Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-23 00:00:00

05.10.2023 через підсистему "Електронний суд" на електронну пошту Корольовського районного суду м.Житомира надійшла позовна заява представника позивача Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінтраст Україна" Крюкової Марини Володимирівни до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог вказано, що ТОВ «Авентус Україна» є фінансовою установою, ТОВ «Авентус Україна» має ліцензію на надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, яка була видана розпорядженням Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 28.03.2017 № 756. 13.09.2021 між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем [PERSON] за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було укладено електронний Договір № 4768013 про надання споживчого кредиту. Зазначений кредитний договір було укладено відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна» затверджених наказом № 53-ОД від 16.01.2020. Згідно умов Кредитного договору: сума кредиту (загальний розмір) складає 10000 грн.; строк кредиту 25 днів. Дата повернення кредиту 08.10.2021. ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед [PERSON] виконало та надало кредит в сумі 10 000 грн. шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну карту відповідача № [NUMBER] . 08.10.2021 відповідач свої зобов`язання перед Кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконала, а також не уклала угоду щодо пролонгації строку дії кредитного договору, в зв`язку з чим, кредитний договір було автопролонговано, а строк користування кредитом було продовжено на 90 днів. Враховуючи невиконання відповідачем своїх боргових зобов`язань перед ТОВ «Авентус Україна» 21.06.2022 між ТОВ «Авентус Україна», як клієнтом, та ТОВ "Фінансова компанія" Фінтраст Україна", як фактором, було укладено Договір факторингу № 21-06/2022, згідно з умовами якого Клієнт відступив Фактору права грошової вимоги за Кредитним договором. Отже, до ТОВ "Фінансова компанія" Фінтраст Україна" відповідно до укладеного Договору факторингу №21-06/2022 перейшло право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором № 4768013 у розмірі 41787,16 грн. Станом на 05.10.2023 заборгованість за Кредитним договором Відповідача склала: тіло кредиту 10 000 грн., нараховані проценти\~21840 грн. всього:31840 грн., також інфляційні витрати в сумі 8405,76 грн., три відсотки річних в сумі 1541,40 грн., які позивач просить стягнути на свою користь, а також просить стягнути судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2 147, 20 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн. Ухвалою суду від 19.10.2023 відкрито спрощене позовне провадження, справу призначено до розгляду в судовому засіданні. 20.11.20232 представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву де вказав, що заперечує проти задоволення позову в частині що перевищує стягнення 10000,00 грн основного боргу, 4500,00 грн процентів за користування кредитом, 3613,75 грн по інфляційним втратам та 863,18 грн по 3% річних від простроченої суми. В іншій частині позовних вимог просить відмовити, оскільки кредитний договір на 10000,00 грн укладено 13.09.2021 лише на 25 днів , а проценти нараховано за завищеною ставкою та поза межами дії кредитного договору. Також просить стягнути з позивача витрати на правничу допомогу відповідачу в сумі 10400,00 грн Представник позивача 05.12.2023 подав відзив на заперечення де вказав, що оскільки на момент закінчення дії кредитного договору малася заборгованність у ХланьЛ.В. кредитний договір автоматично було пролонговано, як те передбачено п.4.3 Договору, та нараховувалася Стандартна ставка 1,90% в день відповідно до п.1.5.2 Договору , а не занижена 1,33 % ,як передбачено п.1.5.2 Договору В судове засідання представник позивача не з`явилися, подала заяву про розгляд справи без її участі, зазначивши що позов підтримує, просить його задовольнити в повному обсязі . Представник відповідача 14.12.2023 надав заяву про розгляд справи без їх з відповідачем участі. Просять відмовити в задоволенні позову з урахуванням заперечень. Верховний Суд у постановах від 13 листопада 2020 року у справі\~№ 359/5348/17 (провадження № 61-18620св19), від 08 грудня 2021 року у справі № 369/10161/19 (провадження № 61-3468св21) зазначив, що якщо сторони чи їх представники, чи інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторони чи її представника, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні Суд вважає, що наявних у справі матеріалів у цій справі, достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, та не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті У зв`язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи в порядку спрощеного провадження, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до вимог ч.1 ст. 279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, встановив наступні обставини та визначив відповідно до них правовідносини. 13.09.2021 між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем [PERSON] за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було укладено електронний Договір № 4768013 про надання споживчого кредиту Відповідно до п.1.1 договору його укладення здійснюється сторонами за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через Веб-сайт або Мобільний додаток. Електронна ідентифікація Споживача здійснюється при вході Споживача в Особистий кабінет в порядку, передбаченомуЗаконом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки Товариством правильності введення коду, направленого Товариством на номер мобільного телефону Споживача, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення Пароля входу до Особистого кабінету. При цьому, Споживач самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до Веб-сайту/ІТС Товариства. Згідно з п.1.2. договору товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Сума кредиту (загальний розмір) складає 10 000,00 грн., тип кредиту - кредит (п.1.3 договору). Строк кредиту 25 днів. Дата повернення кредиту вказується в графіку платежів, що є Додатком №1 до цього договору. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в Розділі 4 цього Договору (п.1.4). Відповідно до п.1.5 договору, тип процентної ставки - фіксована. Пунктом 1.5.1 визначено, що Стандартна процентна ставка становить 1,90 % в день та застосовується : - у межах строку надання кредиту, зазначеного в п.1.4 цього договору , якщо не виконані умови для застосування заниженої процентної ставки; - у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою Споживача відповідно до п.4.2 Договору; Пунктом 1.5.2 визначено, що Знижена процентна ставка 1,33 вдень застосовується : - якщо Споживач в межах строку встановленого п.1.4 Договору або протягом 3-х календарних днів, що слідують за датою закінчення такого строку здійснить повне погашення кредитної заборгованності або протягом такого строку за ініціативою Споживача відбудеться продовження строку кредиту на новий строк Згідно п.2.1. договору, кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки [NUMBER] або іншої платіжної картки, реквізити якої надані споживачем товариству з метою отримання кредиту. Порядок обчислення (нарахування) процентів, порядок зміни процентів врегульовано розділом 3 договору. Так, п.3.1 передбачено, що нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, протягом строку кредиту (включаючи періоди пролонгації та автопролонгації виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт». Пунктом 3.2 договору визначено, що до періоду розрахунку процентів включається день надання та день фактичного повернення кредиту, але не включається дата повернення кредиту, вказана в Графіку платежів, крім випадку, якщо в межах строку надання кредиту, визначеного у п.1.4 договору, відбулася пролонгація строку кредиту, відповідно до п. 4.2 Договору, де проценти нараховуються і за дату повернення кредиту, вказану в графіку платежів. У випадку якщо день надання та день повернення кредиту співпадають, нарахування процентів здійснюються за один день. Пунктом 4.3. Договору передбачено, що у випадку якщо у Споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації наявна заборгованність за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один настурний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою Споживача відповідно до п.п.4.2.2 - 4.2.4 Договору. Тобто в даному випадку кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту. Згідно п. 4.3.2 споживач, дає згоду на автопролонгацію строку кредиту на умовах передбачених в пп. 4.3.1 Договору. Споживач вважається таким, що прострочив повернення кредиту, якщо після закінчення періоду автопролонгації у споживача наявна заборгованість за кредитом та не відбулося продовження строку кредиту за ініціативою споживача, у порядку передбаченому п. 4.2 договору. Вказаний в цьому розділі порядок внесення змін до договору щодо продовження строку кредиту сторони вважають таким, що вчинений в письмовій формі, оскільки воля сторін передбачена в п. 4.2 договору виражена за допомогою технічного засобу зв`язку, а в п. 4.3 договору - письмово цим договором, що відповідає вимогам, встановленим статтею 207 ЦК України до письмової форми правочину. За змістом п. 6.3 кредитного договору погашення заборгованості здійснюється у такій черговості: прострочені зобов`язання по процентам, прострочені зобов`язання по кредиту. Для підписання кредитного договору відповідачем було використано електронний підпис з одноразовим ідентифікатором «А469498» 13.09.2021 о 20:24:03 Згідно паспорту споживчого кредиту, який підписано [PERSON] електронним підписом з одноразовим ідентифікатором «А469498» 13.09.2021 о 20:24:03 вона була ознайомлені з істотними положеннями отримання кредиту (а.с. 33-35). ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед [PERSON] виконало та надало їй кредит в сумі 10000 грн. шляхом зарахування 19.09.2021 кредитних коштів на її платіжну карту № [NUMBER] , що підтверджується довідкою ТОВ «Фінансова компанія «Контрактовий дім» від 29.06.2022 (а.с. 12). Підпунктом 3 п. 5.1. кредитного договору передбачено, що ТОВ «Авентус Україна» має право укладати договори щодо відступлення права вимоги за договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди відповідача. 21.06.2022 між ТОВ «Авентус Україна», як клієнтом, та ТОВ "Фінансова компанія" Фінтраст Україна", як фактором, було укладено Договір факторингу №21-06/2022. Згідно з п. 1.2 договору факторингу перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно додатку № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованості та набуває відповідні права вимоги. Відповідний акт прийому- передачі інформації згідно реєстру боржників в електронному виді за договором факторингу № 21-06/2022 від 21.06.2022 було підписано сторонами даного договору (а.с. 40). Отже, до ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» відповідно до укладеного договору факторингу № 21-06/2022 перейшло право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором № 4768013, заборгованість за яким складає 41787,16 грн. з яких сума кредиту 10000, грн., сума процентів за користування кредитом - 21840,00 грн. всього:31840,00 грн. За несвоєчасне повернення кредиту позивач нарахував інфляційні втрати в сумі 8405,76 грн та 3% річних 1541,40 грн, які також просить стягнути з відповідача. Отже між [PERSON] та ТОВ «Авентус Україна» склалися зобов`язальні цивільно-правові правовідносини, що регулюються нормами ЦК України. В подальшому ТОВ "Фінансова компанія "Фінтраст Україна" та ТОВ «Авентус Україна» уклали договору факторингу відповідно позивач ставновим кредитором Відповідача за Кредитним договором № 4768013 від 13.09.2021, а відтак між сторонами існують зобов`язальні цивільно-правові правовідносини, що також регулюються нормами ЦК України. Вирішуючи спір по суті суд виходить з наступного. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України). За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Суд встановив, що оспорюваний договір був укладений сторонами в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатора «А469498» 13.09.2021 о 20:24:03 (а.с.25-29). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону). Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно ч. 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Договір про надання споживчого кредиту №4768013 підписаний [PERSON] за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора «А469498»\~13.09.2021\~о 20:24:03, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами 13.09.2021 року правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір не був би укладений. Отже, встановивши, що без здійснення вказаних дій позивачем кредитний договір не був би укладений сторонами, суд першої інстанції дійшов обґрунтовано висновку, що цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі позивача. Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21). Таким чином, сторони погодили всі істотні умови кредитного договору, зокрема щодо визначення розміру процентів за його користування та пролонгації договору. Відповідач жодного разу не виконав свого зобов`язання з погашення кредитного договору №4768013 від 13.09.2023 та не заперечує, що має заборгованість за тілом кредиту - 10000,00 грн. Натомість , спірним є нарахування відсотків за користування кредитом. За змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до усталеної судової практики після спливу строку кредитування внаслідок закінчення цього строку, визначеного у відповідному кредитному договорі, або внаслідок реалізації кредитодавцем свого права на дострокове стягнення всієї суми заборгованості за кредитом в порядку ч.2 ст.1050ЦК України (шляхом направлення позичальнику відповідної вимоги або шляхом подання відповідного позову до суду) припиняється право кредитодавця нараховувати передбачені кредитним договором проценти за користування кредитом, а також неустойку. У таких правовідносинах права та інтереси кредитодавця забезпечуються ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, та підлягає застосуванню до всього періоду прострочення виконання грошового зобов`язання від дати спливу строку кредитування. Аналогічні висновки містять правові позиці Великої Палати Верховного Суду у постановах від 04.07.2018 по справі №310/11534/13-ц, від 04.06.2019 по справі №916/190/18, від 08.11.2019 по справі №127/15672/16-ц, від 23.06.2020 по справі №536/1841/15-ц, від 26.01.2021 по справі №522/1528/15-ц. Як вбачається зі змісту укладеного між сторонами кредитного договору з додатком до нього, строк кредитування встановлено 25 днів, тобто відлік почався з 14.09.2023 і мав би закінчитися 08.10.2023 і за спливом цього строку позичальник зобов`язалась повернути кредит за тілом кредиту в розмірі 10000,00 грн. та процентами у разі зниженої процентної ставки - 3325,00 грн, у разі застосування стандартної процентної ставки - 4750,00 грн про що відповідач підписав додаток №1 до договору споживчого кредиту №4768013 від 13.09.2021 (а.с.30) Порядок обчислення (нарахування) процентів, порядок зміни процентів врегульовано розділом 3 договору. Так, п.3.1 передбачено, що нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, протягом строку кредиту (включаючи періоди пролонгації та автопролонгації виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт». Пунктом 3.2 договору визначено, що до періоду розрахунку процентів включається день надання та день фактичного повернення кредиту, але не включається дата повернення кредиту, вказана в Графіку платежів, крім випадку, якщо в межах строку надання кредиту, визначеного у п.1.4 договору, відбулася пролонгація строку кредиту, відповідно до п. 4.2 Договору, де проценти нараховуються і за дату повернення кредиту, вказану в графіку платежів. У випадку якщо день надання та день повернення кредиту співпадають, нарахування процентів здійснюються за один день. Пунктом 4.3. Договору передбачено, що у випадку якщо у Споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації наявна заборгованність за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один настурний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою Споживача відповідно до п.п.4.2.2 - 4.2.4 Договору. Тобто в даному випадку кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту. Згідно п. 4.3.2 споживач, дає згоду на автопролонгацію строку кредиту на умовах передбачених в пп. 4.3.1 Договору. Споживач вважається таким, що прострочив повернення кредиту, якщо після закінчення періоду автопролонгації у споживача наявна заборгованість за кредитом та не відбулося продовження строку кредиту за ініціативою споживача, у порядку передбаченому п. 4.2 договору. Вказаний в цьому розділі порядок внесення змін до договору щодо продовження строку кредиту сторони вважають таким, що вчинений в письмовій формі, оскільки воля сторін передбачена в п. 4.2 договору виражена за допомогою технічного засобу зв`язку, а в п. 4.3 договору - письмово цим договором, що відповідає вимогам, встановленим статтею 207 ЦК України до письмової форми правочину. З матеріалів справи вбачається, що відповідач своїх зобов`язань у визначений договором строк щодо повернення кредиту не виконала, одного разу лише сплатила 10,00 грн . Сплачені нею кошти відповідно до п. 6.3 договору були спрямовані в першу чергу на погашення прострочених процентів, а строк дії договору на підставі його положень було продовжено. Таким чином, внаслідок продовження дії договору у первісного кредитора були наявні правові підстави для нарахування процентів за користування кредитом до 06.01.2022 року виходячи з процентної ставки 1,90% 21.06.2022 між ТОВ «Авентус Україна», як клієнтом, та ТОВ "Фінансова компанія" Фінтраст Україна", як фактором, було укладено Договір факторингу №21-06/2022. Згідно з п. 1.2 договору факторингу перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно додатку № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованості та набуває відповідні права вимоги. Відповідний акт прийому- передачі інформації згідно реєстру боржників в електронному виді за договором факторингу № 21-06/2022 від 21.06.2022 було підписано сторонами даного договору (а.с. 40). Отже, до ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» відповідно до укладеного договору факторингу № 21-06/2022 перейшло право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором № 4768013, заборгованість за яким складає 41787,16 грн. з яких сума кредиту 10000, грн., сума процентів за користування кредитом - 21840,00 грн. всього:31840,00 грн. Щодо стягнення інфляційних втрат та 3% річних. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Щодо вимоги в частині стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних втрат суд зазначає наступне. Відповідно до\~ч.2\~ст.625\~ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 11 березня 2020 року, з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-Cov-2, Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову №211 від 11 березня 2020 року (з подальшими змінами), якою з 12.03.2020 на усій території України встановлено карантин, в подальшому такий неодноразово продовжувався, та був відмінений з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 на підставі постанови Кабінету Міністрів України №651 від 27 червня 2023 року Відповідно до п.6 розділу IV Закону України Про споживче кредитування у разі прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит (в тому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань зі сплати платежів) споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. В тому числі, але не виключно, споживач в разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язків сплачувати кредитодавцю неустойку (штраф, пеню) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин, інших ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), наступного за місяцем, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19) (в тому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), наступного за місяцем, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань зі сплати платежів). Норми цього пункту поширюються у тому числі на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону. Беручи до уваги те, що інфляційні втрати, згідно наявних в позовній заяві розрахунків, нараховані відповідачу в період дії карантину ( з лютого 2022 року по квітень 2023) , натомість у відповідності до п.6 розділу IV Закону України Про споживче кредитування споживач був звільнений від відповідальності перед кредитодавцем за прострочення виконання зобов`язання у цей період, відтак відсутні підстави для їх стягнення. 3% річних розраховані з 10.02.2022 по 22.09.2023, отже по 01.08.2023 нема підстав для їх стягнення, оскільки карантин закінчився 01.07.2023 а заборна діє по останній календарний день місяця (включно), наступного за місяцем, в якому завершується дія карантину то з 01.08.2023 по 22.09.2023 наявні підстави для стягнення 138,70 грн, виходячи з розрахунку 31840,00 грн х 3 : 100 : 365 х 53=138,70 грн) За таких обставин, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором про надання споживчого кредиту від 13.09.2021 в загальному розмірі 31978,70 грн, яка складається з тіла кредиту - 10000,00 та відсотків за користування кредитом - 21840,00 грн та 3% річних в сумі 138,70 грн . Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Щодо стягнення з позивача судових витрат, а саме судового збору та витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, оскільки відповідач позов визнала то стягненню з неї підлягає 50% від сплаченого судового збору. При подачі позову сплачено судовий збір в сумі 2147,20 грн. про що свідчить платіжна інструкція в національній валюті № 1065 від 29.09.2023 Позов задоволено частково, отже 1643,20 грн підлягають стягненню з відповідача на користь позивача (31978,70 грн :41787,16 грн х 2147,20 грн= 1643,20 грн). Щодо стягнення витрат на правничу допомогу Відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. За вимогами статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі «Схід / Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. У відповідності до частини 6 статті 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: approved