Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-09 00:00:00

У листопаді 2022 року [PERSON] звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики у розмірі 139815,06 грн. та 3% річних у сумі 5332,13 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 22.01.2021 між сторонами було укладено договорів позики №2201-2021 (далі - Договір), за умовами якого позивач передав у власність відповідачу грошові кошти у розмірі 127459 грн. (що за комерційним курсом продажу долару США було еквівалентно 4488 дол. США), а відповідач у свою чергу зобов`язався повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів у строк і з графіком, що визначені Договором. Кінцевий строк повернення позики був визначений сторонами 22.07.2021 року. Вказував, що [PERSON] в порушення умов Договору здійснив лише часткове повернення боргу на загальну суму 990 дол. США, а тому розмір основної непогашеної заборгованості становить 3498 дол. США. Відповідно до умов пункту 5.3 укладеного між сторонами Договору, ними було погоджено, що у випадку зміни у бік збільшення курсу гривні по відношенню до долару США, від зазначеного курсу у пункті 1 Договору, позика підлягає поверненню таким чином, щоб розмір повернення позики або її частини відповідав доларовому еквіваленті суми позики, за комерційним курсом продажу долару США, встановленому ПАТ КБ «Правекс-Банк» на день здійснення кожного платежу за цим Договором. Таким чином, на думку позивача, сума заборгованості визначається згідно комерційного курсу продажу долару США, встановленому ПАТ КБ «Правекс-Банк» на дату підписання даного повідомлення. Оскільки, комерційний курс продажу долару США, встановлений у ПАТ КБ «Правекс-Банк» станом на день підписання позовної заяви становить 39,97 грн. за 1 дол. США, то розмір основної заборгованості відповідача становить 139 815,06 грн. Оскільки відповідач відмовляється у добровільному порядку погасити виниклу перед позивачем заборгованість, останній був змушений звернутись до суду із вказаним позовом, де просив її стягнути із відповідача на свою користь разом із нарахованими на підставі статті 625 Цивільного кодексу України 3% річними в розмірі 5332,13 грн. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.11.2022 для розгляду цивільної справи №760/16256/22 визначено суддю Солом`янського районного суду міста Києва Митрофанову А.О. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 21 листопада 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, запропоновано відповідачу у 15-денний строк з дня вручення копії цієї ухвали суду подати суду відзиви на позов. Відповідач належним чином повідомлявся судом про розгляд даного провадження шляхом направлення на адресу його зареєстрованого місця проживання рекомендованим листом з рекомендованим повідомленням (штрих-код Укрпошти 0311331865686) копії ухвали про відкриття провадження та позовної заяви з доданими до неї документами. Крім того, 15.05.2023 відповідачу було повторно направлено листом з рекомендованим повідомленням (штрих-код Укрпошти 0311332130698) на адресу його зареєстрованого місця проживання вказану вище судову кореспонденцію. Проте, відповідно до довідок відділення поштового зв`язку направлена судом поштова кореспонденція була двічі повернута на адресу суду з відміткою відділення поштового зв`язку «за закінченням терміну зберігання». Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження №11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі №10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі №24/260-23/52-б). Згідно вимог частини тринадцятої статті 7 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. За правилами частини восьмої статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Згідно частини 8 статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням пункту 3, пункту 4 частини 1 статті 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши наявні у матеріалах справи докази, суд виходить з наступного. Як убачається з матеріалів справи та установлено судом, 22.01.2021 між сторонами було укладено Договір позики №2201-2021, згідно умов якого [PERSON] передав у власність [PERSON] , а той прийняв грошові кошти в сумі, що становить 127459 грн., за комерційним курсом продажу долару США, встановленому ПАТ КБ «Правекс-Банк» на дату укладення цього договору (1 долар США = 28,4 гривень), еквівалентний 4488 дол. США. А позичальник зобов`язався повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у строк і за графіком відповідно до пункту 5 цього Договору. Кінцевий строк повернення позики - 22.07.2021. У відповідності до пункту 2 цього Договору сума позики, встановлена пунктом 1 даного Договору, отримана позичальником від позикодавця в день підписання даного Договору в повному обсязі. Своїм підписом на договорі позичальник підтверджує факт отримання суми позики у вказаному вище розмірі. Пунктом 5 Договору позики встановлено графік повернення позики без сплати процентів: - 5623 грн., що еквівалентно 198 дол. США - 22.02.2021 року; - 5623 грн., що еквівалентно 198 дол. США - 22.03.2021 року; - 5623 грн., що еквівалентно 198 дол. США - 22.04.2021 року; - 5623 грн., що еквівалентно 198 дол. США - 22.05.2021 року; - 5623 грн., що еквівалентно 198 дол. США - 22.06.2021 року; - 99343 грн., що еквівалентно 3498 дол. США - 22.07.2021 року. З метою забезпечення виконання взятих [PERSON] на себе зобов`язань за договором позики від 22.01.2021 року між сторонами 22.01.2021 року було укладено договір застави транспортного засобу, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Камінською В.П. За умовами пунктів 1.1, 1.2 вказаного договору застави ним було забезпечено виконання [PERSON] зобов`язань за договором позики від 22.01.2021, де він, зокрема, зобов`язаний був повернути [PERSON] позику в сумі 127459 грн., за комерційний курсом продажу долару США, встановленому ПАТ КБ «Правекс-Банк» на дату укладання цього договору, еквівалентній 4488 дол. США. Предметом застави за цим договором виступив транспортний засіб BMW модель X5, шасі (кузов, рама) [NUMBER] , 2010 року випуску, що належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі відповідного свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Частиною першою статті 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі статтею 1047 Цивільного кодексу України підтвердженням укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та у порядку, що передбачені договором. Відповідно до частини першої статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Згідно частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Верховний Суд у постанові від 06 липня 2022 року по справі №537/1118/20 зазначив, що договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником у борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Відповідно постанови Верховного Суду від 10 серпня 2022 року по справі №504/369/18, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. З огляду на досліджені судом докази, вищезазначені положення ЦК України, а також правові висновки Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, суд приходить до висновку, що між сторонами у належній формі укладено договір позики. Своїм підписом у договорі позики, підтвердивши у пункті 2 Договору факт отримання грошових коштів, відповідач засвідчив, що його волевиявлення є вільним, усвідомленим і відповідає його внутрішній волі, умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін. В ході розгляду цивільної справи, відповідач не скористався процесуальним правом на подання своїх заперечень стосовно наявності боргового зобов`язання перед позивачем, а також невиконання грошового зобов`язання у визначені сторонами строки та погодженому графіку. При цьому, відповідно до статті 99 Конституції України, грошовою одиницею України є гривня. Законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 192 ЦК України). Грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (стаття 533 ЦК України). Відповідно до умов пункту 5.3 Договору сторони погодили, що у випадку зміни, у бік збільшення курсу гривні по відношенню до долару США, від зазначеного курсу у пункті 1 цього Договору, позика підлягає поверненню таким чином, щоб розмір поверненої позики або її частини відповідав доларовому еквіваленту суми позики, за комерційним курсом продажу долару США, встановленому ПАТ КБ «Правекс-Банк» на день здійснення кожного платежу за цим Договором (в тому числі у випадку дострокового повернення або погашення в порядку звернення стягнення на предмет застави, та/або примусового стягнення заборгованості, та/або погашення заборгованості будь-яким іншим шляхом передбаченим цим Договором та законодавством України). Згідно з вимогами статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Згідно статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до пункту 8 Договору позики, позичальник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання за даним Договором. Згідно положень частин першої, другої статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Так, згідно пункту 13 Договору передбачено, що у випадку порушення позичальником терміну повернення позики, або у випадку порушення позичальником будь-якого із зобов`язань встановлених цим Договором (в тому числі згоди про те, що зобов`язання щодо повернення усієї суми позики, змінюється в частині строку його виконання, який настає наступного дня після простроченого строку повернення позики (або будь-якої її частини) вказаного в пункту 5.1 цього Договору, більше ніж на 14 календарних днів. В такому разі позикодавець має право вимагати повернення частини позики, що залишилась не поверненою. Відповідно до розрахунку заборгованості, викладеного позивачем у позовній заяві, відповідач на виконання умов Договору здійснив лише часткове повернення боргу на загальну суму 990 дол. США. Таким чином, розмір основної заборгованості за твердженнями позивача становить 3498 дол. США (4488 дол. США - 990 дол. США). Зважаючи на умови пункту 5.3 Договору та враховуючи комерційний курс продажу долару США, що встановлений у ПАТ КБ «Правекс-Банк» на день підписання позовної заяви (39,97 грн.), розмір основної заборгованості [PERSON] позивачем обрахований у сумі 139815,06 грн. (3498 дол. США х 39,97 грн.). Вказаний курс долара США станом на момент подання [PERSON] позову до суду перевірений судом. Отже, за відсутності у матеріалах справи доказів про належне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором позики №2201-2021 від 22.01.2021, суд дійшов висновку, що відповідач порушив передбачений умовами Договору позики графік повернення боргу, не здійснивши чергових платежів, та повернувши взяті у позику грошові кошти. Відтак, за останнім обліковується борг, у розмірі неповернутої частини грошових коштів за Договором у сумі 3498 доларів США, що на момент звернення до суду згідно курсу ПАТ КБ «Правекс-Банк» еквівалентно до гривні становить 139815,06 грн., у зв`язку з чим суд дійшов висновку про правомірність заявлених позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача вказаних грошових коштів у розмірі 139815,06 грн. за договором позики №2201-2021 від 22.01.2021 року. Окрім того, відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивачем здійснено розрахунок 3% річних за період з 22.07.2021 по 28.10.2022, що відповідно становить 5332,13 грн. Вказаний розрахунок 3% річних відповідачем не заперечувався, у встановленому законом порядку не спростовано. Тому суд дійшов висновку про задоволення позову і в цій частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача 3% річних. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, крім випадків, установлених статтею 82 ЦПК України. Належними доказами в розумінні статті 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно з принципом диспозитивності, встановленим статтею 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Під час розгляду справи судом не встановлено, а відповідачем не надано суду доказів, які б спростовували твердження позивача про укладення договору позики та отримання відповідачем грошових коштів, а також правильність розрахунку позивачем заборгованості за договором позики. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, а тому, підлягають задоволенню. Відтак, на користь позивача підлягає стягненню з відповідача основний борг у розмірі 139815,06 грн. та 3% річних в сумі 5332,13 грн., а всього з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у розмірі 145147,19 грн. З урахуванням повного задоволення позовних вимог, в порядку статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1451,47 грн.

Outcome: approved