Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-16 00:00:00

Направленим позовом заявник просить суд ухвалити рішення, яким звільнити з-під арешту земельну ділянку. В обґрунтування заявленого суду повідомлено наступне. Позивач є іпотекодержателем арештованого майна. Накладенням арешту порушені його майнові права щодо даного майна у зв`язку із чим позов просить задовольнити у повному обсязі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників, однак у подальшому здійснено перехід до спрощеного позовного провадження з проведенням судового засідання. Учасники даного судового провадження повідомлялись про його існування і проведення у ньому засідань, однак не з`явились і свого ставлення до заявлених вимог не висвітили. Позивач у особі представника направленою заявою просив слухання справи проводити у його відсутність. Дослідив надані суду матеріали судом установлено наступні фактичні обставини справи і відповідно ним правовідносини. 26 грудня 2007 року між [PERSON] й [PERSON] укладено договір купівлі продажу земельних ділянок [ADDRESS] . Кадастровий номер земельної ділянки 1822081200:03:001:0128. 24 грудня 2007 року між ПАТ "РАЙФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ" і [PERSON] укладено кредитний договір за яким останньому передано у платне строкове користування грошові кошти у розмірі 45 тисяч доларів США. Цільове використання кредиту визначено правочином для придбання земельних ділянок [ADDRESS] . Кадастровий номер земельної ділянки 1822081200:03:001:0128. 26 грудня 2007 року між тими самим сторонами правочину укладено договір іпотеки на забезпечення належного виконання умов кредитного зобов`язання. Кадастровий номер земельної ділянки 1822081200:03:001:0128. 4 листопада 2020 року позивач, за договором відступлення права вимоги, набув статусу іпотекодержателя щодо зазначеного нерухомого майна. 20 вересня 2023 року створено інформаційну довідку з державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідно до якої убачається наступна інформація. Позивач дійсно є новим кредитором [PERSON] . Наявне заборона на відчудження іпотечного майна, яким є згадувана земельна ділянка. Виконавчою службою 14 червня 2012 року накладено арешт на майно [PERSON] . Позивач звертався до виконавчої служби з приводу зняття накладеного арешту, однак у задоволенні звернення відмовлено. Лист виконавчої служби містить інформацію про те, що арешт накладений 14 червня 2012 року у зв`язку з наявність виконавчого листа про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу. Правовідносини між сторонами врегульовані наступними положеннями законодавства України. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 1 - 4 ст. 12 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України). Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст. ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 2 постанови від 03 червня 2016 року № 5 "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна", позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Проаналізувавши фактичні обставини справи й вимоги законодавства, якими врегульовані дані правовідносини, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на наступне. Доводи позивача, суд вважає ґрунтовними і такими, які знайшли своє фактичне відображення у досліджених матеріалах, а дії виконавчої служби протиправними. Так, судом достеменно встановлено, що не було підстав накладення арешту на згадувану даним судовим рішенням земельну ділянку, оскільки [PERSON] вже не була її власником більш як п`ять років. Новий власник майна [PERSON] не має нести за неї відповідальність, а отже і існування арешту є безпідставним. Щонайменше доказів, які б спростовували зазначені висновки суду сторонами не надано і у ході розгляду справ не установлено. Результати вирішення спору дають підстави стягнути з відповідачів на користь позивача понесені останнім та документально підтверджені судові витрати у дольовому порядку. Дані правовідносини врегульовані положеннями ст. 141 ЦПК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved