Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-14 00:00:00

Зміст позовних вимог: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовом до КНП «Надвірнянська центральна районна лікарня» Надвірнянської міської ради про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Позовні вимоги обґрунтовують тим, що 14.07.2014 року до пологового будинку Надвірнянської ЦРЛ поступила у відділ патології вагітних їх мати [PERSON] з скаргами на біль в ділянці живота. В порушення наказу Міністерства охорони здоров`я України від 27.12.2011 року №977 «Про внесення змін до наказу МОЗ України від 15.12.2003 року № 582 «Про затвердження клінічних протоколів з акушерської та гінекологічної допомоги» лікар акушер-гінеколог [PERSON] не віднесла пацієнтку [PERSON] до високої групи ризику по виникненню кровотеч, не скерувала її для подальшого спостереження та родорозрішення у лікувальний заклад III рівня надання перинатальної допомоги, а саме до обласного перинатального центру. 06.08.2014 року, близько 08 год. 00 хв., [PERSON] звернулась до Надвірнянського пологового будинку із скаргою на біль в животі. Того ж дня, о 09 год. 45 хв. лікуючим лікарем акушером-гінекологом [PERSON] було встановлено початок родової діяльності та спільно із завідувачем пологовим відділенням Надвірнянської ЦРЛ Хоптою Т.М. і головним лікарем пологового відділення Надвірнянської ЦРЛ Барчуком Я.М. проведено огляд [PERSON] , за результатами якого встановлено діагноз: IV вагітність, низьке кріплення плаценти, поперечне положення плоду та прийнято рішення про завершення пологів шляхом кесаревого розтину. 06.08.2014 року о 10 год. 55 хв. пацієнтці [PERSON] розпочато оперативне втручання - кесарів розтин, який проводили: лікар акушер-гінеколог [PERSON] як оператор, спільно із завідувачем пологовим відділенням Надвірнянської ЦРЛ Хоптою Т.М. та головним лікарем пологового відділення Надвірнянської ЦРЛ Барчуком Я.М. в якості асистентів. Операцію закінчено о 11 год. 35 хв. Однак, вказана операція була проведена з порушенням вимог наказу МОЗ України від 27.12.2011 року №977 «Про внесення змін до наказу МОЗ України від 15.12.2003 року №582 «Про затвердження клінічних протоколів з акушерської та гінекологічної допомоги», згідно якого родорозрішення проводиться шляхом кесарського розтину І ступеня ургентності протягом 15 хв. з моменту початку родової діяльності. В ході проведення операції лікар акушер-гінеколог [PERSON] розрізала скальпелем черевну порожнину та провела кесарів розтин. Після проведеної операції у пацієнтки [PERSON] почались ускладнення у вигляді емболії навколоплідними водами. В порушення вимог наказу МОЗ України від 29.12.2003 року №620, лікарем [PERSON] вказані ускладнення не були діагностовані, в зв`язку із чим лікування з приводу даного ускладнення в пологовому будинку Надвірнянської ЦРЛ не проводилося. При огляді о 15 год. 00 хв. [PERSON] поскаржилась на різку загальну слабкість, головокружіння, біль в ділянці післяопераційної рани. При цьому, лікар акушер-гінеколог [PERSON] не повідомила негайно про ускладнення, які виникли в [PERSON] в післяопераційному періоді та які потребують надання допомоги оперативним шляхом, негайно не повідомила головного лікаря, головного спеціаліста ДОЗ ОДА з акушерства і гінекології, що є порушенням вимог наказу Міністерства охорони здоров`я України від 29.12.2003 №620, посадової інструкції. В подальшому, о 15 год. 20 хв., [PERSON] розпочато релапаротомію. При операції у хворої у черевній порожнині було виявлено рідку кров без згустків і в зв`язку з гіпотонією матки та крововтратою прийнято рішення про проведення екстирпації матки без додатків, після чого кровотеча продовжилась. При цьому, лікар акушер-гінеколог [PERSON] своєчасно не викликала ургентну бригаду з обласного перинатального центру, що було здійснено тільки в процесі проведення екстирпації матки. Незважаючи на проведені реанімаційні заходи, о 17 год. 20 хв. [PERSON] померла. Враховуючи висновки, проведені у кримінальному провадженні судово-медичних експертиз підтверджується неналежне виконання своїх професійних обов`язків лікарями КНП «Надвірнянська центральна районна лікарня» Надвірнянської міської ради, в тому числі [PERSON] , під час надання медичної допомоги їх матері [PERSON] , що зокрема полягало в недооцінені факторів ризику, внаслідок чого вагітна не була своєчасно спрямована на родорозрішення на III рівень перинатальної допомоги, несвоєчасному встановленні правильного клінічного діагнозу, проведенні кесаревого розтину із запізненням, що в свою чергу призвело до розвитку ряду ускладнень, як під час операції кесаревого розтину, так і у післяопераційному періоді. Вважають, що між протиправними діями працівника КНП «Надвірнянська центральна районна лікарня» Надвірнянської міської ради, виною працівника відповідача у вчиненні кримінального правопорушення та наслідками у виді заподіяння позивачам моральної шкоди є причинно-наслідковий зв`язок. 31.10.2022 року Надвірнянським районним судом Івано-Франківської області [PERSON] , яка на момент вчинення кримінального правопорушення працювала лікарем акушер-гінекологом ургентного пологового будинку Надвірнянської ЦРЛ, а на момент винесення вироку лікарем-ординатором, пологового будинку КНП «Надвірнянська центральна районна лікарня» Надвірнянської міської ради, суд визнав винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.140 КК України та призначив їй покарання - 1 рік і 6 місяців позбавлення волі. На підставі ч.5 ст. 74, п.2 ч.1 ст.49 КК України суд звільнив [PERSON] від призначеного їй покарання за вчинення злочину у зв`язку із закінченням строків давності. 06.04.2023 року колегією суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду клопотання захисника обвинуваченої [PERSON] про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України задоволено. Вирок Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 31.10.2022 року стосовно [PERSON] за ч.1 ст. 140 КК України скасовано. Звільнено [PERSON] від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 140 КК України, на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України у зв`язку з закінченням строків давності. Їх мати [PERSON] , перебуваючи в лікарні під наглядом медичних працівників, загинула, залишивши сиротами трьох дітей. Наслідки події, що сталася, для членів сім`ї потягли за собою необхідність проведення правових та правоохоронних заходів, облаштування життя неповнолітніх дітей, наймолодшому з яких 1 день від народження, обумовили необхідність залучення значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів, що дотепер вимагають компенсаторних можливостей для їх подолання. Досудове розслідування у кримінальному провадженні тривало з 07.08.2014 року по 09.10.2017 року. 12.10.2017 року обвинувальний акт по кримінальному провадженню № 12014090200000461 від 07.08.2014 року направлено до суду. Судовий розгляд кримінального провадження тривав до 06.04.2023 року. В цілому, з моменту смерті [PERSON] до вступу рішення по справі в законну силу пройшло майже 9 років. Їм безперечно спричинена моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, які пов`язані зі смертю їх матері, при цьому вони постійно відчувають біль, горе, значні душевні страждання, пов`язані з відсутністю поряд рідної людини, усвідомленням того, що вони ніколи не побачать матері. [PERSON] взагалі не бачив матері та ніколи не отримає та не відчує материнської любові та турботи. [PERSON] , якій на момент смерті матері виповнилось 15 років тривалий час відвідувала психолога, висловлювала суїцидальні думки, що свідчить про отримання тяжкої душевної травми. Оскільки їх батько та чоловік [PERSON] не зміг справитися з горем, на даний час позбавлений батьківських прав та опіку над малолітнім [PERSON] здійснює старший брат [PERSON] . Ніхто і ніщо ніколи не замінить втрачену сім`ю, близьку людину. Це є неоцінимою втратою. Відновити втрату неможливо, а наслідки даної втрати, безповоротності смерті матері, будуть і надалі спричиняти душевні страждання протягом всього життя. Після смерті матері, працівники КНП «Надвірнянська центральна районна лікарня» Надвірнянської міської ради не надавали позивачам жодної допомоги та навіть не попросили пробачення за скоєне. Тому позивачі вважають, що саме з вини працівників КНП «Надвірнянська центральна районна лікарня» Надвірнянської міської ради спричинена смерть їх матері, чим завдано їм моральну шкоду, що полягає в душевних стражданнях та тривожних спогадах на все життя. Враховуючи глибину фізичних та душевних страждань, ступінь вини КНП «Надвірнянська центральна районна лікарня» Надвірнянської міської ради, а також з урахуванням інших обставин, які в сукупності обґрунтовуються в цій позовній заяві, позивачі просили суд, ухвалити рішення, яким стягнути з КНП «Надвірнянська центральна районна лікарня» Надвірнянської міської ради грошове відшкодування завданої моральної шкоди в користь [PERSON] - 800 000 грн, [PERSON] - 800 000 грн, та в користь [PERSON] -1600 000 грн. 14.11.2023 року від КНП «Надвірнянська центральна районна лікарня» Надвірнянської міської ради надійшов відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнають та вважаю їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Згідно висновку експерта №143/93/90/353-14р/Д від 08.02.2016 року, оригінал якого міститься у матеріалах справи №348/2087/17 провадження №1-кп/348/12/22, смерть [PERSON] настала від синдрому дисемінованого внутрішньо-судинного згортання крові з геморагічним шоком, які розвинулися на фоні емболії навколоплідними водами в ранньому післяпологовому періоді після родорозрішення IV вагітності шляхом кесаревого розтину, в даному випадку емболія навколоплідними водами наступає при підвищеному внутрішньоматковому тиску на початку родової діяльності за умови відшарування плаценти, що створює умови для потрапляння навколоплідних вод у кровоносне русло. Вина [PERSON] , на думку суду, полягала в тому, що вона не діагностувала емболію навколоплідними водами, у зв`язку з чим лікування з приводу даного ускладнення не проводилось. Проте, як зазначали свідки сторони захисту, головний спеціаліст з акушерства та гінекології Департаменту охорони здоров`я Івано-Франківської ОДА та обвинувачена у рамках кримінального провадження, з посиланням на медичні джерела роз`ясняли, що емболія навколоплідними водами це ускладнення, емболія появляється під час операції або після операції тобто її дуже важко або навіть неможливо діагностувати. Емболія навколоплідними водами критичний стан, який виникає в разі проникнення елементів навколо плодових вод у кровотік матері та супроводжується розвитком тяжкої системної запальної реакції. Вважають, що прямий причинно-наслідкового зв`язку між діями [PERSON] та наслідками у вигляді смерті [PERSON] відсутній. Не погодилися, з твердження позивача про те, що закриття кримінальної провадження на нереабілітуючих підставах є рівносильним визнанню обвинуваченою особою своєї вини. Також вважають вимоги позивачів про стягнення на їх користь моральної шкоди у розмірі 3 200 000 гривень очевидно завищеними, розмір компенсації не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Крім того зауважую, що при пред`явленні цивільного позову у рамках кримінального провадження розмір визначеної позивачем моральної шкоди становив 2000 000 гривень, що на переконання також є безперечно завищеним. Таке збільшення розміру грошового еквіваленту моральної шкоди жодним чином не аргументовано та свідчить про відсутність в обох випадках конкретних достатніх доводів щодо обґрунтування зазначених сум спричиненої шкоди. Зазначені в позовній заяві твердження, як свідчення моральної шкоди, про те, що батько позивачів не зміг впоратися з горем та, як наслідок, був позбавлених батьківських прав, саме через даний випадок, жодним чином не підтверджується та цілком може бути пов`язаний із сукупність інших непов`язаних з даним випадком факторів. Хоча є підстави вважати, що тяжка душевна травма, яка пов`язана зі смертю матері, могла відбутися, проте має місце недостатнє підтвердження щодо консультації [PERSON] у психолога, в тому числі через суїцидальні думки. Зазначають, КНП «Надвірнянська ЦРЛ», включено до переліку закладів, які надають медичну допомогу військовослужбовцям, які беруть участь в здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в умовах запровадження воєнного стану (механізм надання медичної допомоги та перелік закладів охорони здоров`я, які здійснюють лікування затверджено спільним наказом Міністерства оборони України та Міністерство охорони здоров`я України від 07.02.2018р. №49/180 «Про визначення механізму надання вторинної (спеціалізованої) і третинної (високоспеціалізованої) медичної допомоги військовослужбовцям, які беруть участь в антитерористичній операції та здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації та/або в умовах запровадження воєнного чи надзвичайного стану»). Такі заходи потребують значногофінансування та є пріоритетними, а тому стягнення грошових коштів у визначених позивачем розмірі призведе до значних збитків при здійсненні господарської діяльності та поставить підприємство у вкрай скрутне становище, зважаючи на обмежене фінансування закладів охорони здоров`я, особливо під час дії воєнного стану. Також Комунальне некомерційне підприємство «Надвірнянська центральна районна лікарня» Надвірнянської міської ради є неприбутковою організацією (ознака неприбутковості 0031 - бюджетні установи), копія рішення про включення до Реєстру неприбуткових установ та організацій від 14.01.2021р. №2109094600013. Просили відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до Комунального некомерційного підприємства «Надвірнянська центральна районна лікарня» Надвірнянської міської ради про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення в повному обсязі. Стислий виклад позиції сторін : Представник позивача [PERSON] - адвокат Міськів О.Т. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю з підстав зазначених в позовній заяві. В судовому засіданні зазначила, що 06.08.2014 року через неналежне виконання професійних обов`язків медичним працівником Комунального некомерційного підприємства «Надвірнянська центральна районна лікарня» Надвірнянської міської ради після проведеного оперативного втручання (кесарів розтин) померла [PERSON] . В цей день у неї народився [PERSON] (позивач у справі). Від дій лікарів сиротами залишились троє дітей. Кримінальне провадження по даному факту тривало три роки, після чого обвинувальний акт переданий до суду, який ухвалив обвинувальний вирок 31.10.2022, яким обвинувачену звільнив від покарання. Івано-Франківський апеляційний суд скасував зазначений вирок, звільнив обвинувачену від кримінальної відповідальності, кримінальне провадження закрив з неребіалітуючих підстав, цивільний позов залишений без розгляду. Розгляд кримінального провадження закінчився через 9 років після вчинення злочину. Позивачі у справі мають право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди. Матеріальна шкода полягає у витратах на встановлення пам`ятнику їх матері. Моральна шкода обґрунтовується смертю матері позивачів, життя яких зазнало непоправних змін. На померлій лежало утримання і виховання дітей, оскільки батько працював за кордоном. Новонароджена дитина фактично передана на виховання брата і неповнолітньої сестри. У відшкодування моральної шкоди входить сума на утримання новонародженої дитини - сплату витрат на нянь, які цілодобово займались дитиною. Матеріальну шкоду заявити не могли, оскільки відсутні документи про такі витрати. Розмір моральної шкоди збільшили з 2 000 000 грн до 3 000 000 грн, у зв`язку із тривалим розглядом кримінального провадження в суді (6 років). Позивач [PERSON] , який є також представником позивачів [PERSON] , [PERSON] , в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з підстав зазначених в позовній заяві. Позивач [PERSON] в суді зазначив, що померла його мати, залишилась новонароджена дитина. На той час його менша сестра навчалась у коледжі. Для того щоб сестра навчалась він пішов працювати вночі, а вдень сам навчався. Всі витрати по дитині взяв на себе. Представник відповідача Лозяк Т.І. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, з підстав зазначених у відзиві до позовної заяви. Представник відповідача пояснив, що лікаря [PERSON] не вважає винною, оскільки відсутній причинно-наслідковий зв`язок між діями лікаря і наслідками, що настали. Емболію навколоплідними водами неможливо діагностувати. Вважає, що лікар зробила все можливе. Висновок експерта у кримінальній справі не є підставою для визнання винною особу. Вирок про винуватість лікаря відсутній. Вважає доводи позивачів про те, що закриття кримінального провадження відбулось з неріабілітуючих підстав є помилковими. Щодо моральної шкоди пояснив, що не існує критерію її компенсації. Позивачі збільшили розмір моральної шкоди з 2000 000 грн до 3000 000 грн, що свідчить про відсутність належного обґрунтування розміру такої шкоди. Людське життя не може бути оцінене. Розмір відшкодування моральної шкоди не повинен приводити до збагачення особи. Витрати на няньок повинні відноситися до матеріальної шкоди. КНП «Надвірнянська центральна районна лікарня» Надвірнянської міської ради є неприбутковою організацією. Процесуальні дії у справі: Ухвалою судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 11.10.2023 р. відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 27.11.2023 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Фактичні обставини, встановлені судом: Судом встановлено, що позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є дітьми [PERSON] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей (а.с. 5-11). [PERSON] померла [INFO] у віці 40 років, що підтверджено свідоцтвом про смерть (а.с.13). Смерть [PERSON] відбулась в пологовому будинку КНП «Надвірнянська центральна районна лікарня» Надвірнянської міської ради. За фактом смерті [PERSON] порушене кримінальне провадження №12014090200000461 від 07.08.2014. Вироком Надвірнянського районного суду від 31.10.2022р. [PERSON] , яка на момент вчинення кримінального правопорушення працювала лікарем акушер-гінекологом ургентного пологового будинку Надвірнянської ЦРЛ, а на момент винесення вироку - лікарем-ординатором, пологового будинку КНП «Надвірнянська центральна районна лікарня» Надвірнянської міської ради, визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.140 КК України та призначено їй покарання - 1 рік і 6 місяців позбавлення волі. На підставі ч.5 ст. 74, п.2 ч.1 ст.49 КК України суд звільнив [PERSON] від призначеного їй покарання за вчинення злочину у зв`язку із закінченням строків давності (а.с. 14-22). 06.04.2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду ухвалою суду задовольнила клопотання захисника обвинуваченої [PERSON] про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі п.2 ч.1 ст. 49 КК України. Вирок Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 31.10.2022 року стосовно [PERSON] за ч. 1ст. 140 КК України скасовано. Звільнено [PERSON] від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 140 КК України, на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України у зв`язку з закінченням строків давності. Кримінальне провадження закрито у зв`язку із звільненням [PERSON] від кримінальної відповідальності. Ухвала суду набула чинності 06.04.2023 (а.с. 23-28). В ході розгляду кримінального провадження судом встановлено, що обвинувачена [PERSON] , будучи медичним працівником, неналежно виконала свої професійні обов`язки внаслідок недбалого до них ставлення, що спричинило тяжкі наслідки для хворого, за наступних обставин. Відповідно до наказу головного лікаряНадвірнянської центральної районної лікарні № 26-к від 15.03.2012 року [PERSON] переведено на посаду лікаря акушер-гінеколога ургентного пологового будинку вказаного лікувального закладу. Згідно примірного положення, затвердженого Наказом МОЗ України 29.12.2003 року №620 лікар акушер-гінеколог пологового будинку Надвірнянської ЦРЛ [PERSON] зобов`язана, крім іншого: брати участь у прийомі вагітних, породіль, роділь та хворих, що поступають у відділення в години її роботи, проводити їх огляд, призначати відповідні лікувально-діагностичні методи, доповідати завідувачу відділення, а за його відсутності - безпосередньо заступнику головного лікаря по медичній частині або головному лікарю, про зміни, що загрожують життю і стану здоров`я, та всіх випадках смерті, вести пологи згідно протоколів, приймати всі необхідні рішення, які виникають в процесі лікування, проводити відповідні діагностичні дослідження, лікування, лікарські маніпуляції, назначати відповідний догляд за хворими, перевіряти правильність і своєчасність виконання середнім і молодшим медичним персоналом всіх лікарських призначень і вказівок по лікуванню і догляду за хворими, вести важких хворих шляхом регулярних записів в історіях, при необхідності корегувати лікарські призначення, доповідати головному лікарю/ його заступнику/ професору кафедри/ доценту про важкохворих, виявляти фактори ризику, які можуть привести до розвитку акушерської патології та провести їх профілактику, визначати важкість стану хворої та обсяг і послідовність здійснення реанімаційних заходів, надавати необхідну невідкладну допомогу, своєчасно виявляти показання до операції кесаревого розтину, визначати тактику ведення пологів при поперечному положенні плода та здійснювати їх, встановлювати причину акушерської кровотечі (передлягання плаценти, її передчасне відшарування, гіпотонічна та атонічна кровотеча) і надавати необхідну допомогу. Відповідно до наказу МОЗ України від 29.12.2003 року №620 «Про організацію надання стаціонарної акушерсько-гінекологічної та неонатологічної допомоги в Україні» лікар акушер-гінеколог в своїй роботі керується примірним положенням про лікаря акушера-гінеколога, наказами та інструкціями органів охорони здоров`я, посадовими інструкціями. 14.07.2014 року до пологового будинку Надвірнянської ЦРЛ поступила у відділення патології вагітних [PERSON] з скаргами на біль в ділянці живота. В порушення наказу Міністерства охорони здоров`я України від 27.12.2011 року №977 «Про внесення змін до наказу МОЗ України від 15.12.2003 року № 582 «Про затвердження клінічних протоколів з акушерської та гінекологічної допомоги» лікар акушер- геніколог[PERSON] не віднесла пацієнтку [PERSON] до високої групи ризику по виникненню кровотеч, не скерувала її для подальшого спостереження та родорозрішення у лікувальний заклад III рівня надання перинатальної допомоги, а саме до обласного перинатального центру. 06.08.2014 року, близько 08 год. 00 хв., [PERSON] звернулась до Надвірнянського пологового будинку із скаргою на біль в животі. Того ж дня, о 09 год. 45 хв. лікуючим лікарем акушером-гінекологом [PERSON] було встановлено початок родової діяльності та спільно із завідувачем пологовим відділенням Надвірнянської ЦРЛ Хоптою Т.М. і головним лікарем пологового відділення Надвірнянської ЦРЛ Барчуком Я.М. проведено огляд [PERSON] , за результатами якого встановлено діагноз - ІV вагітність, низьке кріплення плаценти, поперечне положення плоду та прийнято рішення про завершення пологів шляхом кесаревого розтину. 06.08.2014 року о 10 год. 55 хв. пацієнтці [PERSON] розпочато оперативне втручання - кесарів розтин, який проводили: лікар акушер-гінеколог [PERSON] як оператор, спільно із завідувачем пологовим відділенням Надвірнянської ЦРЛ Хоптою Т.М. та головним лікарем пологового відділення Надвірнянської ЦРЛ Барчуком Я.М. в якості асистентів. Операцію закінчено о 11 год. 35 хв. Однак, вказана операція була проведена з порушенням вимог наказу МОЗ України від 27.12.2011 року №977 «Про внесення змін до наказу МОЗ України від 15.12.2003 року №582 «Про затвердження клінічних протоколів з акушерської та гінекологічної допомоги», згідно якого родорозрішення проводиться шляхом кесарського розтину І ступеня ургентності протягом 15 хв., з моменту початку родової діяльності. В ході проведення операції лікар акушер-геніколог [PERSON] розрізала скальпелем черевну порожнину та провела кесарів розтин. Після проведеної операції у пацієнтки [PERSON] почались ускладнення у вигляді емболії навколоплідними водами. В порушення вимог наказу МОЗ України від 29.12.2003 року №620, лікарем [PERSON] вказані ускладнення не були діагностовані, в зв`язку із чим лікування з приводу даного ускладнення в пологовому будинку Надвірнянської ЦРЛ не проводилося. При огляді о 15 год. 00 хв. [PERSON] поскаржилась на різку загальну слабкість, головокружіння, біль в ділянці післяопераційної рани. При цьому, лікар акушер-гінеколог [PERSON] не повідомила негайно про ускладнення, які виникли в [PERSON] в післяопераційному періоді та які потребують надання допомоги оперативним шляхом, негайно не повідомила головного лікаря, головного спеціаліста ДОЗ ОДА з акушерства і гінекології, що є порушенням вимог наказу Міністерства охорони здоров`я України від 29.12.2003 №620, посадової інструкції. В подальшому, о 15 год. 20 хв., [PERSON] розпочато релапаротомію. При операції у хворої у черевній порожнині було виявлено рідку кров без згустків і в зв`язку з гіпотонією матки та крововтратою прийнято рішення про проведення екстирпації матки без додатків, після чого кровотеча продовжилась. При цьому, лікар акушер-гінеколог [PERSON] своєчасно не викликала ургентну бригаду з обласного перинатального центру, що було здійснено тільки в процесі проведення екстирпації матки. Незважаючи на проведені реанімаційні заходи, о 17 год. 20 хв. [PERSON] померла. Згідно висновку експерта №143/93/90/353-14р/Д від 08.02.2016 року, смерть [PERSON] настала від синдрому дисемінованого внутрішньо-судинного згортання крові з геморагічним шоком, які розвинулися на фоні емболії навколоплідними водами в ранньому післяпологовому періоді після родорозрішення IV вагітності шляхом кесаревого розтину, в даному випадку емболія навколоплідними водами наступає при підвищеному внутрішньоматковому тиску на початку родової діяльності за умови відшарування плаценти, що створює умови для потрапляння навколоплідних вод у кровоносне русло. Медикаментозне лікування [PERSON] в післяопераційному періоді було проведено неправильно у зв`язку з недіагностуванням основного ускладнення - емболії навколоплідними водами. Таким чином, лікар акушер-гінеколог пологового будинку Надвірнянської центральної районної лікарні [PERSON] неналежно виконала свої професійні обов`язки, які визначені наказом МОЗ України від 27.12.2011 року №977 «Про внесення змін до наказу МОЗ України від 15.12.2003 року №582 «Про затвердження клінічних протоколів з акушерської та гінекологічної допомоги» та наказом МОЗ України від 29.12.2003 року №620 «Про організацію надання стаціонарної акушерсько-гінекологічної та неонатологічної допомоги в Україні», внаслідок недбалого до них ставлення, що є у прямому причинно-наслідковому зв`язку із смертю [PERSON] . З копії наказу головного лікаря ЦРЛ Надвірнянського району за №175-а від 07.08.2014 року про накладення дисциплінарних стягнень, з якого встановлено, що на виконання наказу головного лікаря ЦРЛ Надвірнянського району від 07.08.2014 р. №175, комісією проведено службове розслідування щодо надання медичної допомоги породілі [PERSON] , [INFO] , жительці [ADDRESS] . В ході розслідування встановлено окремі порушення, в зв`язку з чим головному лікарю пологового будинку Я.Барчуку за неналежну організацію роботи акушерсько-гінекологічної служби, бригаді акушер-гінекологів, що надавала медичну допомогу породіллі [PERSON] , в складі завідувача пологовим відділом Т.Хопти, лікаря-ординатора акушер-гінеколога [PERSON], акушерки [PERSON] оголошено догану; зав.жіночої консультації [PERSON] вказано на недостатню роботу по активному патронажу до вагітних району (а.с.39). З копії договору №86-17 від 15.08.2017 року укладеного з ФОП [PERSON] та [PERSON] на виготовлення пам`ятнику [PERSON] встановлено, що його вартість становить 28560,00 грн. (а.с. 34). З копії квитанцій до прибуткового ордера № 86 від 15.08.2017 року та № 86 від 20.11.2017 року встановлено, що [PERSON] сплатив за виготовлення та встановлення пам`ятнику [PERSON] 30560,00 грн. (а.с. 35-36). Судом досліджені оригінали вищезазначених документів, які містяться в матеріалах кримінальної справи №348/2087/17 за обвинуваченням [PERSON] за ч.1 ст.140 КК України. Рішенням Надвірнянського районного суду від 28.06.2023 року [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] . Встановлено над малолітнім [PERSON] опіку та призначено опікуна [PERSON] . Рішення набрало законної сили (а.с. 29-32). Допитана в судовому засіданні [PERSON] , 1972 р.н., показала, що є рідною сестрою померлої [PERSON] , яка [INFO] дитину. Після кесарева розтину [PERSON] кричала, казала, що їй дуже погано, мала болі і кровотечу, на що лікарі відповідали, що це нормально. Після цієї операції проводили іншу операцію, результат не казали, у подальшому повідомили про смерть [PERSON] . Лікар [PERSON] та інші працівники лікарні навіть не попросили вибачення. Вважає винною лікаря [PERSON] , якій вона говорила, щоб звернула увагу на біль, на температуру пацієнтки. У [PERSON] народився хлопчик [PERSON] , якого забрали додому. Чоловік сестри і її діти вирішили самостійно виховувати хлопця. На той час [PERSON] було 19 років, а [PERSON] 15 років. Для дитини винаймали двох жінок (няньок), які по черзі цілодобово доглядали дитину, за що платив чоловік сестри. Вона також особисто допомагала - платила кожній няньці по 2000 гривень, які доглядали дитину до 3 років. Потім 6 місяців доглядала дитину інша нянька, яка жила у них. В цей час [PERSON] вчився, а в ночі працював для того, щоб полегшити матеріальне становище родини. [PERSON] навчалась. Діти важко перенесли смерть матері: [PERSON] відвідувала психолога, хотіла скочити із вікна. Батько дітей працював вахтовим методом, а тому [PERSON] доглядали діти і няньки. [PERSON] отримав опіку над братом [PERSON] , через позбавлення батька [PERSON] батьківських прав. [PERSON] взяв на себе відповідальність за дитину. [PERSON] знає, що його мама померла, згадує її, приїжджає до неї на цвинтар. Про обставини смерті матері під час пологів [PERSON] не казали, щоб дитина не винила себе у її смерті і щоб не травмувати дитину. З рішення №2109094600013 від 14.01.2021р про включення до Реєстру неприбуткових установ та організацій встановлено, що комунальне некомерційне підприємство «Надвірнянська центральна районна лікарня» Надвірнянської міської ради є неприбутковою організацією (ознака неприбутковості 0031 - бюджетні установи) (а.с. 63). Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права: Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Відповідно дост.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребовуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. До спірних правовідносин підлягають застосуванню такі норми права. Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Статтею 49 Конституції України передбачено, що кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування. Згідно статті 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) право кожного на життя охороняється законом. Європейський суд з прав людини неодноразово звертав увагу, що перше речення статті 2, яке вважається одним із основоположних положень Конвенції і одночасно захищає одну з основних цінностей демократичних суспільств, що формують Раду Європи, вимагає від держав не тільки утриматись від "умисного" позбавлення життя, але й вживати відповідні заходи для захисту осіб, що перебувають в межах їхньої юрисдикції(див. наприклад рішення ЄСПЛ від 17 січня 2002 року в справі Calvelli&Ciglio v. Italy, заява N 32967/96) та від 19 грудня 2017 року в справі LopesdeSousaFernandes v. Portugal, заява N 56080/13). При цьому для виконання свого позитивного зобов`язання за статтею 2 Конвенції держава зобов`язана всіма наявними в її розпорядженні засобами забезпечити належне здійснення законодавчих та адміністративних заходів, створених для захисту прав пацієнтів, виправлення і покарання будь-яких порушень цих прав (рішення ЄСПЛ від 01 березня 2016 року в справі "Mihuv. Romania", заява N 36903/13). Згідно з пунктами "а", "д", "ї" частини першої статті 6 Закону України "Основи законодавства України про охорону здоров`я" кожний громадянин України має право на охорону здоров`я, що передбачає: життєвий рівень, включаючи їжу, одяг, житло, медичний догляд та соціальне обслуговування і забезпечення, який є необхідним для підтримання здоров`я людини; кваліфіковану медичну допомогу, включаючи вільний вибір лікаря, вибір методів лікування відповідно до його рекомендацій і закладу охорони здоров`я; оскарження неправомірних рішень і дій працівників, закладів та органів охорони здоров`я. Відповідно до частин першої, п`ятої, шостої статті 8 Закону України "Про основи законодавства України про охорону здоров`я" держава визнає право кожного громадянина України на охорону здоров`я і забезпечує його захист. У разі порушення законних прав і інтересів громадян у сфері охорони здоров`я відповідні державні, громадські або інші органи, підприємства, установи та організації, їх посадові особи і громадяни зобов`язані вжити заходів щодо поновлення порушених прав, захисту законних інтересів та відшкодування заподіяної шкоди. Судовий захист права на охорону здоров`я здійснюється у порядку, встановленому законодавством. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України). Відповідно до частини першої, другої статті 1166 Цивільного Кодексу України (далі ЦК) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що для настання відповідальності за завдання шкоди ушкодженням здоров`я необхідна наявність таких умов: протиправна поведінка особи, яка завдала шкоду, наявність шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, наявність вини. Частиною другою статті 22 ЦК збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.23 ЦК особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із загибеллю близької людини. Згідно зі ст. 23 ЦК, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. За загальним правилом особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права, тому поряд із компенсацією матеріальної шкоди позивач має право на компенсацію за заподіяну моральну шкоду. Під власне моральною шкодою маються на увазі душевні страждання, пов`язанні із заподіянням як фізичної, так і майнової шкоди, а також душевні страждання, не пов`язанні ні з тією, ні з іншою. Моральну шкоду, на відміну від майнової, не можна вимірювати у грошах, але це не означає, що вона не може бути компенсованою в будь-якій формі. Нічого дивного в тому немає, що людина, в котрої через чужу провину відібрали життєві радощі, задоволення, духовні блага, бажає компенсації грошима, які відкривають джерела людських задоволень. Можливою є, зокрема грошова компенсація, розмір якої визначений не за принципом еквівалентності, а виходячи з обставин конкретної справи, ступеня й характеру моральної шкоди, майнового стану потерпілих. Компенсацією за заподіяну моральну шкоду призначають для пом`якшення якоюсь мірою тяжких для потерпілих наслідків. Відшкодування - монетизація уявлення потерпілого про заподіяні йому збитки. Завдання моральної шкоди явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи. Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні "трансформують" шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування "обчислює" шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 серпня 2022 року в справі N 607/11755/20 (провадження N 61-13672св21). Згідно зі ст. 1167 ЦК, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ст. 1168 ЦК моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівникам під час виконання ними своїх трудових обов`язків. У п. 8 постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах пр. відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що за моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов`язків, відповідальність несе організація з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу. Згідно зі ст.1201 ЦК особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. Допомога на поховання, одержана фізичною особою, яка зробила ці витрати, до суми відшкодування шкоди не зараховується. Відповідно до частини другої статті 34 Закону України "Основи законодавства України про охорону здоров`я" обов`язками лікуючого лікаря є своєчасне і кваліфіковане обстеження та лікування пацієнта. Аналіз норм ЦК України щодо відшкодування шкоди з урахуванням визначених процесуальним законодавством принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства дає підстави для висновку, що законодавством не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача у заподіянні шкоди, діє презумпція вини, тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди. Якщо під час розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Спір між сторонами виник з приводу наявності вини лікаря [PERSON] у вчинені злочину і розміру заподіяній злочином моральної шкоди, яка повинна компенсуватись внаслідок смерті людини. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, обставини встановлені судовим рішенням є підставою для звільнення від доказування наведених обставин в судовому засіданні. Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, в контексті розглядуваного правового інституту, не свідчить про виправдання особи, про визнання її невинуватою у вчиненні злочину. У такому випадку КК України виходить із встановлення факту вчинення особою кримінально-караного діяння, а тому вказані підстави звільнення від кримінальної відповідальності є нереабілітуючими. Отже, ухвала Івано-Франківського апеляційного суду від 06.04.2023 року про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності, яканабула чинності є обов`язковою для суду і підтверджує, що дійсно відбулось неналежне виконання професійних обов`язків внаслідок недбалого до них ставлення за викладених в ухвалі суду обставин, що спричинило тяжкі наслідки для хворого у виді смерті, які вчинені лікарем КНП «Надвірнянська центральна районна лікарня» Надвірнянської міської ради[PERSON] . Заперечуючи вину лікаря [PERSON] у заподіянні смерті [PERSON] , відповідачем не надані докази на підтвердження своєї позиції, отож відповідачем не спростовані ні обставини викладені в ухвалі Івано-Франківського апеляційного суду від 06.04.2023 року в справі №348/2087/17 щодо неналежного виконання професійних обов`язків внаслідок недбалого до них ставлення лікарем [PERSON] , що спричинило тяжкі наслідки для хворого у виді смерті, ні встановлені висновком судово-медичної експертної комісії Обласного бюро судово-медичної експертизи №143/93/90/353-14р/Д від 08.02.2016 року причини смерті [PERSON] які доводять причинно - наслідковий зв`язок. Таким чином, доведеною є протиправна поведінка [PERSON] у завданні шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, наявність вини [PERSON] . На підставі ст.1172 ЦК України, суд вважає, що обов`язок відшкодування заподіяної внаслідок смерті [PERSON] шкоди, повинно бути покладено на КНП «Надвірнянська центральна районна лікарня» Надвірнянської міської ради, так як під час вказаних протиправних подій [PERSON] перебувала у трудових відносинах із КНП «Надвірнянська центральна районна лікарня» Надвірнянської міської ради. За таких обставин, судом встановлено, що внаслідок порушення працівником КНП «Надвірнянська центральна районна лікарня» Надвірнянської міської ради [PERSON] своїх посадових обов`язків та надання некваліфікованої медичної допомоги [PERSON] , остання померла, у зв`язку з чим її дітям завдана моральна шкода та понесені витрати. Так, позивачем [PERSON] до суду подано копію договору та квитанцій у підтвердженні понесення витрат в сумі 30560,00 грн. за встановлення померлій [PERSON] пам`ятнику (а.с. 34-36). Отже, витрати на вищевказану суму 30560,00 грн. підтверджено належними і достатніми доказами, та підлягають відшкодуванню. Внаслідок неналежного виконання [PERSON] своїх обов`язків позивачі втратили близьку їм людину, що завдало їм сильних душевних та фізичних страждань і спричинило негативні зміни у їхньому житті. Негативні емоції позивачів перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із протиправними діями [PERSON] , внаслідок яких син [PERSON] , дочка [PERSON] , син [PERSON] зазнали, зазнають і будуть зазнавати глибоких моральних страждань, які полягають у душевних стражданнях, які пов`язані зі смертю матері, яка померла в молодому віці, пов`язані із відсутністю поряд рідної людини, усвідомленням того, що вони ніколи не побачать матері, ніколи не відчують і не отримують материнської любові та турботи. Істотність вимушених змін у життєвих стосунках позивачів, які були вимушені витрачати час та докладати додаткових зусиль для організації звичайного способу свого життя, який було порушено внаслідок вчинення злочину і втрати близької людини, що призвело до змін у їх особистому житті, підтверджені показаннями свідка. Крім цього, суд враховує, що втрата близької людини є такою, що не може бути відновлена, а тому душевні страждання позивачів триватимуть і надалі, що свідчить про їх тяжкість. Доводи позивачів про те, що батько позивачів не міг впоратися з горем та був позбавлений батьківських прав, не підтверджують завдання позивачам моральної шкоди в наслідок вчинення злочину. Посилання позивачів на те, що до розміру моральної шкоди враховані витрати на няньок для дитини не ґрунтуються на законі, оскільки моральна шкода відшкодовується незалежно від матеріальної шкоди або інших витрат, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Суд також враховує, що КНП «Надвірнянська центральна районна лікарня» Надвірнянської міської ради є комунальним неприбутковим підприємством, та включене до переліку закладів, які надають медичну допомогу військовослужбовцям, які беруть участь в здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в умовах запровадження воєнного стану, а тому стягнення грошових коштів у визначених позивачем розмірі (3 200 000 грн) поставить у вкрай скрутне становище юридичну особу, зважаючи на обмежене бюджетне фінансування закладів охорони здоров`я. З огляду на зазначені обставини, суд погоджується з доводами представника відповідача про заявлення позивачами завищених вимог про стягнення моральної шкоди. Беручи до уваги глибину і тривалість моральних страждань позивачів (з 06 серпня 2014 року і до ухвалення рішення), характер психологічної травми, яку вони отримали у зв`язку зі смертю рідної людини, конкретні обставини смерті [PERSON] в наслідок неналежного виконання посадових обов`язків та надання некваліфікованої медичної допомоги лікарем, істотність вимушених змін у життєвих стосунках позивачів, які втратили турботу та підтримку близької людини, суд, з урахуванням засад розумності, виваженості та справедливості, визначає розмір моральної шкоди, який підлягає стягнення на користь позивачів в сумі 1 100 000 гривень, а саме: 300 000 грн на користь [PERSON] , 300 000 грн на користь [PERSON] , 500 000 грн на користь [PERSON] . Висновки суду: Таким чином, суд, дослідивши матеріали справи, всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним у справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та оцінюючи їх в сукупності, приходить до наступного про часткове задоволення позову [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та стягнення з відповідача КНП «Надвірнянська центральна районна лікарня» Надвірнянської міської ради заподіяних злочином витрат та моральної шкоди. Судом встановлено та підтверджено належними та достатніми доказами здійснення позивачем [PERSON] витрат у розмірі 30560 грн за встановлення пам`ятнику, які необхідно стягнути з відповідача КНП «Надвірнянська центральна районна лікарня» Надвірнянської міської ради в користь позивача. Встановлюючи розмір моральної шкоди, суд визнав обґрунтованими мотиви спричинення такої шкоди позивачам, враховуючи ступінь вини заподіювача шкоди, характеру та обсягу душевних страждань позивачів, тривалістю завданої позивачам моральної шкоди. Однак на думку суду слід визнати необхідним і достатнімвідшкодування у розмірі 300000грн в користь [PERSON] , 300000грн на користь [PERSON] , 500000грн на користь [PERSON] за спричинену моральну шкоду, що відповідає вимогам розумності та справедливості. Визначена судом компенсація за заподіяну моральну шкоду є достатньою для пом`якшення якоюсь мірою тяжких для потерпілих наслідків вчиненого злочину, відповідає обсягу і тривалості заподіяним моральним стражданням і не приводить до їх безпідставного збагачення. У зв`язку із поданням представником позивача клопотання про надання доказів понесених витрат в порядку ч.8 ст.141 ЦПК, суд вважає за необхідне призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати і встановити строк для подання стороною доказів щодо розміру понесених нею судових витрат, що узгоджується із п.5 ч.7 ст.265 ЦПК. На підставі ст. ст.22, 23, 82, 1160, 1167,1168, 1172, 1177, 1201 ЦК України та

Outcome: partial