Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-14 00:00:00

У вересні 2023 року [PERSON] звернулася в суд з вищевказаною позовною заявою, в якій просить визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за законом після смерті [INFO] на території Польщі її матері [PERSON] - два місяці після набрання рішенням суду законної сили. Позов мотивовано тим, що [INFO] на території Польщі у селі Таркова-Гурка померла її мати [PERSON] від серцевого нападу дорогою у евакуацію в Німеччину. Позивачка була вимушена займатися питаннями повернення праху її матері в Україну для захоронення, а дітей залишити на знайомих у Польщі. Тому відразу після поховання матері виїхала в Польщу до дітей та розраховувала протягом шести місяців приїхати в Україну та подати заяву про прийняття спадщини після смерті матері. Проте, через відсутність коштів змогла приїхати в Україну лише 12 серпня 2023 року, що підтверджується відміткою у її закордонному паспорті, а тому пропустила встановлений законом строк подання заяви для прийняття спадщини. Позивачка знаходилась за кордоном для захисту своїх дітей від воєнних дій, а тому вважає, що пропущення нею строку подання заяви нотаріусу вона допустила не зі своєї вини, а з поважних причин. На даний час вона має намір прийняти спадщину та оформити свої спадкові права після смерті [PERSON] . Посилаючись на наведені обставини та положення ч. 3 ст. 1272 ЦК України, просить визначити їй додатковий строк тривалістю 2 (два) місяці з дня набрання рішенням законної сили для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Позивачка в підготовче засідання не з`явилася, проте через канцелярію суду подала заяву, в якій просить позовну заяву розглянути без її участі та задовольнити позовні вимоги (а.с. 43). Представник Погребищенської міської ради в підготовче засідання не з`явився, натомість, головний спеціаліст юрист відділу правового забезчення Погребищенської міської ради Нагорняк В.А. через канцелярію суду подала заяву, в якій просила розгляд справи здійснити у її відсутність, позовні вимоги визнає (а.с. 44). Від сторін надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 211 ЦПК України, у зв`язку з чим в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, встановивши суть спірних правовідносин, що склалися між сторонами, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що визнання представником відповідача позову слід прийняти, а позов задовольнити, виходячи із наступного. Так, за змістом ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. За правилами ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що [INFO] в с. Таргова-Гурка, Республіка Польща померла [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 28.12.2022 року, про що зроблено відповідний актовий запис 3030033/00/AZ/2022/490714, вірність копії з оригіналу документа якого 11.01.2023 року засвідчено державним нотаріусом Третьої Вінницької державної нотаріальної контори Березовською В.С. (а.с. 6, 7). Факт родинних відносин між позивачкою та спадкодавцем підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON] , згідно якого вбачається, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] , серії [NUMBER] , виданим повторно 11.09.2012 року (а.с. 8), копією свідоцтва про шлюб, зареєстрованого між [PERSON] та [PERSON] , після реєстрації якого прізвище дружини « [PERSON] », серії [NUMBER] , виданим 16.08.2013 року (а.с. 9). За відомостями Реєстру територіальної громади на день смерті [PERSON] , [INFO] , була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] спільно з [PERSON] , що підтверджується листом Погребищенської міської ради від 07.11.2023 року № 02-09/3280 (а.с. 38). Згідно із відомостями Інформаційної довідки із Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 27.10.2023 року № 74506219 після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , спадкова справа не заводилась, будь-яка інформація щодо наявності чи відсутності спадкоємців відсутня (а.с. 36, 37). Звертаючись із позовом до суду, позивачка вказувала на те, що вона вчасно не подала заяву про прийняття спадщини, оскільки до закінчення шестимісячного строку з часу відкриття спадщини перебувала за кордоном, а саме на території Республіки Польща, де спочатку була вимушена займатися питаннями повернення праху її матері в Україну для захоронення, а потім для захисту своїх дітей від воєнних дій, що підтверджується відмітками про перетин кордону у її закордонному паспорті (а.с. 5). Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частин 1, 2 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). За загальними нормами про спадкування, право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст. 1220, 1222, 1270 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Як роз`яснено в пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Таким чином, поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Норми ч. 3 ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, у тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Як вбачається із матеріалів справи шестимісячний строк на прийняття спадщини після смерті [PERSON] закінчувався [INFO]. Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України №164 від 28.02.2022 року «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» було визначено, що перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупинено на час дії воєнного стану, але не більше ніж на чотири місяці. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення строку для прийняття спадщини. Відтак, ураховуючи приписи пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України №164 від 28.02.2022 року «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану», означений строк на прийняття спадщини мав закінчуватися 28 жовтня 2023 року. Проте, постановою Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо нотаріату, державної реєстрації та функціонування державних електронних інформаційних ресурсів в умовах воєнного стану» від 9 травня 2023 року № 469 пункт 3 постанови Кабінету Міністрів України №164 від 28.02.2022 року «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» було виключено. З огляду на викладене, суд приймає до уваги доводи позивачки про те, що через введення воєнного стану у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, вона разом зі своєю матір`ю та дітьми вимушена була знаходитися за кордоном для захисту від воєнних дій, та внаслідок смерті матері на території Республіки Польща перебувала у стресовому стані, пов`язаному з поверненням праху матері в Україну для захоронення та залишенням дітей на території Республіка Польща. Такі обставини, як тяжкий стресовий стан, спричинений втратою матері, необхідність отримання свідоцтва про смерть спадкодавця в іншій країні та подальший його переклад на українську мову, є достатніми правовими підставами для визначення спадкоємцю додаткового строку для прийняття спадщини. Близьку за змістом позицію висловив Верховний Суд у постанові від 16 серпня 2023 року у справі № 758/13293/18. Разом із цим, у зв`язку із змінами Кабінетом Міністрів України строку на прийняття спадщини в умовах воєнного стану, вона з об`єктивних причин, зумовлених тимчасовими особливостями правового регулювання інституту прийняття спадщини на час виникнення спірних правовідносин, не подала заяву про прийняття спадщини після смерті своєї матері. За таких обставин, на переконання суду, причини пропуску позивачкою строку на подання заяви про прийняття спадщини є поважними, що відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України є підставою для визначення [PERSON] додаткового строку, достатнього для подання нотаріусу такої заяви. Крім того, за змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя. Тобто, Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства. Гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд включає в себе принцип доступу до суду, ефективність якого обумовлюється тим, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду за вирішенням певного питання, і що держава не повинна чинити правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Вжиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. Отже, вирішуючи питання про визначення спадкоємцеві додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини, суд має враховувати принцип пропорційності між застосованим заходом та переслідуваною метою, якою є захист порушених прав заявника в аспекті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Такий висновок узгоджується із правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 17.10.2018 року у справі № 681/203/17. В контексті обставин справи та беручи до уваги визнання позову представником Погребищенської міської ради, який як орган місцевого самоврядування наділений повноваженнями розпоряджатися майном територіальної громади, до якої може перейти право власності на спадкове майно після смерті [PERSON] у разі визнання його судом відумерлою спадщиною, суд вважає, що визначення позивачці додаткового строку на подання заяви про прийняття спадщини після смерті спадкодавця буде відповідати принципам правової визначеності та пропорційності між застосованим заходом та переслідуваною метою, якою є захист порушених прав позивача в аспекті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. При цьому суд констатує, що, зважаючи на наведене, визнання позову представником відповідача не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. Відповідно до ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. В силу ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. З огляду на викладене суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Outcome: approved