Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Даний позов позивач мотивує тим, що вона з відповідачем 14.06.2014 року зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Коломиї реєстраційної служби Коломийського міськрайонного управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис №236. Позивач вказує, що від спільного подружнього проживання у них є двоє неповнолітніх дітей: син [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує, що протягом останнього часу сімейне життя з відповідачем погіршувалось, що призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Зазначає, що між ними виникають непорозуміння. Позивач вважає, що вони з відповідачем не можуть створити міцної сім`ї. Позивач зазначає, що їхня сім`я розпалася, шлюб носить формальний характер, а збереження шлюбу буде суперечити її інтересам. Позивач просить шлюб між нею та [PERSON] , який зареєстрований 14.06.2014 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Коломиї реєстраційної служби Коломийського міськрайонного управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис №236, розірвати. Неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , просить залишити проживати з відповідачем. Після розірвання шлюбу просить залишити позивачу прізвище « [PERSON] ». Позивач у судове засідання не з`явилася, однак попередньо подала до суду заяву, у якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просила суд позов задовольнити та розірвати шлюб. Просила також розгляд справи проводити без участі позивача. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав. Суд, заслухавши пояснення відповідача, дослідивши письмові докази по справі, прийшов до висновку, що позов слід задовольнити частково, з наступних підстав. Судом встановлено, що 14.06.2014 року сторони зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Коломиї реєстраційної служби Коломийського міськрайонного управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис №236 (а.с.4). Згідно копій свідоцтв про народження дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , вбачається, що батьками дітей є сторони по справі (а.с.6-7). Враховуючи наявність стійкого волевиявлення позивача, спрямованого на розірвання шлюбу, у суду склалася достатня впевненість в тому, що подальше сумісне життя подружжя неможливе, шлюб та сім`я розпалися остаточно та існують формально. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Як вбачається з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За вказаних обставин судом установлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має істотне значення, тому відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, шлюб підлягає до розірвання. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відтак, позивач має право на залишення прізвище " [PERSON] ", тому у цій вимозі слід задовольнити. Щодо вимоги про залишення неповнолітніх дітей проживати разом з відповідачем, то суд вважає її необгрунтованою й такою, що до задоволення не підлягає. Так, Сімейним кодексом України не передбачено залишення проживання дитини з одним із подружжя при розірванні шлюбу. Про таку можливість зазначив Верховний Суд у постанові від 15 січня 2020 року у справі №200/952/18, вказавши, що «за загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу». Тобто, ключовим у даному випадку є відсутність спору про те, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти після розірвання шлюбу. Крім того, вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу суд може, але не повинен, оскільки Сімейним кодексом України такий обов`язок не встановлений. Виходячи з обставин справи, в якій Верховний Суд виклав цю правову позицію, ключовим було те, що Верховний Суд не вважав помилкою суду першої інстанції вирішення питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Долученими до позовної заяви доказами не підтверджено відсутності спору між сторонами щодо того, з ким з батьків будуть проживати діти сторін після розірвання шлюбу. За вказаних обставин, позов підлягає до часткового задоволення. На підставі ст. ст.104, 110, 112, 113 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial