Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-11 00:00:00

11.12.2023 року до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська надійшла заява представника [PERSON] адвоката Бєліка Андрія Сергійовича про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі № 205/5871/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, яке направлено через систему «Електронний суд» 08.12.2023 року. Заява обґрунтована тим, що Ленінським районним судом м. Дніпропетровська 28.09.2023 року ухвалено рішення по вищевказаній справі. Судові витрати позивача на правничу допомогу розподілено не було, а у позові було заявлено, що докази відповідних витрат буде надано протягом 5 днів з моменту ухвалення рішення. Про ухвалення рішення дізналися дише 05.12.2023 року після отримання його через систему «Електронний суд», після чого протягом5 днів направили дану заяву. На підставі викладеного представник просить поновити строк на подання доказів понесених витрат на правничу допомогу, ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 16\~000 грн. Від представника [PERSON] адвоката Бєліка А.С. надійшла заява, у якій просив провести розгляд заяви без його участі та без участі позивача, заяву задовольнити. [PERSON] про час, дату та місце розгляду заяви повідомлений належним чином, у судове засідання не з`явився, про причини його неявки суд не повідомив. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку про необхідність ухвалення додаткового рішення з огляду на таке. У ході судового розгляду встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28.09.2023 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів задоволено, стягнуто з відповідача на користь позивача неустойку (пеню) зі сплати алементів, розраховану станом на 31.05.2023 року в розмірі 51\~467,50 грн., а також стягнуто з [PERSON] судовий збір на користь держави. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Судом не вирішено питання про розподіл судових витрат позивача на правову допомогу. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу та витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У позові надано попередній орієнтовний розрахунок судових витрат в розмірі 16 000 грн. та повідомлено, що докази таких витрат буде надано відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України. Зі скрін-шоту, наданого заяником, вбачається, що рішення суду по справі № 205/5871/23 надійшло до кабінету [PERSON] в «Електронному суді» 05.12.2023 року, доказів отримання стороною позивача рішення до цієї дати матеріали справи не містять. Враховуючи викладене, суд доходить висновку про поважність причин пропуску строку на подання доказів, тому задовольняє клопотання про поновлення строку на надання доказів понесення судових витрат на професійну правову допомогу. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Представником позивача надано докази понесення судових витрат на професійну правничу допомогу: договір про надання правової № 06/06-23 від 06.06.2023 року, акт виконаних робіт від 05.12.2023 року, відповідно до якого адвокатом виконана наступна робота: вивчення обставин справи та збір доказів, подання адвокатських запитів. відпрацювання правової позиції позивачки на підставі діючих правових висновків Верховного Суду. дослідження судової практики, проведення розрахунку заборгованості, надання неодноразових консультації клієнту. підготовка позовної заяви та направлення її до суду, всього робіт на 16\~000 грн., свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, ордер на надання правничої допомоги, а також квитанцію, видану адвокатом про оплату [PERSON] 16\~000 грн. за договором про надання правової допомоги від 06.06.2023 року. Однак, надані до заяви докази не містять детального опису робіт, виконаних адвокатом. З акту виконаних робіт та матеріалів справи вбачається, що адвокатом надано такі послуги: консультації та підготовка позову, що включає вивчення обставин справи та збір доказів (подання адвокатських запитів), проведення розрахунку заборгованості, дослідження судової практики. Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження\~ № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня\~2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19). Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)). Крім того, в постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі\~№ 211/3113/16-ц (провадження № 61-299св17), від 06 листопада 2020 року у справі № 760/11145/18 (провадження № 61-6486св19) зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved