Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-15 00:00:00

У жовтні 2023 року [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом. Позов мотивовано тим, що 20 травня 2023 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики за умовами якого [PERSON] надав [PERSON] позику в сумі 43200 грн, що на день укладення договору становило еквівалент 1 154 доларів США 46 центів, строком до 20 червня 2023 року. На підтвердження факту отримання коштів за договором позики від 20.05.2023 року [PERSON] власноручно написала розписку. У разі несвоєчасного виконання договору обумовлена сплата неустойки у розмірі 1%. Під час дії договору між сторонами було укладено ряд додаткових угод, які змінювали пункт 1 договору позики від 20.05.2023, а саме збільшувалась сума позики та продовжувалися строки її повернення. Останні зміни зафіксовані в Додатковій угоді №4, відповідно до якої погоджено, що позикодавець передав, а позичальник прийняв гроші в сумі 317 719 грн 00 коп, що на день укладення цього договору становить еквівалент 8 513 доларів США 37 центів за курсом продажу доларів ПАТ КБ «Приватбанк». Строк обумовлений сторонами до 20.06.2023. У зв`язку з невиконанням зобов`язань за вищевказаними договорами позики позивач просить стягнути з [PERSON] його користь заборгованість вищезазначену заборгованість. Ухвалою Кам`янського районного суду Черкаської області від 21 листопада 2023 року відкрито провадження у даній справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Кам`янського районного суду Черкаської області від 08 грудня 2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з`явилась по невідомій суду причині. Про час та місце слухання справи повідомлена належним чином, шляхом розмішення повідомлення на сайті Кам`янського районного суду Черкаської області. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Отже, суд зі згоди позивача, якому роз`яснено умови та порядок проведення заочного розгляду справи, ухвалив проводити заочний розгляд. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши зібрані в судовому засіданні докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Частина перша та друга статті 207 ЦК України передбачають, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно правової позиції, викладеної Верховним Судом України в постанові № 6-63цс13 від 18 вересня 2013 року, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не пише факту укладення договору, але й факту передачі грошової сумі позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежне від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Згідно із ст.526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У відповідності до ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Судом встановлено, що 20 травня 2023 року між [PERSON] (надалі - позикодавець) та [PERSON] (надалі - позичальник) укладено договір позики (далі - Договір від 20.05.2023 року), відповідно до пунктів 1-2 умов якого позикодавець передав, а позичальник прийняв у власність 43 200 грн, що на день укладання цього договору становило еквівалент 1 154 долари США 46 центів, за курсом продажу доларів ПАТ КБ «Приват Банк», які позичальник зобов`язується повернути Позикодавцю не пізніше 20.06.2023. Після укладення основної угоди між сторонами було укладено ряд додаткових угод, згідно яких змінювався п. 1 основного договору від 20 травня 2023 року, а саме, згідно : - додаткової угоди №1 від 29 травня 2023 року до договору позики від 20 травня 2023 року позикодавець передав, а позичальник прийняв гроші в сумі 131 320 грн. 00 коп., що в еквіваленті, на день укладення додаткової угоди становить 3511 доларів США 23 центів за курсом продажу доларів ПАТ КБ «Приват Банк», які позичальник зобов`язується повернути Позикодавцю не пізніше 20 червня 2023 року. - додаткової угоди №2 від 31 травня 2023 року до договору позики від 20 травня 2023 року позикодавець передав, а позичальник прийняв гроші в сумі 235 652 грн. 00 коп., що в еквіваленті, на день укладення додаткової угоди становить 6300 доларів США 86 центів за курсом продажу доларів ПАТ КБ «Приват Банк», які позичальник зобов`язується повернути Позикодавцю не пізніше 20 червня 2023 року; - додаткової угоди №3 від 02 червня 2023 року до договору позики від 20 травня 2023 року позикодавець передав, а позичальник прийняв гроші в сумі 380 119 грн. 00 коп., що в еквіваленті, на день укладення додаткової угоди становить 10 185 доларів США 40 центів за курсом продажу доларів ПАТ КБ «Приват Банк», які позичальник зобов`язується повернути Позикодавцю не пізніше 20 червня 2023 року; - додаткової угоди №4 від 03 червня 2023 року до договору позики від 20 травня 2023 року позикодавець передав, а позичальник прийняв гроші в сумі 317 719 грн. 00 коп., що в еквіваленті, на день укладення додаткової угоди становить 8513 доларів США 37 центів за курсом продажу доларів ПАТ КБ «Приват Банк», які позичальник зобов`язується повернути Позикодавцю не пізніше 20 червня 2023 року. Пунктом 9 Договору від 20.05.2023 визначено, що позичальник своїм підписом на цьому договорі підтверджує факт отримання грошей від позикодавця. За змістом статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору. Відповідно до частин першої-третьої статті 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Згідно зі статтею 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до приписів статті 639 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі статтею 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Оскільки між позивачем та відповідачем на день укладення договору від 20.05.2023 року було обумовлено, що даним договором підтверджується факт отримання позичальником коштів, суд приходить до висновку, що дата складення договору є датою отримання коштів та датою підписання договору, оскільки іншого не зазначено. Тобто відповідачка підтвердила виконання позивачем умов договору, що стосується передачі коштів. Крім того, додаткові угоди 1,2.3,4 є тими письмовими документами, що передбачені пунктом 9 договору позики від 20.05.2023, якими сторони змінили умови основного Договору, тобто поетапне збільшення суми договору включають в себе усі додаткові угоди відповідно, отже остаточна сума боргу визначена у додатковій угоді №4, що становить 317 719 грн. Таким чином, складенням сторонами додаткових угод фактично змінені зобов`язання що стосується суми боргу, при цьому всі інші умови, такі строк повернення коштів та спосіб підтвердження факту отримання коштів позичальником залишилися без змін. Як вбачається з матеріалів справи, строк повернення боргу за договором позики від 20.05.2023 наступив 23.06.2023 року, однак відповідачка взяте на себе грошове зобов`язання в передбачені договорами позики строки не виконала, тим самим порушила умови договорів та вимоги вище наведених норм закону. Враховуючи ту обставину, що позивач як позикодавець має право вимагати повернення боргу, а відповідач як позичальник позику в установлені договорами позики строки в повному обсязі не повернув, тому з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню в примусовому порядку сума основного боргу за договором позики від 20.05.2023, згідно додаткової угоди 317 719 грн. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що позивачем при подачі позову було сплачено судовий збір в сумі 3177 грн.

Outcome: approved