Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-21 00:00:00

[PERSON] , в особі представника - адвоката Попова А.О., звернувся до Близнюківського районного суду Харківської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення матеріальних збитків заподіяних в результаті неправомірних дій, в якій просить стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду у розмірі 33251,36 грн. В обґрунтування позову зазначає, що 17 лютого 2023 року, о 19 годині 50 хвилин, гр. [PERSON] в [ADDRESS] , керуючи автомобілем ВАЗ 2103, державний номерний знак [NUMBER] , не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням та скоїв наїзд на паркан належного позивачу домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . При ДТП автомобіль отримав механічні пошкодження. Крім того, [PERSON] залишив місце ДТП до якої він причетний, своїми діями останній порушив п. 12.1 та п. 2.10 Правил дорожнього руху. Постановою Близнюківського районного суду Харківської області від 12.04.2023 [PERSON] визнано винним у скоєні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4 та ст. 124 КУпАП та накладено на останнього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 3400 (три тисячі чотириста) грн 00 коп. Позивач вказує, що при вказаній ДТП було пошкоджено його паркан за адресою: [ADDRESS] , і йому як власнику домоволодіння було спричинено матеріальні збитки на суму 33251,36 грн, що підтверджується інвесторською кошторисною документацією. Посилаючись на вказане просить позов задовольнити. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Попов А.О., позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засідання позовні вимоги в частині відшкодування майнової шкоди в сумі 33251, 36 грн та судового збору в сумі 1073,60 грн визнав повністю, але заперечував щодо стягнення з нього витрат на правову допомогу - за надання юридичних послуг адвокатом Поповим А.О. в сумі 5000 грн, вказуючи на те, що ці витрати має відшкодовувати сам позивач [PERSON] . Вислухавши доводи сторін, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, які є належними, допустимими і достовірними у їх сукупності, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Згідно зі статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи відповідному органі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов`язків; таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору. Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Судом встановлено, [PERSON] мешкає за адресою: [ADDRESS] та має у приватній власності житловий будинок та господарські споруди на вказаній території, який огороджений парканом, що підтверджується договором дарування житлового будинку від 25 лютого 2009 року, зареєстрованого в реєстрі за № 57. Постановою Близнюківського районного суду Харківської області від 12.04.2023 [PERSON] визнано винним у скоєні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4 та ст. 124 КУпАП, а саме: 17 лютого 2023 року, о 19 годині 50 хвилин, гр. [PERSON] в [ADDRESS] , керуючи автомобілем ВАЗ 2103, державний номерний знак [NUMBER] , не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням та скоїв наїзд на паркан домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . При ДТП автомобіль отримав механічні пошкодження. Крім того, [PERSON] залишив місце ДТП до якої він причетний, своїми діями останній порушив п. 12.1 та п. 2.10 Правил дорожнього руху, та накладено на останнього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 3400 (три тисячі чотириста) грн 00 коп. Факт пошкодження паркану в судовому засіданні підтверджено поясненнями відповідача [PERSON] в судовому засіданні. Відповідно до частини другої статті 11 Цивільного кодексу України, однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов`язку відшкодувати шкоду, є заподіяння майнової шкоди. Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі. Відповідно до частин першої-третьої статті 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. За змістом положень частини третьої статті 386 Цивільного кодексу України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Частиною першою статті 1166 Цивільного кодексу України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до частини другої цієї статті особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 Цивільного кодексу України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини. У справах про відшкодування шкоди потерпілі подають докази, що підтверджують факт завдання ним шкоди за участю відповідача, розмір такої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду, при цьому обов`язок доведення відсутності вини несе відповідач. Відповідно до пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: наявність шкоди, протиправна поведінка заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, вина. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір. Згідно частиною 2 статті 1192 Цивільного кодексу України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. 11 вересня 2023 року між ПП «Бумеранг-2», в особі директора Максименка Віктора Миколайовича, та [PERSON] укладено угоду № 24 на виконання проектних робіт, відповідно до якої ПП «Бумеранг-2» прийняло на себе виготовлення проектно-кошторисної документації на капітальний ремонт паркану по [ADDRESS] . Згідно п. 2.1 вказаної угоди, вартість робіт за кошторисну документацію становить 1927,36 грн, які сплачені [PERSON] на користь ПП «Бумеранг-2», що підтверджується квитанцією від 25.09.2023 № 0.0.3218427921.1. Також відповідно до Інвесторської кошторисної документації ПП «Бумеранг-2» та зведеного кошторисного розрахунку вартості об`єкта будівництва № 009 від 25.09.2023 загальна вартість капітального ремонту паркану по [ADDRESS] складає 31224,00 грн. Крім того, відповідно до квитанції ААЖ 3 9492076 від 25 вересня 2023 року [PERSON] сплачено за 8 фотознімків 64 грн та копіювання 18 документів А 4 36 грн, а всього 100 грн. Отже загальна майнова шкода завдана позивачу становить 33251,36 грн. Суд дійшов висновку про доведення позивачем на підставі належних та допустимих доказів завдання шкоди його майну внаслідок пошкодження паркану, а також доведено розмір спричиненої майнової шкоди. Крім того, слід зазначити, що розмір спричиненої шкоди позивачу 33251, 36 грн не оспорював у судовому засіданні і сам відповідач [PERSON] , визнавши позов в цій частині. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Щодо судових витрат суд зазначає наступне. Відповідно до вимог частини 2 статті 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно зі статтею 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Європейський суд з прав людини при розгляді справ «Баришевський проти України» від 26.02.2015 року, «Пмайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009 року, «Двойних проти України» від 12.10.2006 року, «Меріт проти України» від 30.03.2004 року зазначав, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Позивачем надано документи, що свідчать про оплату витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку, а саме квитанція про оплату послуг адвоката від 23.10.2023 № 0.0.3267164305.1, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення за рахунок відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн. При зверненні до суду із вказаним позовом позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1073,60 грн, що підтверджується квитанцією № 0.0.3267159805.1 від 23.10.2023. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 6073,60 грн (судовий збір у розмірі 1073,60 грн + 5000,00 грн документально підтверджені витрати на надання правової допомоги). Посилання відповідача на те, що витрати на правову допомогу не підлягають задоволенню є безпідставними та спростовуються долученими до матеріалів справи документами (договором про надання правової допомоги № 55 від 20.10.2023, описом виконаних робіт до цього договору, ордером від 20.10.2023 та свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю №2282), оригінали яких були оглянуті в судовому засіданні. Враховуючи вищевказані обставини, суд вважає за можливе позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Outcome: approved