Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що у другій декаді травня місяця 2023 року він дізнався, що відносно нього відкрито виконавче провадження. Отримавши ідентифікатор доступу, позивач через сайт автоматизованої системи виконавчого провадження ознайомився з його матеріалами та встановив, що підставою для його відкриття став виконавчий напис №42671 від 24 травня 2021 року, який вчинений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною, яким було запропоновано звернути стягнення на позивача за кредитним договором від 30 серпня 2020 року №349423196, укладеним з Товариством з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА». Стягнення заборгованості проводилось за період з 16 квітня 2021 року по 12 травня 2021 року в розмірі 71394 грн. 93 коп. в тому числі: прострочена суми заборгованості за сумою кредиту розміром 21999 грн. 40 коп., прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом розміром 49395 грн. 53 коп., за вчинення виконавчого напису стягнуто 1200 грн. 00 коп., в цілому сума стягнення складає 72594 грн. 93 коп. З вказаних документів позивач дізнався, про існування виконавчого напису яким з нього стягнуто заборгованість. Вважає, що зазначений виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню, оскільки на його думку приватним нотаріусом вчинено виконавчий напис з порушенням норм Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що є підставами для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позивач в судове засідання не з`явився, повідомлявся про час та місце судового засідання належним чином, причину неявки суду не повідомив, надав суду заяву, згідно якої просив проводити судове засідання у його відсутність, позов підтримав (а. с. 51-53). Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлялись належним чином, причину неявки суду не повідомив. Відзиву на позов не подав. Надав суду 19 січня 2024 року додаткові письмові пояснення, які подані в порушення ч. 5 ст. 174 ЦПК України без дозволу суду, тому дані додаткові пояснення відповідача не враховуються судом. Суд встановивши\~обставини у\~справі,\~дослідивши докази,\~що маються\~у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав. Судом встановлено, що згідно виконавчого напису вчиненого 24 травня 2021 року приватним нотаріусом Грисюк Оленою Василівною, приватний нотаріус пропонує стягнути грошові кошти у сумі 71394\~грн.\~93\~коп. з [PERSON] , які є боргом за кредитним договором №349423196 від 30 серпня 2020 року, укладеним між ним та ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА». Стягнення заборгованості проводиться за період з 16 квітня 2021 року по 12 травня 2021 року, і складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту 21999 грн. 40 коп.; простроченої заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом 49395 грн. 53 коп. Крім того за вчинення виконавчого напису нотаріусом стягнуто з боржника 1200 грн. 00 коп. Виконавчий напис зареєстровано в реєстрі № 42671 (а. с. 22). Відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження від 01 грудня 2021 року приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Макаренко Анни Сергіївни, відкрито виконавче провадження № 67710674 по виконанню виконавчого напису № 42671 виданого 24 травня 2021 року (а. с. 23). Згідно договору №349423196 від 30 серпня 2020 року укладеного між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та [PERSON] предметом даного договору є надання [PERSON] кредиту в розмірі 22000 грн. 00 коп. Даний договір нотаріально не посвідчувався (а. с. 18-21). Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» - нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Як вбачається\~зі ст.\~89\~Закону України\~«Про нотаріат»\~-\~увиконавчому написі повинні зазначатися, зокрема суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України - кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один зі способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 ЦК України - нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Як зазначає в своїх рішеннях Велика Палата Верховного Суду оформлених постановами від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19) та від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 14-278 гс18): вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом Відповідно до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України, №1722 від 29 червня 1999 року, даний перелік доповнено розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних правовідносин» Постановою КМУ від 26 листопада 2014 року № 662. Вказана постанова КМУ визнана незаконною та нечинною постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року по справі №826/20084/14. Як зазначає в своїй постанові від 21 вересня 2021 року Велика Палата Верховного Суду в справі №910/10374/17 - резолютивна частина постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 в частині відображення результату вирішення позовних вимог містить висновки: 1) про визнання незаконною та нечинною постанови № 662 у наведеній частині; 2) про зобов`язання Кабінету Міністрів України опублікувати резолютивну частину цієї постанови про визнання незаконною та нечинною постанови № 662 у наведеній частині. Отже, ухвали Вищого адміністративного суду України від 06 березня та 04 квітня 2017 року, якими було передбачено зупинення виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 до закінчення касаційного розгляду, стосувались лише зупинення виконання обов`язку Кабінету Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови Київського апеляційного адміністративного суду. Тому Велика Палата Верховного Суду відхиляє доводи відповідача щодо зупинення ухвалами Вищого адміністративного суду України від 06 березня та 04 квітня 2017 року виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 до закінчення касаційного розгляду (01 листопада 2017 року), оскільки зупинення виконання обов`язку Кабінету Міністрів України опублікувати резолютивну частину цієї постанови не впливає на набрання вказаною постановою законної сили та її дію в частині визнання незаконною та нечинною постанови № 662. Таким чином, проаналізувавши зазначені судові рішення, суд вважає, що на час вчинення приватним нотаріусом виконавчого напису 24 травня 2021 року, розділ «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних правовідносин» у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів був недійсним і тому приватний нотаріус не міг вчиняти виконавчий напис за договором укладеним між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та [PERSON] 30 серпня 2020 року. У зв`язку з чим, суд вважає, що доводи позивача, про визнання виконавчого напису вчиненого приватним нотаріусом Грисюк О. В. на підставі договору укладеного між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та [PERSON] 30 серпня 2020 року таким, що не підлягає виконанню є слушними і такими, що підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні достовірно встановлено, що договір між сторонами нотаріально не посвідчувався. Що стосується інших доводів позивача, в частині відсутності безспірності заборгованості за кредитним договором, то суд зауважує, що оскільки судом достовірно встановлено відсутність правових підстав у приватного нотаріуса вчиняти виконавчий напис за договором, який не був нотаріально посвідчений, тому наявність інших порушень з боку приватного нотаріуса при вчиненні виконавчого напису не впливає на правомірність чи неправомірність дій нотаріуса під час вчинення зазначеного виконавчого напису, враховуючи, що діюче законодавство не передбачає права на вчинення такого напису за таким кредитним договором. Враховуючи викладене, суд вважає, що вимоги позивача про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, оскільки позивачем доведено суду про порушення законодавства при вчиненні виконавчого напису. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Таким чином,\~у зв`язку\~із задоволенням\~позовних вимог,\~з відповідача\~підлягає стягненню\~на користь\~позивача судовий\~збір,\~який він\~сплатив при\~поданні позову\~до суду(а. с. 13, 39). На підставі викладеного, ст.ст. 16, 18 ЦК України, Закону України «Про нотаріат»,

Outcome: approved