Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідачки на його користь аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.05.2022 року і до досягнення повноліття [PERSON] , але не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку. В обґрунтування позову, позивач зазначив, що у шлюбі з відповідачкою у них народилися двоє дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 07.02.2017 у справі №757/48250/16-ц шлюб між сторонами - розірвано. У подальшому відповідачка звернулася до суду із позовною заявою про стягнення з позивача аліментів на утримання дітей. Рішенням суду від 14.05.2018 у справі №757/18192/17-ц з позивача на користь відповідача стягнуто аліменти на утримання обох дітей, а саме: починаючи з 30.03.2017 і до досягнення [PERSON] повноліття в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, але не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку та починаючи з 25.05.2024 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, але не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку. У подальшому рішенням Печерського районного суду м. Києва від 12.08.2021 у справі №757/13688/21-ц, яке залишене без змін постановами судів апеляційної та касаційної інстанцій від 04.10.2022 та від 22.03.2023, було визначено місце проживання сина [PERSON] , разом із батьком, за місцем його фактичного проживання. Враховуючи, що донька позивача - [PERSON] досягла чотирнадцятирічного віку, то з травня 2022 остання самостійно вирішила проживати разом зі своїм батьком, що встановлено рішенням суду від 18.05.2023 у справі №757/26811/22-ц, вказана обставина також підтверджується копію нотаріальної заяви [PERSON] . Враховуючи те, що діти [PERSON] проживають разом з ним, то останній звернувся до суду із позовними заявами про звільнення його від сплати аліментів (справи №№757/26811/22-ц та 757/32798/22-ц). На момент вирішення даного спору, у справі №757/26811/22-ц вже ухвалено заочне рішення Печерським районним судом м. Києва від 18.05.2023, яке набрало законної сили, а справа №757/32798/22-ц - перебуває на розгляді в суді першої інстанції. Відповідно до резолютивної частина рішення від 18.05.2023 у справі №757/26811/22-ц, припинено стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30.03.2017 року і до досягнення повноліття [PERSON] , але не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку та визнати таким, що частково не підлягає виконанню, виконавчий лист, виданий Печерським районним судом м. Києва від 06.04.2018 року №757/18192/17-ц про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів у частині утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30.03.2017 року і до досягнення повноліття [PERSON] , але не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку. Таким чином на думку позивача, його зобов`язання щодо сплати аліментів відповідачу на утримання [PERSON] припинилося з моменту набрання рішенням суду від 18.05.2023 у справі №757/26811/22-ц законної сили. Отже оскільки, виконавчий лист, виданий на виконання рішення суду від 14.05.2018 у справі №757/18192/17-ц, визнано таким, що не підлягає виконанню в частині, тому цілком доцільним буде стягувати зазначені у виконавчому листі кошти вже з [PERSON] на користь позивача, так як дочка [PERSON] проживає разом з батьком з батьком. Посилаючись на вищеописані обставини позивач просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. До початку розгляд справи по суті від представника позивача на адресу суду надійшла заява, у якій представник просить суд проводити розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, пред`явлені вимоги підтримує у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, про час та місце його проведення неодноразово повідомлялася судом належним чином в тому числі шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному сайті суду та шляхом направлення повідомлень на мобільний телефон та електронну адресу, вказану у позовній заяві, про причини своєї неявки суду не повідомила та не направила відзив на позов, а також докази на спростування обставин викладених у позовній заяві. За таких обставин, суд визнав можливим розглянути справу за відсутності учасників справи за правилами заочного позовного провадження відповідно до ст. 280 ЦПК України, оскільки відповідач належним чином повідомлявся про дату, час і місце судового засідання не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, відзиву на позов не подав. Суд дослідивши письмові докази по справі, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 27.10.2012 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №1696. До укладення шлюбу у сторін з`явилося двоє дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 07.02.2017 у справі №757/48250/16-ц шлюб між [PERSON] та [PERSON] - розірвано. У подальшому [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою про стягнення з батька дітей - [PERSON] аліментів на утримання дітей. Рішенням суду від 14.05.2018 у справі №757/18192/17-ц з позивача на користь відповідача стягнуто аліменти на утримання обох дітей, а саме: починаючи з 30.03.2017 і до досягнення [PERSON] повноліття в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, але не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку; починаючи з 25.05.2024 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, але не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку. У подальшому рішенням Печерського районного суду м. Києва від 12.08.2021 у справі №757/13688/21-ц, яке залишене без змін постановами судів апеляційної та касаційної інстанцій від 04.10.2022 та від 22.03.2023, було визначено місце проживання сина [PERSON] , разом із батьком, за місцем його фактичного проживання. Після досягнення дочкою [PERSON] чотирнадцятирічного віку, остання з травня 2022 самостійно вирішила проживати разом зі своїм батьком, що встановлено рішенням суду від 18.05.2023 у справі №757/26811/22-ц, та додатково підтверджується нотаріально посвідченою заявою дочки. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 18.05.2023 у справі №757/26811/22-ц припинено стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30.03.2017 року і до досягнення повноліття [PERSON] , але не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку та визнати таким, що частково не підлягає виконанню, виконавчий лист, виданий Печерським районним судом м. Києва від 06.04.2018 року №757/18192/17-ц про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів у частині утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30.03.2017 року і до досягнення повноліття [PERSON] , але не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини встановлені рішенням суду, яке набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення (ч. 1 ст. 15 ЦК України). Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду, порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджене порушення було обґрунтованим. Неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб`єктивних прав та обов`язків особи, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку. Отже, здійснюючи передбачене статтею 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту, а суд, вирішуючи спір, зобов`язаний надати суб`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Так, якщо особа вважає, що її суб`єктивне право у певних правовідносинах не може бути реалізоване належним чином, або на неї протиправно поклали певний обов`язок, така особа має право звертатися за судовим захистом. В разі відповідного звернення особи суд повинен розглянути питання про наявність порушеного суб`єктивного права заявника у конкретних правовідносинах і на підставі цього вирішити спір. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). За змістом ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 179 СК України визначено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. За змістом ст. 181 СК України, аліментами є кошти на утримання дитини, які присуджуються за рішенням суду до стягнення з одного з батьків дитини на користь того з батьків, разом з яким проживає дитина. Відтак, з урахуванням предмета даного спору (стягнення аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час розгляду справи судом та ухвалення рішення по справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, що після досягнення дочкою [PERSON] чотирнадцятирічного віку, остання з травня 2022 самостійно вирішила проживати разом зі своїм батьком, що встановлено рішенням суду від 18.05.2023 у справі №757/26811/22-ц, та додатково підтверджується нотаріально посвідченою заявою дочки. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначає, що після звільнення його від сплати аліментів зв`язку з визначенням місця проживання дочки разом з ним, у нього виникло право на стягнення з відповідачки на його користь аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.05.2022 року і до досягнення повноліття [PERSON] , але не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку. У відповідності до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За приписами частини 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей виникає з моменту їх народження та зберігається до досягнення дітьми повноліття. До того ж, обов`язок утримувати дитину у рівній мірі покладається як на матір, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), або чи розірвано їх шлюб. Чинним законодавством України встановлено, що діти рівні у своїх правах незалежно від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей та повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги. Зобов`язання з утримання дітей виникає за наявності сукупності таких умов: родинного зв`язку між батьками й дитиною (кровний зв`язок між батьками та дитиною або зв`язок між усиновлювачем і усиновленою дитиною); неповноліття дитини; навчання повнолітньої дитини; відсутність підстав для звільнення батьків від сплати аліментів; можливість батьків надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ратифікованої Постановою Верховної ради України № 789-XII від 27.02.1991 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, держава докладає всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18 Конвенції). Згідно з частинами 1, 2 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до основних сформованих принципів суспільства, задекларованих у національному та міжнародному законодавстві, діти мають право на особливе піклування і допомогу, внаслідок своєї фізичної і розумової незрілості, потребують спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. У відповідності до ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, наявність у платника аліментів рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; докази про витрати платника аліментів, що перевищують десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, а також наявність інших обставин, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) батька дитини визначається судом. Частиною 3 ст. 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону (ч.2 ст. 184 СК України). Відповідно до ст. 430 ЦПК України рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць. З огляду на встановлені у справі обставини, що мають юридичне значення та наведені положення Закону а також виходячи з того, що дитина сторін проживає разом із позивачем, у зв`язку з чим цілодобовий обов`язок останнього полягає не тільки у матеріальному забезпеченні дитини, а ще й у постійному вихованні, контролі, що потребує більших моральних витрат ніж періодичні зустрічі, враховуючи вік дитини, суд вважає необхідним присудити стягнення з відповідачки на користь позивача аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.05.2022 року і до досягнення повноліття [PERSON] та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку. Визначаючи вказаний розмір аліментів, враховує стан здоров`я позивача, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у відповідача інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення та визнання позову відповідачем. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню. Оскільки позивач згідно Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів то відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідачки на користь держави судовий збір у розмірі 1073, 60 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved