Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-14 00:00:00

У грудні 2023 року [PERSON] звернулася до Деснянського районного суду м.Києва із заявою про видачу обмежувального припису щодо [PERSON] . Вимоги заяви обґрунтовувались тим, що [PERSON] є рідним братом заявниці, вони разом з її сім`єю та братом проживають за адресою [ADDRESS] , та є її співнаймачами. Протягом останнього року, поведінка брата повністю змінилася, він почав вчиняти домашнє насильство, як що до заявниці так і до її сім`ї. Висловлюється нецензурною лайкою, погрожує фізичною розправою, аналогічні дії вчиняє щодо її чоловіка. Крім цього, під час вчинення домашнього насильства, [PERSON] , чинить заявниці перешкоди у користуванні спільною власністю,а саме: місцями загального користування квартири, зокрема кухнею, балконом, коридором. Через те що він постійно приносить з вулиці сміття та складає у своїй кімнаті в коридорі та на балконі у нас виникають суперечки, які з його боку переходять у домашнє насильство. Коли [PERSON] починає чинити на заявницю психологічний та моральний тиск, то вона змушена постійно знаходитися у своїй кімнаті, а відтак не може користуватися своїм майном. Не зважаючи на притягнення до адміністративної відповідальності, [PERSON] своєї поведінки не змінює, вважає, що існує реальна загроза продовження психологічного насильства зі сторони її брата. Щоб забезпечити дієвий та ефективний спосіб захисту від повторного вчинення домашнього насильства вважає за необхідне застосувати обмежувальний припис щодо [PERSON] . Ухвалою суду від 12 грудня 2023 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду. В судовому засіданні заявниця та представник заявниці вимоги заяви підтримали та просили їх задовольнити. Заінтересована особа в судовому засіданні вимоги заяви не визнав та просив в задоволенні заяви відмовити, в той же час надав відзив в якому вказав, що він сестра та брат проживають в [ADDRESS] , втрьох вони зареєстровані в даній квартирі, кожен з них проживають у різних кімнатах, так склався порядок користування квартирою. Десь в кінці 2021 року заявниця без нашого дозволу вселила в свою кімнату співмешканця [PERSON] і почали проживати з ним разом, на запитання в якому статусі проживає в їхній квартирі [PERSON] заявниця відповіла, що він її цивільний чоловік. На початку свого проживання [PERSON] поводився чемно, не пив, тому ми з братом не ставили питання про його виселення, оскільки він на [ADDRESS] має інше житло. Після початку військових дій з весни 2022 року [PERSON] почав зловживати спиртними напоями, почав бити заявницю, заінтересована особа неодноразово заступався за заявницю, вона його виганяла з квартири, але він обіцяв не пити, але своїх обіцянок не дотримувався. Через те що заінтересована особа захищала заявницю [PERSON] почав конфліктувати з заінтересованою особою, було побиття, фізичне насильство по відношенню [PERSON] , він неодноразово викликав поліцію, коли мав можливість. Були випадки, коли [PERSON] заходив п`яним до кімнати [PERSON] і бив його, а заявниця викликала наряд поліції і говорила, що це [PERSON] вчиняє правопорушення, а не її цивільний чоловік, і поставила собі на меті позбавити [PERSON] житла. [PERSON] 22.07.2023 та 05.11.2023 звертався до Деснянського УП ГУ НП у м. Києві з заявами про побиття з боку [PERSON] , але заявниця (сестра) захищала свого співмешканця і винним робила [PERSON] , хоча він звертавсяза захистом своїх прав, здоров`я та життя, оскільки вже пішли погрози фізичної розправи, а захисту від працівників поліції не надійшло. Доводи [PERSON] проте, що [PERSON] чинить перешкоди в користуванні кухнею, коридором, балконом не відповідають дійсності, оскільки він майже не користується балконом, коридором та кухнею знаходиться там дуже рідко, весь час знаходиться в кімнаті, а всім користується [PERSON] . Поки в квартиру не вселився [PERSON] у них були нормальні відносини, [PERSON] проживає незаконно і підлягає виселенню. Заявниця фактично просить заборонити [PERSON] користуватися квартирою і не наближатися до квартири ближче ніж на 50 метрів. Дана кімната в квартирі є єдиним місцем проживання [PERSON] , він ніяких насильницьких дій відносно заявниці та її сім`ї не вчиняв і не вчиняє, всі конфлікти відбуваються лише з [PERSON] , який постійно в нетверезому стані конфліктує з [PERSON] , заходячи до його кімнати, а сестра (заявниця) його підтримує. [PERSON] незаконно проживає, він проявляє насильство по відношенню і до сестри і до [PERSON] , тому підстав для задоволення заяви не має. В судовому засіданні в якості свідка був допитаний [PERSON] , брат заявниці та заінтересованої особи, який вказав, що брат із сестрою постійно сваряться, свідком насилля не був. Вважає, що сварки між сестрою та братом відбуваються через те, що [PERSON] ставить свої речі кругом, а [PERSON] хоче, щоб стояли в одному місці. Співмешканця [PERSON] , [PERSON] бачив декілька разів в нетверезому стані. Не знаю, чому [PERSON] викликав поліцію. В судовому засіданні в якості свідка був допитаний [PERSON] , співмешканець заявниці, який вказав, що спільно проживає з заявницею в даній квартирі більше двох років. Сварки у дружини з братом у зв`язку з тим, що він носить сміття до квартири. Останній раз був свідком і втрутився бо він тряс сестру. Всі сварки через сміття, заявниця завжди прибирає, а він несе сміття. Зазначив, що раніше вживав спиртні напої, а зараз закодувався, не п`є. [PERSON] застосовував до заявниці фізичну силу після того ще тричі викликалась поліція. Було таке, що для стримання завалив [PERSON] і впали в його кімнаті. Суд, заслухавши сторін, дослідивши та оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що заява не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони є рідними братом та сестрою, та проживають за адресою [ADDRESS] , та є співкористувачами квартири, квартира не приватизована. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та статтею 8 Конституції України гарантовано кожному право звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина. Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з частиною третьою статті 26 цього Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У пункті 9 частини першої статті 1 згаданого Закону оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Крім вимог Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спірних правовідносин підлягають застосуванню правила СК України. За правилами статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. При вирішенні заяви суд враховує правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 756/2072/18, згідно з якими видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Заявниця не надала суду належних й допустимих доказів на підтвердження фактів вчинення домашнього насильства щодо неї, що є її процесуальним обов`язком у силу статей 12, 81 ЦПК України. Сам факт звернення заявниці до органів поліції не є безумовною підставою для застосування судом до заінтересованої особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" (постанова від 16 листопада 2022 року, справа No 214/4179/21). Як вбачається з пояснесь самої заявниці - усі конфлікти у неї з братом виникають через зайняття заінтересованою особою місць спільного користування у квартирі - він складає свої речі (брудні, в тому числі і порожні пляшки) в коридорі так, що не можливо пройти, отже наявність неприязних стосунків та конфліктних ситуацій не може бути підставою для задоволення заяви про винесення обмежувального припису, а факт звернення заявниці до правоохоронних органів стосовно неправомірних дій заінтересованої особи відносно неї не підтверджує факт вчинення заінтересованою особою сімейного насильства, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству". За правилами частин першої - другої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. За приписами статей 77-81 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З матеріалів справи не вбачається доведеним факт застосування [PERSON] домашнього насильства по відношенню до [PERSON] на системній основі чи у такій ступені, що дозволяє дійти висновку про наявність ризиків, які б наражали потенційну потерпілу на небезпеку, а відтак заява не підлягає задоволенню. Одночасно суд враховує, що між заявником та заінтересованою особою наявний спір щодо порядку користування квартирою, який може бути вирішено в порядку цивільного судочинства шляхом звернення до суду із позовною заяво. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed