Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-21 00:00:00

У жовтні 2023 року позивач звернувся до суду з указаним позовом, у якому просив визнати за ним\~право власності\~на житловий\~будинок з\~господарськими будівлями\~та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , у порядку спадкування за законом. Позов мотивовано тим, що вказаний будинок відноситься до суспільної групи господарств колгоспний двір. Станом на 15.04.1991 у будинку проживала та була зареєстрована мати позивача [PERSON] , яка померла [INFO] та після смерті якої відкрилась спадщина, зокрема на житловий будинок [ADDRESS] . Державним нотаріусом Другої чернігівської державної нотаріальної контори відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, оскільки за [PERSON] право власності на вказаний будинок не зареєстровано. Позивач не має іншої можливості зареєструвати своє право власності на нерухоме майно, тому за захистом своїх прав змушений звернутися до суду з цим позовом. Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 02\~листопада 2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено 12-00 год. 06 грудня 2023\~року. Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 06 грудня 2023 року підготовче провадження у справі закрито; справу призначено до судового розгляду на 22 січня 2024 року 10-00 год. У судове засідання сторони не з`явилися. Від позивача до суду надійшла заява, в якій він підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити, розглянути справу без його участі. Представник відповідача сільський голова Вертіївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області Федір Лозян подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без участі представника ради за наявними у справі доказами. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно із ч. 2 ст.\~247\~ЦПК\~України не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази кожного окремо та в сукупності, суд дійшов таких висновків. Судом установлено, що [PERSON] є сином [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ніжинського міськрайонного управління юстиції у Чернігівській області (а. с. 7). Згідно з довідкою № 726 від 28 серпня 2006 року, виданою сільським головою Черняхівської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області [PERSON] , [PERSON] на день смерті постійно проживала і була зареєстрована в [ADDRESS] , та була власником будинку в [ADDRESS] (а. с. 42). Відповідно до довідки від 19.05.2023 №\~1-95/02-16, виданої старостою Липоворізького старостинського округу Вертіївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області Миколою Нікитко, житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , на 15.04.1991 мав статус колгоспного двору, в якому була зареєстрована та проживала [PERSON] голова двору (а. с. 8). [PERSON] померла [INFO] (а. с. 9). [PERSON] постійно проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , та на момент її смерті за вищевказаною адресою ніхто не був зареєстрований та не проживав, що підтверджується довідкою від 19.05.2022 № 1-93/02-16 (а. с. 10). При цьому вищевказаний житловий будинок на праві особистої власності станом на 31.12.2012 року в КП «Ніжинське МБТІ» не зареєстрований (а. с. 11). З матеріалів спадкової справи вбачається, що позивач подав заяву про прийняття спадщини після смерті його матері на майно: житловий будинок з відповідними надвірними будівлями, право на земельну частку (пай) (а. с. 39). Позивачу видано свідоцтво про право власності на спадщину за законом на земельну частку (пай) (а. с. 58). Постановою державного нотаріуса Другої чернігівської державної нотаріальної контори Світлани Репех відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва на право на спадщину за законом на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , оскільки не надано правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві [PERSON] (а. с. 13). Відповідно до ч. 1 ст. 120 Цивільного кодексу Української РСР (далі ЦК\~УРСР) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Згідно із ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991\~року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13\~квітня 1979 року № 112/5 (далі Вказівки № 112/5), а згодом - аналогічними Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року за № 5-24/26, та Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69 (далі Вказівки № 69). За змістом Вказівок № 112/5 і № 69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працювали в колгоспі, але не були членами колгоспу, належали до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. Відповідно до абз. 2 п. 20 Вказівок № 112/5 виключенням із загального порядку були лише господарства, в яких проживали працюючі члени колгоспу. Такі господарства, незалежно від роду занять голови господарства, відносилися до господарств колгоспників. Після введення в дію Закону України «Про власність» 15 квітня 1991\~року у всіх членів колгоспного двору виникло право власності на все його майно в рівних частинах, в тому числі і на будинок з господарськими спорудами, які відносилися до цього колгоспного двору. Як передбачено ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У п. 23 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відмова в оформленні права власності на спірний будинок свідчить про наявність правових підстав для визнання цього права в судовому порядку. Таким чином, право на спадщину є самостійним майновим правом, яке виникає на підставі факту її прийняття та підлягає захисту в передбачений законом спосіб, і через відмову нотаріуса у видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину, не може бути захищене в інший спосіб. З урахуванням викладеного установлено, що станом на 15 квітня 1991 року [PERSON] не втратила право на вказане будинковолодіння. Позивач [PERSON] є спадкоємцем за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] та не оформила своїх спадкових прав на вищевказаний будинок. Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку, що наявні підстави для визнання за позивачем права власності на вказане будинковолодіння в порядку спадкування за законом після смерті матері, отже, позов підлягає задоволенню. При цьому зі справи не вбачається, що в такому разі будуть порушені права та інтереси інших осіб.

Outcome: approved