Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-07 00:00:00

Представник позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Профіт Капітал" Мартиненко В. В. звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 28286,25 грн., судових витрат у розмірі 2684 грн. та витрат на правничу допомогу в розмірі 7000 грн. Позовні вимоги обґрунтував тим, що 16.09.2016 року між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] укладено угоду №С01.203.74948 про відкриття кредитної лінії та обслуговування Кредитної карти. Максимальний ліміт Кредитної лінії встановлено в розмірі 200000 гривень. Ліміт Кредитної лінії 5000 гривень, процентна ставка 42% річних. Банк на виконання умов договору надав Позичальнику грошові кошти у розмірі 5000 гривень, строком до 16.09.2021 року. Оскільки позичальник належним чином не виконує свої зобов`язання за вказаним договором, станом на 03.12.2020 року за ним виникла заборгованість в загальному розмірі 23989,02 грн., яка складається із заборгованості за основним боргом в розмірі 8700 грн., заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками в розмірі грн., заборгованості 3% річних за користування кредитом 148,01 грн., заборгованості за інфляційними витратами 461,70 грн. 03.12.2020 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» укладено договір факторингу № 12/90, відповідно до якого до ТОВ «ФК «Профіт Капітал» починаючи з 03.12.2020 року перейшло право за Договором №С01.203.74948від 16.09.2016 року, що укладений між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] . У зв`язку з цим, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за вказаним кредитним договором, 3% річних за користування кредитом, заборгованість за інфляційними витратами, а також понесені судові витрати. Ухвалою суду від 23.10.2023 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін. Ухвалою суду від 20.11.2023 визнано обов`язковою явку представника позивача для дачі особистих пояснень. Представник позивача в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, заяв та клопотань на адресу суду не подав. Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи відповідно до ч.10 ст.187 ЦПК України шляхом оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, заяв про відкладення розгляду справи та/або про розгляд справи за його відсутності на адресу суду не надходило, відзиву надано не було. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 16.09.2016 року між ПАТ «Ідея Банк» та відповідачем [PERSON] укладено угоду №С01.203.74948 про відкриття кредитної лінії та обслуговування Кредитної карти. Максимальний ліміт Кредитної лінії встановлено в розмірі 200000 гривень. Ліміт Кредитної лінії, доступний клієнту на момент укладення угоди становить 5000 гривень, процентна ставка 42% річних (а.с. 5). Відповідно до п.4 повернення заборгованості та сплата відсотків за користування кредитною лінією за Угодою та Договором здійснюються згідно умов Договору, Типового графіку та Розрахунку сукупної вартості кредиту, а також Тарифів, які розміщені на сайті Банку. Відповідно до виписки з рахунку [PERSON] з 01.01.2016 року по 03.12.2020 року вбачається здійснення операцій за рахунком відповідача з 21.09.2016 року по 02.07.2018 року. За рахунком відповідача здійснювались видача траншу кредиту, списання комісії, погашення заборгованості. Станом на 02.07.2018 операції за рахунком [PERSON] містять 144 проводок, дебет рахунку - 10949,57 грн., кредит рахунку - 10949,57 грн. (а.с. 7-9). Згідно з довідкою-розрахунком заборгованості [PERSON] за Договором №С01.203.74948від 16.09.2016 року, розрахунок боргу станом на 03.12.2020 року включає заборгованість за основним боргом 8700 грн, заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками 15289,02 грн, заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями 0,00 грн, загальна заборгованість 23989,02 грн (а.с. 10). 03 грудня 2020 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» було укладено договір факторингу №12/90, відповідно до умов якого АТ «Ідея Банк» відступило позивачу ТОВ «ФК «Профіт Капітал» право вимоги в розмірі заборгованості боржників перед банком визначеному в реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу №12/90 від 03.12.2020 року під № 3301 зазначений договір №С01.203.74948, укладений [PERSON] 16.09.2016 року, розмір заборгованості за яким становить 23989,02 грн (а.с.16-21). Згідно платіжних доручень №14 від 03.12.2020 року та № 1 від 19.10.2020 року позивачем проведено фінансування за договором факторингу №12/90 від 03.12.2020 року (а.с. 22,23). ТОВ «ФК «Профіт Капітал» 19.07.2023 року направило відповідачу [PERSON] досудову вимогу від 13.07.2023 року про стягнення заборгованості за кредитним договором №С01.203.74948 від 16.09.2016 року (а.с. 12-13). ТОВ «ФК «Профіт Капітал» здійснило нарахування за період з 03.12.2020 по 23.02.2022 року 3% річних на суму 883,17 грн та інфляційних витрат на суму 3414,07грн у зв`язку з неповерненням кредитної заборгованості за кредитним договором (а.с. 11). Одночасно, суд враховує, що укладеним між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] договором сплата комісії не передбачена. Відомості про те, за який період у [PERSON] утворилась заборгованість за кредитним договором матеріали справи не містять. Розрахунок заборгованості відповідача складається з заборгованості до укладення договору факторингу та заборгованості з нарахованих фактором 3% річних та інфляційних витрат. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статей 599, 631 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Цей строк починає спливати з моменту укладення договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Пунктом 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором. Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Згідно ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Позивачем підтверджено укладення угоди про відкриття кредитної лінії між банком та відповідачем та укладення договору факторингу, однак правомірність грошової вимоги за якою відступлено право вимоги та правомірність вимоги позивача до відповідача не доведені. Судом встановлено, що заборгованість за кредитним договором станом на 03.12.2020 року не містить відомостей щодо періоду, за який утворилась заборгованість з тіла кредиту, відсотків, враховуючи відсутість будь-яких відомостей щодо прострочення сплати кредиту відповідачем. Позивач стверджує що відповідачу банк надав грошові кошти в сумі 5000 грн. строком до 16.09.2021, проте зазначає заборгованість за основним боргом в сумі 8700 грн., що суперечить умовам договору №С01.203.74948 від 16.09.2016. З виписки по рахунку [PERSON] встановлено, що остання проводка від 02.07.2018 року, після чого руху коштів на рахунку відповідача не було. Також встановлено, що дебет рахунку відповідача 10949,57 грн, як і кредит рахунку 10949,57 грн. Дебет і кредит є стандартизованими методологічними прийомами бухгалтерського обліку, що відповідно до виду рахунку (активний чи пасивний) відображає прихід та витрату коштів власника рахунку. Враховуючи, що дохідна та витратна частини рахунку відповідача тотожні, суд вважає, що заборгованість відповідача у будь-якій сумі на момент переходу права вимоги до позивача була відсутня, оскільки належних доказів зворотного суду не надано. Відомості довідки-розрахунку про заборгованість за основним боргом, заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками за договором суперечать наявним у справі доказам, зокрема виписці по рахунку відповідача. За відсутності належного розрахунку відповідно до первинних документів, які б свідчили про рух коштів по рахунку відповідача за всіма операціями (списання, нарахування, внесення коштів), відомостей про отримання відповідачем кредитних коштів, їх суми, строку користування, періоду та сум нарахованих за користування кредитними коштами відсотків, відомостей про повернення відповідачем кредиту, його суми та часу повернення, суд вважає суму заборгованості відповідача за кредитним договором не доведеною належними, допустимими та достатніми доказами. Банк не звертався до відповідача з вимогами про погашення заборгованості. Відповідно до статей 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК випадках. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вказані норми матеріального права, позивач повинен довести суду наявність кредитних правовідносин між первісним кредитором та боржником, наявність договору факторингу між первісним кредитором та новим кредитором, а також правомірність вимог нового кредитора до боржника. Доводи позивача щодо наявності у відповідача на час укладення договору факторингу - 03.12.2020 заборгованості перед банком згідно реєстру боржників, є необґрунтованими та позивачем не доведеними. Крім того, в порушення вимог ст.1082 ЦК України, позивачем не надано доказів одержання відповідачем письмового повідомлення про відступлення права грошової вимоги у зв`язку з чим він просить стягнути кошти на свою користь. Матеріали справи не містять доказів на підтвердження прострочення відповідача, неналежне/несвоєчасне виконання своїх зобов`язань, наявності заборгованості та її розміру, тому суд вважає, що позивачем не доведено порушення відповідачем своїх зобов`язань перед банком, а тому підстави для нарахування сум, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України у фактора були відсутні, вимоги про стягнення 3% річних за користування кредитом та інфляційних витрат є необґрунтованими. За таких обставин, суд вважає, що позивачем не доведена правомірність його вимог до відповідача, а тому в задоволенні позову необхідно відмовити в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України у зв`язку з відмовою в задоволенні позову, судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed