Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-22 00:00:00

У вересні 2023 року від представника Комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшла вищевказана позовна заява, в якій позивач просить стягнути з відповідача на свою користь суму боргу в розмірі 20 061,85 грн. за період з 01.10.2017 по 01.07.2023, суму збільшення заборгованості внаслідок інфляційних процесів в розмірі 6 530,05 грн. та 3 % річних в сумі 2 441,29 грн. за період з 01.10.2017 по 23.02.2022 , а також судовий збір в розмірі 2 684 грн. В обґрунтування позову вказано, що згідно особового рахунку № [NUMBER] наявна заборгованість за теплову енергію. Відповідачу надіслано попередження про наявність заборгованості, яка не була сплачена. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Цуранову А.Ю. 11.10.2023 ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи 22.11.2023. 13.11.2023 від відповідача на адресу суду надійшов відзив, в обгрунтування якого зазначено про порушення строку звернення до суду та заявлено про застосування строків позовної давності. 15.11.2023 директор позивача звернувся через канцелярію суду із відповіддю на відзив, в обгрунтування якої зазначено про переривання строку позовної давності у березні 2019 року. 20.11.2023 представник позивача звернувся з заявою про розгляд справи без участі представника позивача, в якій просить задовольнити позов в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, позиція сторони суду зрозуміла. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 338758842 від 11.07.2023, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2004132103. Відповідно до наявних у справі відомостей про зареєстроване місце проживання відповідача, [PERSON] зареєстрованим за вищевказаною адресою не значиться. Згідно розрахункового листа абонента та розрахункової відомості за особовим рахунком № [NUMBER] , відкритим на ім`я [PERSON] , за даною адресою рахується заборгованість у розмірі 59 033, 19 грн., в т.ч.: 50 061,85 грн. - борг за спожиті послуги теплопостачання за період з 01.10.2017 по 01.07.2023; 6 530,05 грн. - сума на яку збільшилась заборгованість внаслідок інфляційних процесів за період з 01.10.2017 по 23.02.2022; 2 441,29 грн. - три відсотки річних за період з 01.10.2017 по 23.02.2022. 12.07.2023 позивач направив на адресу відповідачів досудове попередження (претензію) № 65 про сплату боргу, однак кошти не надходили. При вирішенні справи, суд виходить з наступного. Закон України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII від 09.11.2017 року визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону № 2189-VIII споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Частиною 1 статті 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Відповідно до ч. 1 ст. 6 вказаного Закону учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг. Виконавцями комунальних послуг є: послуг з постачання теплової енергії - теплопостачальна організація (п. 3 ч. 2 ст. 6 Закону). Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 7 вказаного Закону індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Частиною 2 статті 162 ЖК України також передбачено, що плата за комунальні послуги в будинку /квартирі/, що належить громадянинові, береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) - ст. 610 ЦК України. За змістом наведених норм вбачається, що цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню до виконання як договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання. Згідно з наданим позивачем розрахунком вбачається, що за особовим рахунком № [NUMBER] за період з 01.10.2017 по 01.07.2023 наявна заборгованість за надані послуги в розмірі 50 061,85 грн. За ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В даному випадку факт порушення відповідачем зобов`язань щодо своєчасної оплати за надані житлово-комунальні послуги встановлений та підтверджується матеріалами справи. На підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України позивачем на суму боргу нараховано 6 530,05 грн. інфляційних втрат та 3% річних в розмірі 2 441,29 грн. в період з 01.10.2017 по 23.02.2022. Відповідач, заперечуючи проти заявлених про стягнення сум основного боргу, інфляційних втрат та 3% річних, заявив про застосування строку позовної давності по даній справі. Так, позовна давність згідно ст. 256 ЦК України - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Суд приймає доводи відповідача та вважає за можливе в межах даного позову застосувати положення про строк позовної давності. Позивач просить стягнути заборгованість, інфляційні втрати та 3% річних в період з 01.10.2017, при цьому з позовом звернувся до суду поштою 31.07.2023, а тому підлягають до задоволення вимоги про стягнення грошових сум лише за останні три роки, що передували зверненню до суду з даним позовом, тобто починаючи з 31.07.2020. Доводи позивача про переривання строку позовної давності у березні 2019 року, судом відхиляються, оскільки з матеріалів справи вбачається, що відбулось погашення боргу в порядку його календарного утворення, тобто за період до жовтня 2017 року, яка стягнута наказом Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11.01.2018 у справі № 2-н/357/51/18. При цьому часткове погашення заборгованості відбулось за межами трьохрічного строку звернення до суду з даним позовом. Таким чином, за період з 31.07.2020 по 01.07.2023 сума заборгованості за централізоване опалення за особовим рахунком № [NUMBER] , що підлягає стягненню становить 26 245,16 грн. Сума на яку збільшилась заборгованість внаслідок інфляційних процесів з 31.07.2020 по 23.02.2022 - 4 499,50 грн., три відсотки річних - 1 311,83 грн. Враховуючи вищевикладене та оцінюючі наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення даного позову. За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, позивачем до відповідачів заявлено позовні вимоги на загальну суму 59 033,19 грн., задоволено судом до стягнення суму 32 056,49 грн., тобто 54,30% від заявленого розміру. Таким чином, сума судового збору, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 1 457,41 грн. (2 684 х 54,30%).

Outcome: partial