50 грн. та в січні 2024 року в сумі 4975,00 грн.. Позивачка додала, що вона перебуває у шлюбі з іншим чоловіком [PERSON] , який по суті виконує батьківські обов`язки по вихованню їхнього з відповідачем сина. Також, позивачка стверджувала, що відповідач намагався приїхати на день народження дитини, проте вона була категорично проти, оскільки дитина знає, що його батько [PERSON] , психологічно важко пояснити дитині ким йому доводиться відповідач. Представник позивачки з цього приводу уточнив, що позивачка заперечувала проти одноразового з`явлення відповідача у житті дитини, проте не заперечувала проти постійного спілкування батька з сином, однак відповідач не виявляє такого бажання. Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, просили суд відмовити у його задоволенні. Відповідач просив не позбавляти його батьківських прав, оскільки він хоче спілкуватись з сином. Крім того, відповідач пояснив, що позивачка заблокувала всі його контакти та він не мав змоги їй зателефонувати або іншим чином зв`язатися і домовитися про зустріч із сином. Проти сплати заборгованості по аліментам не заперечував та стверджував, що зобов`язується борг погасити. Також зауважив, що нотаріально посвідчену заяву, в якій зазначено, що він не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , він склав помилково, стверджував, що позивачка з її чоловіком ввели його в оману щодо необхідності складення такої заяви, у зв`язку з чим просив суд її не враховувати при ухваленні рішення у цій справі. Третя особа правом на участь представника в судовому засіданні не скористалася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином. В матеріалах справи міститься заява начальника селищної військової адміністрації виконавчого комітету Чкаловської селищної ради Чугуївського району Харківської області від 01.12.2023 року, в якій орган опіки і піклування при виконавчому комітеті Чкаловської селищної ради Чугуївського району Харківської області позов [PERSON] по справі № 645/4776/23 про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та враховуючи нотаріально посвідчену заяву [PERSON] від 14.08.2023 року про згоду щодо позбавлення його батьківських прав, підтримує в повному обсязі та просить суд розглядати справу без участі представника органу опіки і піклування. З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення учасників процесу, допитавши свідків, суд встановив наступне. 13.08.2019 року між сторонами було укладено шлюб, який розірваний рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 30.09.2021 року по справі №644/6298/21. Від шлюбу у подружжя народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) 25.06.2020 року (актовий запис № 1798). У подальшому позивачка уклала шлюб із [PERSON] та їй було присвоєно прізвище [PERSON] . Судом встановлено, що дитина [PERSON] , [INFO] , проживає разом із матір`ю за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Довідкою Виконавчого комітету Чкаловської селищної ради Чугуївського району Харківської області №Г-780/01-02-06 від 25.08.2023 року. Відповідно до заяви від 14.08.2023 року, посвідченої приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Коляда Ю.С., зареєстрованої в реєстрі за № 3489, [PERSON] , повністю розуміючи значення своїх дій та їх правові наслідки, без будь-якого тиску зі сторони та відповідно до власного волевиявлення, не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Правові наслідки такої відмови йому відомі. Згідно з висновком органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Чкаловської селищної ради Чугуївського району Харківської області (далі - орган опіки і піклування) № 01-01-35/2107 від 23.10.2023 року орган опіки і піклування вважав за доцільне позбавити [PERSON] , [INFO] , відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у судовому порядку. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів згідно з виконавчим листом № 644/9347/21 від 16.11.2023 року Орджонікідзевського районного суду м. Харкова про стягнення аліментів зі [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку і не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 07.10.2021 року, наданим державним виконавцем Немишлянського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Бессоновим М.С., станом на 30.10.2023 року заборгованість відповідача зі сплати аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , за період з жовтня 2021 року по жовтень 2023 року складає 77959,94 грн.. Згідно з відповіддю на адвокатський запит представника позивачки адвоката Лихачова Р.Б., Товариство з обмеженою відповідальністю «ВАША ФАМІЛІЯ» надало відповідь № 1-08/1-24 від 08.01.2024 року, в якій зазначено, що в медичному центрі Your Family облік пацієнтів проводиться у медичній інформаційній системі «Нейрон». Згідно записів в МІС «Нейрон» малолітній [PERSON] [INFO] , отримував медичні послуги в МЦ Your Family, який знаходиться за адресою: місто Харків вул. Кооперативна 30 з 03.12.2021 року по теперішній час. За цей час отримував широкий спектр послуг, а саме аналізи, консультації, УЗД, лікування та обстеження лікарями. Малолітнього [PERSON] [INFO] , до МЦ Your Family супроводжувала його мати [PERSON] . Оплату за послуги надані малолітньому [PERSON] [INFO] , в сумі 4450,00 до МЦ Your Family здійснювала його мати [PERSON] . Батько малолітнього [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , МЦ Your Family не відвідував. Малолітнього [PERSON] , [INFO] , до МЦ Your Family не супроводжував. Згідно з Консультативним висновком лікаря - практичного психолога [PERSON] ТОВ «ЦЕНТР МІКТОБІОЛОГІЇ ТА ІМУНОПРОФІЛАКТИКИ» від 13.01.2024 року, [PERSON] , [INFO] , зростає в повноцінній сім`ї, наповненій турботою та батьківською любов`ю. Любить маму та [PERSON] , якого вважає своїм татом. Крім того, зі змісту вказаного висновку вбачається, що на фото біологічного батька дитина зовсім не реагує. На запитання: «Хто це?» відповідає: « Дядя ». На запитання: «Ти знаєшь цього дядю?», відповідає: «Ні, не знаю». Заперечення сторони відповідача щодо порушення позивачкою та її представником порядку подання доказів до суду, а саме відповіді на адвокатський ТОВ «ВАША ФАМІЛІЯ» за № 1-08/1-24 від 08.01.2024 року та Консультативного висновку лікаря - практичного психолога [PERSON] ТОВ «ЦЕНТР МІКТОБІОЛОГІЇ ТА ІМУНОПРОФІЛАКТИКИ» від 13.01.2024 року, а також щодо визнання вказаних доказів неналежними, суд зазначає наступне. Нормами ст. 81 ЦПК України встановлений обов`язок доказування і подання доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Порядок подання доказів позивачем врегульовано норми ч. 2 ст. 83 ЦПК України, відповідно до якої позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Згідно норм частини восьмої статті 83 ЦПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Стороною позивача в судовому засіданні заявлено клопотання про поновлення строку на подання вищевказаних доказів до суду, яке обґрунтовано тим, що саме в ході розгляду справи по суті відповідач ставив під сумнів посилання позивачки на те, що дитина хворіє та потребує медичної допомоги, у зв`язку з чим на спростування вказаних обставин позивачкою надано додаткові докази під час розгляду цієї справи по суті. Таким чином, з урахуванням зазначення стороною позивачки об`єктивних причин подання вищевказаних доказів саме на стадії розгляду справи по суті, суд вважає можливим задовольнити вищевказане клопотання представника позивачки. Відповідач в ході розгляду справи заперечував проти задоволення позову, наголосив, що він свідомо не нехтував своїми батьківськими обов`язками щодо виховання сина, в матеріалах справи відсутні беззаперечні докази, що він ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Вказав, що нотаріально посвідчену заяву він не підтримує. Крім того, вважає висновок органу опіки і піклування про доцільність позбавлення його батьківських прав відносно малолітнього сина формальним. Також відповідач пояснив, що востаннє бачився із сином у 2022 році. Після початку війни він спілкувався з позивачкою та запитував, чи потрібна його допомога, на що остання відповіла, що вони з дитиною виїхали до м. Полтави і від нього нічого не потрібно. Також відповідач стверджує, що в подальшому позивачка заблокувала всі його контакти, не давала адресу їхнього мешкання. Стверджує, що він надавав готівкою грошові кошти для дитини, проте вказав, що відповідних доказів цьому у нього немає. Крім того, відповідач пояснив, що ним отримані у відділі державної виконавчої служби всі реквізити для сплати аліментів на утримання сина і він має намір погасити заборгованість та сплачувати аліменти на утримання дитини. Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного. Згідно зі ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Пунктом 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах справедливості, добросовісності та розумності. Відповідно до ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Вимогами ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною першою статті 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Відповідно до пункту 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року (далі - Конвенція про права дитини), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до пункту 1 статті 18 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 51 Конституції України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Законодавцем передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї (ст. 150 Сімейного кодексу України). Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України). Статтею 155 Сімейного кодексу України визначено, що здійснення батьками своїх прав та обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), в тому числі, й на рівне виховання батьками. У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78). Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції. Положеннями ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Відповідно до роз`яснень викладених у постанові Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 за №3, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. У п.п. 16, 18 вищезазначеної постанови роз`яснено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Вказаний правовий висновок викладений Верховним Судом в постановах від 11 серпня 2021 року у справі № 621/492/20 та від 12 травня 2021 року у справі № 689/551/20-ц. Пунктами 1, 3 статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до 6 принципу Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитина для повного та гармонійного розвитку особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, у випадку такої можливості, рости під опікою та відповідальністю своїх батьків і, в будь-якому випадку, в атмосфері любові та духовного і матеріального забезпечення. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. При цьому основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (параграф 100). Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин. Подібні правові висновки викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема, від 08 квітня 2020 року у справі № 645/731/18, від 29 січня 2020 року у справі № 127/31288/18, від 29 січня 2020 року у справі № 643/5393/17, від 17 січня 2020 року у справі № 712/14772/17, від 25 листопада 2019 року у справі № 640/15049/17, від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц, від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17. Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) (пункт 47 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Савіни проти України», пункт 49 рішення у справі «Хант проти України»). Тобто, в даному випадку вирішення питання про позбавлення відповідача батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у його право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним. Згідно з вимогами ч. ч. 4, 5, 6 статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. В даному випадку суд не погоджується з Висновком органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Чкаловської селищної ради Чугуївського району Харківської області № 01-01-35/2107 від 23.10.2023 року, в якому орган опіки і піклування вважав за доцільне позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , оскільки такий висновок є передчасним. В судовому засіданні з`ясовано, що обставини, які б вказували на наявність підстав для застосування відносно відповідача такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав відсутні. В силу вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненнями фізичних та юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як на підставу пред`явлення даного позову, позивачка посилається на те, що з моменту розлучення і по день звернення із позовом до суду відповідач не цікавився життям свого сина, не сплачував аліменти на його утримання, внаслідок чого утворилась значна сума заборгованості, взагалі не спілкується з сином, всі питання щодо виховання та утримання дитини вирішуються позивачкою та її чоловіком самостійно без участі та підтримки з боку відповідача [PERSON] .. В судовому засіданні допитані свідки з боку сторони позивачки. Так, свідок [PERSON] , яка є матір`ю позивачки, наголосила, що відповідач жодним чином не допомагає позивачці у вихованні та утриманні сина [PERSON] . Після розлучення він бачився із дитиною один раз у торгівельному комплексі у 2021 році. Після цього жодного разу не цікавився долею дитини, жодних намагань зустрітися з дитиною або надати допомогу на утримання сина не виявляв. Свідок пояснила, що відповідач лише в перші місяці після народження сина придбав ліжечко, коляску, памперси, після цього матеріальної допомоги дитині не надавав. Крім того, свідок пояснила, що їй відомо про випадок, коли її донька заборонила відповідачеві приїхати на день народження дитини, через те, що вона не хотіла травмувати дитину, оскільки довелося б пояснювати сину хто такий відповідач. Свідки [PERSON] та [PERSON] , які перебувають у дружніх стосунках з позивачкою, пояснили суду, що їм відомо, що відповідач не бере участі у вихованні сина [PERSON] , матеріально дитині не допомагає. Від позивачки сказані свідки ніколи не чули, що вона забороняє спілкуватися батькові із дитиною. Свідки [PERSON] , [PERSON] , які перебуваються в дружніх стосунках з чоловіком позивачки, пояснили суду, що сина позивачки [PERSON] виховує [PERSON] та її чоловік [PERSON] . Свідки ніколи не бачили біологічного батька [PERSON] . Утриманням, вихованням [PERSON] та його розвитком займаються виключно позивачка та її чоловік. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив суду, що він є другом з дитинства позивачки, проживав з нею в одному дворі, та на цей час вони товаришують сім`ями. Свідок наголосив, що відповідач жодним чином не бере участі у вихованні свого сина [PERSON] . Вихованням, утриманням, лікуванням та розвитком дитини опікуються виключно позивачка та її чоловік [PERSON] . Відповідач навіть в період воєнного стану не цікавиться долею сина та його безпекою, не надає жодної допомоги у вихованні дитини. Крім того наголосив, що зі слів позивачки та її чоловіка йому відомо, що жодних перешкод у спілкування відповідача із сином [PERSON] позивачка не чинила. Зі слів позивачки свідкові відомо, що відповідач хотів приїхати на день народження сина, проте позивачка була проти одноразового побачення відповідача з дитиною. Сторона відповідача, заперечуючи проти позову, посилається на відсутність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, наголошує на тому, що позивачка сама перешкоджала відповідачеві у зустрічах із сином, що, також, в ході розгляду справи підтвердила як сама позивачка, так і допитані свідки [PERSON] та [PERSON] .. Крім того сторона відповідача наголосила, що має намір звертатися до суду з позовом про встановлення порядку спілкування батька із сином. Суд, аналізуючи в сукупності зібрані у справі докази, приходить до висновку, що наведені позивачкою [PERSON] обставини щодо неналежної участі відповідача в утриманні і вихованні дитини, невчасної сплати аліментів на його утримання, не можуть бути достатніми підставами в розумінні ст. 164 СК України для ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав. Позивачкою не надано суду беззаперечних та достатніх доказів на підтвердження винної поведінки відповідача та його свідомого нехтування своїми батьківськими обов`язками стосовно малолітнього сина, котрі б слугували підставою для позбавлення його батьківських прав. Факт з`явлення відповідача в судові засідання, категоричне заперечення позовних вимог, звернення за професійною допомогою адвоката для представництва його інтересів в суді, подання відзиву на позовну заяву, може свідчити про його інтерес до дитини. Вказані дії відповідача свідчать про бажання останнього брати участь у вихованні сина та прикласти свої зусилля і змінити ставлення до виконання батьківських обов`язків. Проаналізувавши встановлені обставини справи та давши їм належну правову оцінку, суд прийшов до висновку про відсутність об`єктивних і безсумнівних доказів винної поведінки відповідача та його свідомого нехтування своїми батьківськими обов`язками стосовно Малолітнього [PERSON] , [INFO] , які б слугували підставою для позбавлення його батьківських прав. На переконання суду відповідач під час розгляду справи, займаючи активну позицію по відстоюванню своїх прав та інтересів, продемонстрував своє бажання виконувати батьківські обов`язки та налагодити із позивачкою процес його подальшої участі у вихованні сина, що само по собі свідчить про відсутність підстав для позбавлення його батьківських прав. Такі висновки суду відповідають правовим позиціям, викладеним у постановах Верховного Суду від 07.02.2019 року у справі №713/63/17 та від 23.11.2021 року у справі №592/17972/19. Таким чином, суд вважає, що на даний час, поданий позов є передчасним. Разом з тим, суд вважає, що в діях відповідача має місце неналежне виконання батьківських обов`язків відносно дитини [PERSON] , [INFO] , а тому відповідача слід попередити про необхідність змінити ставлення до його виховання. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, приймаючи до уваги, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на батьків, які не виконують батьківських обов`язків, участь в судових засіданнях, заперечення щодо позову, що вже свідчить про бажання підтримувати стосунки з дитиною, суд приходить до висновку про передчасність прийняття такого рішення і надання можливості відповідачеві змінити ставлення до виховання малолітнього [PERSON] , [INFO] . Попередити відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини [PERSON] , [INFO] , і покласти на орган опіки і піклування за місцем проживання малолітньої дитини контроль за виконанням [PERSON] своїх батьківських обов`язків. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у задоволенні позову відмовлено, то, у відповідності до норм ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судові витрати залишаються за позивачем.

Outcome: dismissed