Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-15 00:00:00

16.04.2021 ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області у складі судді Стасюка Р.М. була частково задоволена подана до звернення з позовом до суду заява [PERSON] про забезпечення позову та накладено арешт на майно шляхом заборони його відчуження, що перебуває у володінні [PERSON] , а саме: 1) двокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] ; 2) житловий будинок загальною площею 689,04 кв.м. та житловою площею 235,48 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS] ; 3) автомобіль марки «BMW» моделі «735» 2002 року випуску із реєстраційним номером [NUMBER] та номером кузова [NUMBER] (а.с. 99-100, 101, 139-140, 141). 26.04.2021 [PERSON] , в інтересах якої діє представник - адвокат Волков С.В., звернулася до Нетішинського міського суду Хмельницької області з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування позову зазначається, що з 24.04.2004 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який станом на час звернення [PERSON] із цим позовом до суду фактично припинений та перебуває на стадії розірвання, і відповідне питання розглядається Нетішинським міським судом. За час шлюбу сторони спільною працею та за спільні кошти набули наступне майно: 1)автомобіль марки «BMW» моделі «735» 2002 року випуску із реєстраційним номером [NUMBER] та номером кузова [NUMBER] , орієнтовна вартість якого складає 224000 грн; 2)земельну ділянку площею 0,0498 га, призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), із кадастровим номером 6810500000:02:003:1145, що розташована по [ADDRESS] , - орієнтовна вартість якої складає 90000 грн; 3)житловий будинок загальною площею 689,04 кв.м. та житловою площею 235,48 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS] , орієнтовна вартість якого складає 2240000 грн; 4)двокімнатну квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , орієнтовна вартість якої складає 700000 грн; 5)медичне обладнання: медичний автоклав «Anthos 28» орієнтовною вартістю 101000 грн; стоматологічна установка орієнтовною вартістю 100000 грн; стоматологічна установка орієнтовною вартістю 65000 грн; стоматологічний наконечник орієнтовною вартістю 30000 грн; 6)твердопаливний котел (придбаний, але не встановлений) «Heateco 100 кВт» вартістю 79000 грн. Отже, загальна орієнтовна вартість спільного майна становить 3629000 грн. Оскільки вищевказане майно придбане у період зареєстрованого між сторонами шлюбу, [PERSON] є його співвласником, позаяк воно є спільною сумісною власністю подружжя, а отже підлягає поділу, виходячи із рівності часток кожного із подружжя, (незважаючи на те, що зареєстроване за відповідачем). Спірна земельна ділянка, хоча юридично була оформлена на ім?я відповідача за договором дарування, проте насправді була придбана за спільні кошти у сторонньої особи, яка не перебуває у родинних чи дружніх відносинах зі сторонами. З урахуванням цього, а також з огляду на те, що на цій земельній ділянці розташований житловий будинок, який є спільною сумісною власністю подружжя, така земельна ділянка є спільною власністю сторін та підлягає поділу разом із житловим будинком, що розташований на ній. Таким чином, [PERSON] просила суд: 1)визнати зазначене майно об?єктом спільного майна подружжя; 2)в порядку поділу майна, що є об?єктом спільної власності подружжя, визнати право власності, виділивши зі спільного майна подружжя в особисту приватну власність [PERSON] наступне майно: -1/2 частку у двокімнатній квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS] ; -1/2 частку у житловому будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS] ; -1/2 частку земельної ділянки площею 0,0498 га із кадастровим номером 6810500000:02:003:1145, що розташована по [ADDRESS] ; 3)в порядку поділу майна, що є об?єктом спільної власності подружжя, визнати право власності, виділивши зі спільного майна подружжя в особисту приватну власність [PERSON] наступне майно: -автомобіль марки «BMW» моделі «735» 2002 року випуску із реєстраційним номером [NUMBER] та номером кузова [NUMBER] ; -1/2 частку у двокімнатній квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS] ; -1/2 частку у житловому будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS] ; -1/2 частку земельної ділянки площею 0,0498 га із кадастровим номером 6810500000:02:003:1145, що розташована по [ADDRESS] ; -медичне обладнання: медичний автоклав «Anthos 28» орієнтовною вартістю 101000 грн; стоматологічна установка орієнтовною вартістю 100000 грн; стоматологічна установка орієнтовною вартістю 65000 грн; стоматологічний наконечник орієнтовною вартістю 30000 грн; -твердопаливний котел (придбаний, але не встановлений) «Heateco 100 кВт» вартістю 79000 грн; 4)стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 299500,78 грн в рахунок компенсації різниці вартості виділеного майна (а.с. 1-3 т. 1). Розгляд зазначеної цивільної справи згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями було визначено судді Гавриленко О.М., яка ухвалою від 05.05.2021 відкрила провадження у справі та визначила її розгляд в порядку загального позовного провадження, а також задовольнила клопотання позивача про відстрочення сплати судового збору до ухвалення судового рішення у справі (а.с. 17, 21, 172, 212 т. 1). 26.05.2021 відповідачем [PERSON] був наданий відзив на позов, в якому він вказав, що 24.04.2004 між сторонами був укладений шлюб. За час спільного проживання сторонами як подружжям було набуте наступне майно: 1)автомобіль марки «BMW» моделі «735» 2002 року випуску із реєстраційним номером [NUMBER] та номером кузова [NUMBER] , орієнтовна вартість якого складає 224000 грн. Вказаний автомобіль за згодою [PERSON] був відчужений за ринковою вартістю, а саме 92000 грн. На даний час цей транспортний засіб не перебуває у власності [PERSON] , а отже не може бути предметом поділу через його відсутність на момент вирішення спору. Позивач може претендувати лише на грошову компенсацію 1/2 вартості вказаного автомобіля; 2)житловий будинок загальною площею 689,04 кв.м. та житловою площею 235,48 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS] , орієнтовна вартість якого складає 1400000 грн, що еквівалентно 50000 доларів США. Проте таке майно лише частково може бути спільною сумісною власністю подружжя. Так, [PERSON] 22.05.2022 була набута у приватну власність квартира за адресою: [ADDRESS] на підставі договору дарування. 28.08.2012 ця квартира була продана ним як особиста приватна власність за договором купівлі-продажу за 240000 грн, що на той час було еквівалентно 30000 доларів США. Отримані від продажу квартири кошти належали [PERSON] особисто та були повністю вкладені у будівництво зазначеного житлового будинку. Так, 27.05.2014 інспекцією ДАБК була зареєстрована декларація про початок виконання будівельних робіт. Орієнтовна ринкова вартість житлового будинку станом на день подання відзиву становить приблизно 50000 доларів США, оскільки внутрішні оздоблювальні роботи не завершені. Відтак, спільними коштами подружжя є лише 20000 доларів США, тобто 2/5 частини будинку, а отже [PERSON] має право лише на 1/5 частину будинку; 3)стоматологічне обладнання, орієнтовна загальна вартість якого складає 28000 грн: стоматологічне крісло « Chiromega » орієнтовною вартістю 20000 грн; сухожарова шафа «Tou Steril» орієнтовною вартістю 3000 грн; стоматологічний наконечник «Moritа» орієнтовною вартістю 5000 грн. Іншого стоматологічного обладнання (зокрема і того, про яке зазначає [PERSON] у своєму позові) за час спільного життя сторони не придбавали. У своєму позові [PERSON] також зазначає про придбання за спільні кошти у період спільного проживання твердопаливного котла, проте такий котел не придбавався за спільні кошти і доказів зворотного позивач не надала. Крім того, за час спільного проживання у шлюбі [PERSON] за його особисті кошти було набуте наступне майно: 1)двокімнатна квартира за адресою: [ADDRESS] . Така квартира не може бути об?єктом поділу, оскільки вона була придбана [PERSON] за особисті кошти 10.06.2004, тобто майже через два місяці спільного проживання за договором купівлі-продажу за 22000 грн. За два місяці спільного проживання сторонами як подружжям не були набуті грошові кошти у такій сумі. Вказана квартира була придбана [PERSON] за особисті кошти, які були зароблені ним до шлюбу. Так, за період роботи у Славутській центральній районній лікарні, Спеціалізованій медико-санітарній частині № 4 за період з 1999 року по березень 2004 року ним були зароблені особисті кошти в розмірі 8794,58 грн. Крім того, 30.05.2022 [PERSON] був зареєстрований як фізична особа-підприємець із за звітами суб?єкта малого підприємництва - фізичної особи-платника єдиного податку за 2003 рік ним були зароблені особисті кошти у розмірі 10132 грн. Таким чином, за період з 1999 року по березень 2004 року ним були зароблені особисті кошти у загальному розмірі 18924,58 грн. Інші особисті кошти були в нього наявні внаслідок продажу транспортних засобів. Водночас у ІІ кварталі 2004 року будь-яких доходів він не отримував. 2)земельна ділянка площею 0,0498 га, призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), із кадастровим номером 6810500000:02:003:1145, що розташована по [ADDRESS] . Вказане майно було набуте [PERSON] 17.05.2013 на підставі договору дарування, а отже [PERSON] вводить суд в оману, стверджуючи, що ця земельна ділянка була придбана за спільні кошти у сторонньої особи, яка нібито не перебуває у родинних чи дружніх стосунках зі сторонами. Проте вказане не відповідає дійсності, оскільки сім?я дарувальника протягом тривалого часу перебувала із [PERSON] у дружніх стосунках. Крім іншого, [PERSON] не надає доказів придбання цієї земельної ділянки за кошти подружжя. У своїй позовній заяві [PERSON] не зазначає про спільні борги подружжя за поставлені будівельні матеріали, що були використані під час будівництва будинку, а також кредитні зобов?язання та зобов?язання по оплаті імплантів на загальну суму 437472,21 грн (а.с. 38-43, 197-199 т. 1). 31.05.2021 позивач [PERSON] надала відповідь на відзив, в якій вказала, що [PERSON] стверджує, що автомобіль марки «BMW» моделі «735» 2002 року випуску із реєстраційним номером [NUMBER] та номером кузова [NUMBER] нібито був відчужений за її згодою, проте це не відповідає дійсності, оскільки такої згоди вона не надавала, а навпаки 16.04.2021 звернулася до Нетішинського міського суду із заявою про забезпечення позову (до пред?явлення такого позову), в якій просила накласти арешт на майно із забороною його відчуження, серед якого був зазначений автомобіль, а також двокімнатна квартира за адресою: [ADDRESS] та житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою вказаного суду від 16.04.2021 на автомобіль був накладений арешт. Такі дії [PERSON] свідчать про те, що спірний автомобіль був відчужений [PERSON] проти її волі та всупереч зазначеної ухвали суду. Крім того, вказана у договорі купівлі-продажу самим [PERSON] ціна відчужуваного автомобіля не може бути належним та допустимим доказом дійсної (ринкової) вартості такого автомобіля, тому суд під час вирішення справи має врахувати вартість спірного транспортного засобу, зазначену у висновку про середню ринкову вартістю подібного за своїми якостями транспортного засобу. Жодного доказу на підтвердження своїх доводів у відзиві, що вартість спірного житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , складає 50000 доларів США, [PERSON] не надав. Також [PERSON] не долучено жодного доказу того, що кошти в сумі 30000 доларів США, отримані від продажу квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] були витрачені саме на будівництво житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Так, отримані від продажу квартири кошти в сумі 30000 доларів США були витрачені на: ремонт стоматологічного кабінету, розташованого за адресою: [ADDRESS] (близько 1000 доларів США); придбання електротрансформатора, який відповідач планував встановити поряд із житловим будинком (орієнтовна вартість трансформатора 10000 доларів США); сімейний відпочинок у Єгипті (близько 2000 доларів США); придбання сусідньої із будинком земельної ділянки площею 0,0424 га з кадастровим номером 6810500000:02:003:1146 для ведення особистого селянського господарства (вартістю 2500 доларів США); ремонт та обслуговування автомобіля марки «BMW» моделі «735» 2002 року випуску із реєстраційним номером [NUMBER] та номером кузова [NUMBER] (близько 1500 доларів США). А решту коштів (4000 доларів США) [PERSON] витратив на придбання матеріалів та оплату вартості роботи на будівництво кам?яної огорожі навколо земельних ділянок із кадастровими номерами 6810500000:02:003:1146 та 6810500000:02:003:1145 (загальна вартість огорожі становить близько 15000 доларів США). Отже, цей будинок є спільною власністю сторін та належить їм у рівних частках, оскільки набутий у період шлюбу в результаті спільної праці та за рахунок спільних коштів. При цьому [PERSON] у відзиві на позов навмисно занизив вартість цього житлового будинку, яка складає щонайменше 2240000 грн (80000 доларів США). Твердження [PERSON] у відзиві про те, що квартира за адресою: [ADDRESS] була придбана за його особисті кошти не відповідає дійсності, позаяк, виходячи із наданих ним документів, отриманий [PERSON] сукупний дохід за період з 1999 року по 2003 рік становить 18924,58 грн, у той час як квартира коштувала 22000 грн. Крім того, за вказаний період [PERSON] також ніс інші витрати: на харчування; на одяг; на сплату житлово-комунальних послуг за місцем проживання; на проїзд з м. Нетішин до місця роботи у м. Славута; на утримання власної сім?ї (дружина та син від першого шлюбу, який був розірваний 02.04.2003). У той же час із травня 2003 року до моменту укладення шлюбу сторони проживали спільно одією сім?єю як чоловік та жінка, вели спільне господарство, мали спільний бюджет та обов?язки, що підтверджується тим, що на момент укладення шлюбу [PERSON] перебувала у стані вагітності та очікувала на їх спільну дитину - доньку [PERSON] , [INFO] , яка народилася через п?ять місяців після реєстрації шлюбу з відповідачем. Крім того, з 2002 року по 2020 рік [PERSON] працювала у відповідача у стоматологічному кабінеті без оформлення як найманий працівник, але оскільки була задіяна у сфері охорони здоров?я та контактувала з пацієнтами, задля власної безпеки та безпеки пацієнтів проходила регулярні медичні огляди. Таким чином, вказана квартира є спільною власністю сторін та належить їм у рівних частках, оскільки набута у період шлюбу в результаті спільної праці та за рахунок спільних коштів. Щодо земельних ділянок із кадастровими номерами 6810500000:02:003:1146 та 6810500000:02:003:1145, хоча вони і оформлені на ім?я відповідача на підставі договорів дарування, проте купувалися ним за відплатними договорами, за які було сплачено близько 5500 доларів США, адже попередня їх власниця [PERSON] є сторонньою особою, яка не перебуває зі сторонам у родинних відносинах та не є для них близькою чи бодай знайомою особою (а.с. 57-58 т. 1). 31.05.2021 [PERSON] була подана заява уточнення та збільшення позовних вимог (а.с. 67-70 т. 1). 14.06.2021 [PERSON] були подані заперечення проти відповіді на відзив, в якому він вказав, що [PERSON] вводить суд в оману, стверджуючи про відсутність її згоди на відчуження автомобіля марки «BMW», що нібито підтверджуються її діями, а саме зверненням до суду із заявою про забезпечення позову. [PERSON] давала згоду на відчуження автомобіля та не повідомляла [PERSON] про звернення до суду із заявою про забезпечення позову. Позиція [PERSON] про визначення середньої ринкової вартості транспортного засобу суперечить її позиції про необхідність виділу такого автомобіля в порядку поділу спільного майна подружжя. [PERSON] стверджує про відсутність доказів на підтвердження вартості будинку, про яку зазначає [PERSON] , проте також не надає доказів на підтвердження того, що вартість будинку складає 2240000 грн і що він був набутий за рахунок спільних коштів подружжя. Так само [PERSON] не надала доказів на підтвердження того, що належні [PERSON] на праві особистої власності грошові кошти в розмірі 30000 доларів США були витрачені на ремонт стоматологічного кабінету, придбання електротрансформатора, сімейний відпочинок у Єгипті, придбання сусідньої із будинком земельної ділянки, ремонт та обслуговування автомобіля, придбання матеріалів та оплату вартості роботи на будівництво кам?яної огорожі навколо земельних ділянок. Твердження [PERSON] про те, що вона працювала у стоматологічному кабінеті як найманий працівник не можуть підтверджуватися наданою нею медичною книжкою. Також [PERSON] не наводить жодного доказу на підтвердження придбання земельних ділянок за 5500 доларів США шляхом укладення договорів дарування (а.с. 89 т. 1). 24.06.2021 [PERSON] була подана заява збільшення та уточнення позовних вимог (а.с. 96-98 т. 1). 29.06.2021 [PERSON] звернулася до Нетішинського міського суду Хмельницької області з позовом до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім?ю як чоловіка та жінки без шлюбу. В обґрунтування позову зазначається, що сторони з 24.04.2004 перебували у зареєстрованому шлюбі, а 20.01.2021 [PERSON] звернувся до суду з позовом про розірвання цього шлюбу. Оскільки сторони не дійшли згоди щодо поділу майна, набутого у період шлюбу, 26.04.2021 [PERSON] звернулася до суду з відповідною позовною заявою. У відзиві на цей позов [PERSON] зазначив, що квартира за адресою: [ADDRESS] була придбана за його особисті кошти, оскільки набута через два місяці після укладення шлюбу. Проте таке твердження не відповідає дійсності, оскільки з травня 2003 року до моменту реєстрації шлюбу між сторонами склалися усталені відносини, притаманні подружжю, а саме вони проживали спільно однією сім?єю як чоловік та дружина, вели спільне господарство, мали спільний бюджет та обов?язки, що підтверджується зокрема тим, що на час укладення шлюбу [PERSON] перебувала у стані вагітності та очікувала на спільну дитину сторін - доньку [PERSON] , яка народилася [INFO] , тобто через п?ять місяців після реєстрації шлюбу з відповідачем. З огляду на це [PERSON] просила суд встановити факт її проживання разом із [PERSON] у період із травня 2003 року по 23.04.2004 однією сім?ю як чоловіка та жінки без шлюбу (а.с. 119-120, 186-187 т. 1). Розгляд зазначеної цивільної справи згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями було визначено судді Базарнику Б.І., який ухвалою від 02.07.2021 відкрив провадження у справі та визначив її розгляд в порядку загального позовного провадження (а.с. 121, 205 т. 1). 19.07.2021 [PERSON] звернулася до Нетішинського міського суду Хмельницької області з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання недійсним правочину та застосування наслідків недійсності правочину. В обґрунтування позову зазначається, що сторони з 24.04.2004 по 25.06.2021 перебували у зареєстрованому шлюбі. За час шлюбу, поміж іншого майна, вони придбали автомобіль марки «BMW» моделі «735» 2002 року випуску із реєстраційним номером [NUMBER] та номером кузова [NUMBER] орієнтовною вартістю 200000 грн, який є спільною власністю подружжя. 27.04.2021 [PERSON] перереєстрував вказаний автомобіль на свою матір [PERSON] , хоча продовжує володіти та користуватися ним. Згоди на відчуження цього автомобіля [PERSON] не надавала, і за її заявою ухвалою суду від 20.04.2021 на вказаний автомобіль було накладено арешт, а отже автомобіль був відчужений всупереч волі [PERSON] та ухвали суду, яка набрала законної сили. З огляду на це [PERSON] просила: 1) визнати цей автомобіль об?єктом спільного майна подружжя; 2) визнати недійсним договір купівлі-продажу цього автомобіля від 27.04.2021, укладений між [PERSON] та [PERSON] ; 3) витребувати цей автомобіль з незаконного володіння [PERSON] на користь [PERSON] та [PERSON] ; 4) в порядку поділу майна подружжя віділити в особисту приватну власність шляхом визнання права власності [PERSON] вказаний автомобіль (а.с. 115-117, 134-136 т. 1). Розгляд зазначеної цивільної справи згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями було визначено судді Базарнику Б.І., який ухвалою від 20.07.2021 відкрив провадження у справі та визначив її розгляд в порядку загального позовного провадження, а також задовольнив клопотання позивача про відстрочення сплати судового збору до ухвалення судового рішення у справі (а.с. 118, 156 т. 1). 26.07.2021 ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області у складі судді Базарника Б.І. була частково задоволена заява [PERSON] та накладено арешт на автомобіль марки «BMW» моделі «735» 2002 року випуску із номером кузова [NUMBER] (а.с. 161 т. 1; а.с. 95-97 т. 2). 19.08.2021 ухвалою судді Базарника Б.І. були об`єднані в одне провадження цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсним правочину та застосування наслідків недійсності правочину та цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, яка перебувала у провадженні судді Гавриленко О.М., із передачею матеріалів на розгляд останній (а.с. 179-180 т. 1). 14.09.2021 ухвалою судді Базарника Б.І. були об`єднані в одне провадження цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання чоловіка та жінки без шлюбу та цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, яка перебувала у провадженні судді Гавриленко О.М., із передачею матеріалів на розгляд останній (а.с. 233-234 т. 1). 15.09.2021 представником [PERSON] - адвокатом Волковим С.В. була подана заява збільшення та уточнення позовних вимог, які є остаточними. Представник вказує, що після пред`явлення [PERSON] позову [PERSON] почав поводити себе недобросовісно, а саме вчиняв домашнє насильство, обмежував їй доступ до житла та можливість користуватися спільними меблями та побутовою технікою, почав вивозити з будинку деякі меблі, а тому вона зрозуміла, що попередніх усних домовленостей про розподіл меблів та побутової техніки він не дотримується, тому вона вважає за необхідне збільшити первинні позовні вимоги, а тому просила: 1)встановити факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] у період із травня 2003 року по 23.04.2004 однією сім`єю як чоловік та жінки без шлюбу; 2)визнати об`єктом спільної сумісною власності подружжя [PERSON] та [PERSON] наступне майно: - автомобіль марки «BMW» моделі «735» 2002 року випуску із реєстраційним номером [NUMBER] та номером кузова [NUMBER] , орієнтовна вартість якого складає 206132 грн; - земельну ділянку площею 0,0498 га, призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), із кадастровим номером 6810500000:02:003:1145, що розташована по [ADDRESS] ; - житловий будинок загальною площею 689,04 кв.м. та житловою площею 235,48 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS] , вартістю 3363734 грн; - двокімнатну квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] ; - медичне обладнання: медичний автоклав «Anthos 28» орієнтовною вартістю 101000 грн; стоматологічна установка орієнтовною вартістю 100000 грн; стоматологічна установка орієнтовною вартістю 65000 грн; стоматологічний наконечник орієнтовною вартістю 30000 грн; - твердопаливний котел (придбаний, але не встановлений) «Heateco 100 кВт» вартістю 79000 грн; - шкіряний диван вартістю 6000 грн; - шкіряне крісло вартістю 1000 грн; - шафу чорного кольору вартістю 5000 грн; - прихожу вартістю 4000 грн; - два дитячі ліжка загальною вартістю 3000 грн та два матраци вартістю 7000 грн; - пральну машину «Samsung» вартістю 6000 грн; - брезентовий басейн вартістю 65000 грн та металоконструкція до басейну вартістю 3000 грн; - душовий планшет вартістю 6000 грн; - двоспальне ліжко вартістю 10000 грн та матрац до нього вартістю 8000 грн; - дерев`яну стінку вартістю 6000 грн; - телевізор «Samsung» вартістю 2500 грн; - двохдверний холодильник «Samsung» вартістю 2500 грн; - електричну плиту «Siemens» із духовою шафою вартістю 7000 грн; - бойлер «Ariston» вартістю 4000 грн; - електрокотел «Kospel» вартістю 7000 грн; - медичний компресор «Dental Galit» вартістю 10000 грн; - біяльярдний стіл розміром 4х2 м із приладдям вартістю 55000 грн 3) визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля марки «BMW» моделі «735» 2002 року випуску із реєстраційним номером [NUMBER] та номером кузова [NUMBER] , укладеним 27.04.2021 між [PERSON] та [PERSON] ; 4) в порядку поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, визнати право власності, виділивши зі спільного майна подружжя в особисту приватну власність [PERSON] : - автомобіль марки «BMW» моделі «735» 2002 року випуску із реєстраційним номером [NUMBER] та номером кузова [NUMBER] вартістю 206132 грн, витребувавши його із незаконного володіння [PERSON] ; - 1/3 частки земельної ділянки площею 0,0498 га, призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), із кадастровим номером 6810500000:02:003:1145, що розташована по [ADDRESS] , вартістю 30000 грн; - 1/3 частки житлового будинку загальною площею 689,04 кв.м. та житловою площею 235,48 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS] , вартістю 1121244,67 грн; - двокімнатну квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , вартістю 700000 грн; - шкіряний диван вартістю 6000 грн; - шкіряне крісло вартістю 1000 грн; - шафу чорного кольору вартістю 5000 грн; - прихожу вартістю 4000 грн; - два дитячі ліжка загальною вартістю 3000 грн та два матраци до них вартістю 7000 грн; - пральну машину «Samsung» вартістю 6000 грн; - душовий планшет вартістю 6000 грн; - твердопаливний котел «Heateco» 100 кВт вартістю 79000 грн; 5) в порядку поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, визнати право власності, виділивши зі спільного майна подружжя в особисту приватну власність [PERSON] : - 2/3 частки житлового будинку загальною площею 689,04 кв.м. та житловою площею 235,48 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS] , вартістю 2242489,34 грн; - 2/3 частки земельної ділянки площею 0,0498 га, призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), із кадастровим номером 6810500000:02:003:1145, що розташована по [ADDRESS] вартістю 60000 грн; - медичне обладнання: медичний автоклав «Anthos A28» орієнтовною вартістю 101000 грн; стоматологічну установку орієнтовною вартістю 100000 грн; стоматологічну установку орієнтовною вартістю 65000 грн; стоматологічний наконечник орієнтовною вартістю 30000 грн; - брезентовий басейн вартістю 65000 грн та металоконструкцію до басейну вартістю 3000 грн; - двоспальне ліжко вартістю 10000 грн та матрац до нього вартістю 8000 грн; - дерев`яну стінку вартістю 6000 грн; - телевізор «Samsung» вартістю 2500 грн; - двохдверний холодильний «Samsung» вартістю 3000 грн; - електричну плиту «Siemens» із духовою шафою вартістю 7000 грн; - бойлер «Ariston» вартістю 4000 грн; - електрокотел «Kospel» вартістю 7000 грн; - медичний компресор «Dental Galit» вартістю 10000 грн; - більярдний стіл розміром 4х2 м із приладдям вартістю 55000 грн; 6) стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію різниці вартості виділеного майна в розмірі 604612 грн; 7) стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] понесені останньої судові витрати (а.с. 4-6 т. 2). Розпорядженням керівника апарату Нетішинського міського суду Хмельницької області від 29.09.2021 у справі був призначений повторний автоматизований розподіл у зв`язку з тим, що у судді Нетішинського міського суду Хмельницької області Гавриленко О.М. закінчилися повноваження для здійснення правосуддя (а.с. 105 т. 2). Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.09.2021 розгляд вказаної справи було визначено судді Стасюку Р.М., який ухвалою від 04.10.2021 прийняв справу до свого провадження та визначив її розгляд у порядку загального позовного провадження (а.с. 106, 107 т. 2). 04.11.2021 ухвалою судді Стасюка Р.М. була прийнята до розгляду заява [PERSON] про уточнення та збільшення розміру позовних вимог, а також за клопотанням її представника [PERSON] витребувано у Комунального підприємства Славутської міської ради «Славутська міська лікарня ім. Ф.М. Михайлова» відомості про розмір (суму) заробітної плати та розмір відрахувань на сплату аліментів, що здійснювалися із нарахованої заробітної плати [PERSON] за період з 1999 по 2001 роки включно (а.с. 137-138 т. 2). 08.02.2022 [PERSON] був поданий відзив на позов [PERSON] (з урахуванням уточнених та збільшених вимог), в якому останній серед іншого вказує, що однією сім`єю із [PERSON] вони почали проживати лише з квітня 2004 року. До наданого [PERSON] висновку експерта № 210607/1_З.О., а саме комплексної судової експертизи від 10.08.2021 слід ставитися критично, оскільки експерт вказує, що ступінь готовності житлового будинку становить 61% будівельної готовності, а дослідження проводилося методом спостереження, опису, фіксації, порівняння, математичних розрахунків, співставлення об`єктів експертизи на місці розташування об`єктів. Водночас у своєму висновку експерт зазначає, що порівняльний підхід у класичному вигляді при оцінці об`єктів незавершеного будівництва практично не застосовується, бо для його застосування необхідна будівельна готовність більш ніж 90%. Для порівняння експерт використав три об`єкти зі стандартним та високоякісним ремонтом, які закінчені будівництвом, що є некоректним порівнянням. Крім того, перед експертом не ставилося питання про ринкову вартість земельної ділянки. За час спільного проживання сторонами як подружжям було набуте стоматологічне обладнання на суму 28000 грн, а саме: стоматологічне крісло « Chiromega », орієнтовна ринкова вартість якого складає 20000 грн; сухожарова шафа «Tou Steril», орієнтовна ринкова вартість якого складає 3000 грн; стоматологічний наконечник «Moritа» орієнтовна ринкова вартість якого складає 5000 грн. Також за час спільного проживання сторонами як подружжям були набуті наступні меблі та побутова техніка: шкіряний диван вартістю 6000 грн; шкіряне крісло вартістю 1000 грн; шафу чорного кольору вартістю 5000 грн; прихожу вартістю 4000 грн; два дитячі ліжка загальною вартістю 3000 грн та два матраци до них вартістю 7000 грн; пральну машину «Samsung» вартістю 6000 грн; душовий планшет вартістю 6000 грн. У позові [PERSON] зазначається також про придбання за спільні кошти в період спільного проживання твердопаливного котла, інших меблів, побутової техніки, більярдного столу, проте такі предмети не предмети не придбавалися за спільні кошти і доказів зворотного вона не надала. З огляду на це [PERSON] вважав, що об`єктом поділу може бути автомобіль, частини житлового будинку та земельної ділянки, а також меблі та стоматологічне обладнання на загальну суму 888132 грн. З урахуванням цього [PERSON] просив виділити зі спільного майна подружжя [PERSON] автомобіль, 1/5 частини житлового будинку та земельної ділянки, а також меблі та побутову техніку загальною вартістю 38000 грн, а йому виділити 1/5 частину житлового будинку (3/5 частини залишивши в особистій приватній власності [PERSON] ) та стоматологічне обладнання вартістю 28000 грн, а також стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію різниці вартості виділеного майна у розмірі 132066 грн та судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 28000 грн (а.с. 164-166 т. 2). Також 08.02.2022 [PERSON] був поданий зустрічний позов до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, 12.10.2022 до якого була подана заява про уточнення обставин зустрічного позову. В обґрунтування зустрічного позову зазначається, що сторони з 24.04.2004 перебували у зареєстрованому шлюбі. За час перебування у шлюбі ними було набуте наступне майно: 1) житловий будинок за адресою: [ADDRESS] загальною площею 689,04 кв.м. та житловою площею 235,48 кв.м. орієнтовною вартістю 1400000 грн, що еквівалентно 50000 доларів США. Це майно лише частково може бути спільною сумісною власністю подружжя, оскільки 22.05.2002 [PERSON] була набута у приватну власність квартира за адресою: [ADDRESS] на підставі договору дарування, яка була продана ним 28.08.2012 за договором купівлі-продажу за 240000 грн, що еквівалентно 30000 доларів США, і які були вкладені у будівництво житлового будинку. Відтак, зі спільних коштів подружжя було витрачено лише 20000 доларів США, що складає 2/5 частини будинку; 2) автомобіль марки «BMW» моделі «735» 2002 року випуску із номером кузова [NUMBER] середньою ринковою вартістю 206132 грн. [PERSON] не має заперечень, щоб вказаний автомобіль був переданий у власність [PERSON] ; 3) стоматологічне обладнання на суму 28000 грн, а саме: стоматологічне крісло « Chiromega », орієнтовна ринкова вартість якого складає 20000 грн; сухожарова шафа «Tou Steril», орієнтовна ринкова вартість якого складає 3000 грн; стоматологічний наконечник «Moritа» орієнтовна ринкова вартість якого складає 5000 грн. За час спільного проживання однією сім?єю були утворені спільні борги подружжя за поставлені будівельні матеріали, які були використані під час будівництва будинку та кредитні зобов?язання на загальну суму 470180,47 грн: 1)у 2015 році ФОП [PERSON] поставив для будівництва житлового будинку пісок та камінь на загальну суму 151000 грн, і заборгованість за поставлені матеріали насьогодні становить 141000 грн; 2)у 2013 році [PERSON] замовив та частково оплатив у ФОП [PERSON] черепицю та комплектуючі для покрівлі житлового будинку на загальну суму 228040 грн, і заборгованість за поставлену черепицю насьогодні становить 90000 грн; 3)у листопаді 2020 року ФОП [PERSON] надав [PERSON] електромонтажні послуги по житловому будинку на суму 43035 грн, які не були оплачені; 4)07.02.2018 між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] була укладена угода про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки та страхування № С-001-015127-18-980, за якою станом на 21.05.2021 він має заборгованість у розмірі 40605,03 грн. Вказані кредитні кошти були використані на потреби сім?ї, а саме на поїздку в Італію; 5)28.12.2020 [PERSON] була прийнята від АТ «Альфа-Банк» акцепт-пропозиція на укладення угоди про надання кредиту № 501286338, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, на підставі чого [PERSON] отримав кредит у розмірі 66694,31 грн, а також кошти для сплату страхових платежів у розмірі 2801,16 грн та 250 грн, а всього в сумі 69745,47 грн. Вказані кредитні кошти були використані виключно на потреби сім?ї; 6)29.12.2020 між АТ «Ідея Банк», ТОВ «Нью Файненс Сервіс» та [PERSON] був укладений догові кредиту та страхування № А03.22005.007352932, на підставі якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 75000 грн. Відтак, зазначені спільні боргові зобов?язання, на думку [PERSON] , мають бути враховані під час поділу спільного майна подружжя. Також за час шлюбу, а саме 10.06.2004 сторонами була придбана двокімнатна квартира за адресою: [ADDRESS] , яка не може бути об?єктом поділу, оскільки була набута [PERSON] через два місяці після початку спільного проживання із [PERSON] за договором купівлі-продажу за 22000 грн. Проте за два місяці спільного проживання ним та [PERSON] не були набуті грошові кошти в такій сумі, ця квартира була придбана [PERSON] за особисті кошти, які були зароблені ним до шлюбу. Так, за період роботи у Славутській центральній районні лікарні, Спеціалізованій медико-санітарній частині № 4 за період з 1999 року по березень 2004 року ним були зароблені особисті кошти в розмірі 8794,58 грн. Крім того, 30.05.2002 [PERSON] був зареєстрований як фізична особа-підприємець, у статусі якого ним були зароблені особисті кошти в розмірі 10132 грн. Отже, за період з 1999 року по березень 2004 року ним були зароблені особисті кошти у загальному розмірі 18924,58 грн. Інші особисті кошти були наявні в нього внаслідок продажу транспортних засобів. У той же час у другому кварталі 2004 року будь-які доходи він не отримував. З огляду на це [PERSON] вважає, що ця квартира є його особистою приватною власністю, оскільки набута за кошти, що належали йому особисто. За час шлюбу, а саме 17.05.2013 [PERSON] за договором дарування була набута земельна ділянка площею 0,0498 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) із кадастровим номером 6810500000:02:003:1145, що розташована по [ADDRESS] . З огляду на це позивач за зустрічним позовом [PERSON] просив суд: 1)визнати об?єктом особистої приватної власності [PERSON] двокімнатну квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] ; 2)в порядку поділу майна, що є об?єктом спільної сумісної власності подружжя, визнати право власності, виділивши зі спільного майна подружжя в особисту приватну власність [PERSON] майно на загальну суму 543090,24 грн, а саме: -1/5 частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , що становить 137,81 кв.м. вартістю 280000 грн, а інші 3/5 частини вказаного будинку, що становить 413,43 кв.м., залишити у приватній власності [PERSON] ; -стоматологічне обладнання на суму 28000 грн, а саме: стоматологічне крісло « Chiromega », орієнтовна ринкова вартість якого складає 20000 грн; сухожарова шафа «Tou Steril», орієнтовна ринкова вартість якого складає 3000 грн; стоматологічний наконечник «Moritа» орієнтовна ринкова вартість якого складає 5000 грн; -боргові зобов?язання на суму 235090,24 грн; 3)в порядку поділу майна, що є об?єктом спільної сумісної власності подружжя, визнати право власності, виділивши зі спільного майна подружжя в особисту приватну власність [PERSON] майно на загальну суму 815222,24 грн, а саме: -автомобіль марки «BMW» моделі «735» 2002 року випуску із номером кузова [NUMBER] середньою ринковою вартістю 206132 грн; -1/5 частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , що становить 137,81 кв.м. вартістю 280000 грн; -1/5 частину земельної ділянки із кадастровим номером 6810500000:02:003:1145, що розташована по [ADDRESS] , вартістю 56000 грн; -меблі та побутову техніку на загальну суму 38000 грн, а саме: шкіряний диван вартістю 6000 грн; шкіряне крісло вартістю 1000 грн; шафу чорного кольору вартістю 5000 грн; прихожу вартістю 4000 грн; два дитячі ліжка загальною вартістю 3000 грн та два матраци до них вартістю 7000 грн; пральну машину «Samsung» вартістю 6000 грн; душовий планшет вартістю 6000 грн; -боргові зобов?язання на суму 235090,24 грн. 4)стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію різниці вартості виділеного майна у розмірі 136066 грн; 5)стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 28000 грн (а.с. 173-176 т. 2; а.с. 26-33 т. 3). 08.02.2022 ухвалою судді Стасюка Р.М. у підготовчому засіданні були прийняті до розгляду поданий [PERSON] відзив на позов та зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя (а.с. 170-171 т. 2). 26.08.2022 у підготовчому засіданні суддя Стасюк Р.М., задовольнивши відповідну заяву позивача, відвів себе від розгляду зазначеної цивільної справи, з ув`язку з чим згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.08.2022 розгляд вказаної справи було визначено судді Безкровному І.Г. (а.с. 247-248, 249-250 т. 2). 29.08.2022 суддею Безкровним І.Г. була прийнята до розгляду зазначена цивільна справа та призначено підготовче засідання (а.с. 3 т. 3). 21.10.2022 судом було закрите підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Так, під час підготовчого засідання судом були прийняті заява [PERSON] про уточнення обставин зустрічного позову та відзив представника [PERSON] на зустрічний позов. Крім того, судом були задоволені заяви представників сторін про виклик свідків (а.с. 51 т. 3). 05.07.2023 судом за клопотанням представника позивача-відповідача [PERSON] був долучений до матеріалів справи письмовий доказ, а також прийнята відмова представника відповідача-позивача [PERSON] від подальшого виклику свідка [PERSON] (а.с. 5-6 т. 4). 12.07.2023 судом були задоволені клопотання представника відповідача-позивача - адвоката Загребельного В.В. про долучення до матеріалів справи фотокарток, наданих свідком [PERSON] , а також про допит в якості свідка відповідача-позивача [PERSON] . Також судом було задоволене клопотання відповідача [PERSON] про допит її в якості свідка (а.с. 18-19 т. 4). 06.10.2023 за клопотанням представника [PERSON] судом була призначена повторна судова будівельно-технічна та оціночно-будівельна експертиза, а також зупинене провадження у справі на час її проведення (а.с. 127, 128-130 т. 4). 21.11.2023 провадження у справі було поновлене судом у зв`язку із надходженням клопотанням експертів про надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення експертизи (а.с. 146 т. 4). 18.12.2023 судом було відмовлено у задоволенні клопотання експертів та скасовано ухвалу про призначення експертизи від 06.10.2023 у зв`язку з відмовою сторони відповідача-позивача від надання додаткових матеріалів за клопотанням експертів та оплати експертизи (а.с. 190 т. 4). У судове засідання позивач-відповідач [PERSON] не з?явилася, її представник - адвокат Волков С.В. у судовому засіданні підтримав (змінені та збільшені) позовні вимоги за первісним позовом, надавши при цьому пояснення, зміст яких збігається з обставинами, викладеними у раніше наданих стороною позивача-відповідача первісних позовах та заявах по суті справи. Також представник звернув увагу суду, що у своєму позові про розірвання шлюбу [PERSON] зазначав, що фактичні шлюбні відносини між сторонами були припинені з листопада 2020 року, а отже кредитні кошти не могли бути отримані ним в інтересах сім?ї, позаяк сім?я на той час вже припинила існування. На спірній земельній ділянці розташований будинок, що є спільною сумісною власністю подружжя, а отже така земельна ділянка також є спільною сумісною власністю подружжя. Факт придбання за час шлюбу побутових речей, зокрема меблів та техніки, а також стоматологічного обладнання підтверджується фотокартками, відповіддю МОЗ та показанням свідків. Допитаний в якості свідка відповідач-позивач [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що у 1994 році він поступив у Донецький університет і навчався там на стоматолога до 1999 року. У 1994 році він одружився із [PERSON] , з якою вони весь час жили у Донецьку. До одруження він проживав у м. Нетішин і після навчання повернувся туди, у той час як його дружина відмовилася їхати разом із ним, сказавши, що трохи попрацює та приїзде згодом. Протягом двох років [PERSON] попереджав першу дружину, що або вона має переїхати до нього, або їм треба розлучатися. У 2002 році, коли він закінчував інтернатуру, він зустрів [PERSON] . На той час він працював у «СМСЧ м. Нетішин» та ще був одружений, але вже збирався розлучатися. Із першою дружиною він розлучився приблизно у 2002-2003 році. Від першого шлюбу він має сина [PERSON] , який народився [INFO] . Вони із [PERSON] почали зустрічатися, коли вона прийшла на прийом до нього як до лікаря-стоматолога. Їх познайомив його друг - сусід [PERSON] та [PERSON] (теж друг сім`ї, якого він знає з 1994-1995 року). Навесні 2004 року вони дізналися, що [PERSON] завагітніла, у зв`язку з чим вирішили одружитися. На той момент вони проживали окремо - кожен у своїх батьків, а [PERSON] навчалася у інституті ім. Сковороди за спеціальністю «правознавство» у м. Харків, куди вона періодично їздила. У 2004 році вони одружилися. Після весілля та ремонту квартири за адресою: [ADDRESS] (що була розташована над квартирою його батьків і яку придбала його матір, яка працювала в Італії; він дав за квартиру 100-200 доларів США, інші гроші дала його матір) вони переїхали жити туди. Ремонт у цій квартирі він робив самостійно - сам виконав частину робіт та вкладав гроші, а іноді йому допомагав його друг [PERSON] . На подаровані на весіллі гроші вони із [PERSON] придбали меблі на кухню. Паралельно [PERSON] розвивав бізнес - відкладав гроші та збирався відкрити клініку, для чого після третього курсу працював влітку, надаючи стоматологічні послуги, і на зароблені гроші придбав автомобіль «Opel Kadett». Таким самим чином після четвертого курсу він придбав другу машину - «BMW 324». [PERSON] допомагав йому ремонтувати автомобілі, шукати паливо тощо. Приблизно у 2002 році він придбав автомобіль «BMW 730», на якому вони разом із [PERSON] їздили відпочивати на море після знайомства. У нього також був гараж, на який дали гроші батьки. [PERSON] прийняв рішення придбати кабінет і розвивати стоматологічну діяльність. Він продав зазначені три автомобілі та придбав під стоматологічний кабінет «вбиту» квартиру на першому поверсі за адресою: [ADDRESS] , де робив ремонт власними силами (руками), в чому йому допомагав [PERSON] . Ремонт у цій квартирі він закінчив у 2007 році. Після цього [PERSON] офіційно відкрив там стоматологічний кабінет та приймав клієнтів. З 2003 року по 2005 рік він також приймав людей в аптеці по [ADDRESS] , де йому надали приміщення, однак згодом у зв`язку з реорганізацією йому довелося шукати нове приміщення. З 2005 року по 2007 рік він приймав людей в іншій кімнаті у квартирі по [ADDRESS] , в якій зробив ремонт. [INFO] в них народилася донька [PERSON] , а у 2008 році - донька [PERSON] . [PERSON] відпускав дружину саму на море з подругами та без дітей. В неї боліла спина і нічого не допомагало. Якось друзі познайомили її з «біоенергетиками» - і після цього в неї «зірвало дах». [PERSON] вела розмови про порчу та екстрасенсів, внаслідок чого він почав сумніватися у її адекватності. Вона лаяла його матір та сина від першого шлюбу, відвідувала переможців «Битви екстрасенсів», бо вважала, що на неї весь світ наводить порчу. Вона хотіла переїхати з квартири, бо вважала, що його мати її ворог, і їй там «колдують та гадають». [PERSON] вирішив, що якщо вже переїжджати, то краще в будинок - із чим [PERSON] погодилася. Приблизно у 2006-2007 роках його друг подарував йому землю за адресою: [ADDRESS] . Вони продали квартиру за 30000 доларів США, проте прожили в ній потім ще два роки. Отримані за квартиру гроші пішли на будівництво, зокрема на дах, який обійшовся у 32000-34000 доларів США. Протягом приблизно двох-трьох років, поки йшло будівництво, вони жили у матері [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . З її батьками вони жили дружно. За два роки до розлучення [PERSON] зрадила його з якимсь грузином, проте рішення про розлучення [PERSON] прийняв не одразу через дітей, які на той момент вже знали про зраду. Тоді [PERSON] їздила на море у Болгарію - спочатку з однією донькою, а потім з іншою. Після другої поїздки вона сама повідомила його про зраду з її боку. Він змінював замки у їх будинку, щоб вона не вивезла речі з будинку, але потім віддав їй ключі. Одного разу, коли він приїхав у будинок, то виявив, що замки спиляні, а будинок порожній. У зв`язку з цим він написав заяву у поліцію. Автомобілі він продавав за ті гроші, про які зазначав свідок [PERSON] «BMW 7» він продав за суму більше 6000 доларів США, які пішли на обладнання (зокрема стоматологічну установку). Квартиру під кабінет по [ADDRESS] він придбав за гроші, які отримав від продажу автомобілів (тримав їх, щоб відкрити кабінет). Якийсь час він був зареєстрований як фізична особа-підприємець. Коли він працював у Славуті та Нетішині, то мав зарплату приблизно 200 грн на місяць. На сина від першого шлюбу він офіційно сплачував аліменти. Представник відповідача-позивача [PERSON] - адвокат Загребельний В.В. у судовому засіданні підтримав (уточнені) позовні вимоги за зустрічним позовом, надавши при цьому пояснення, зміст яких збігається з обставинами, викладеними у раніше наданих стороною відповідача-позивача зустрічному позові та заявах по суті справи. Також представник пояснив, що показання свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є суперечливими в частині тривалості та місця спільного проживання подружжя до реєстрації шлюбу. При цьому [PERSON] , яка є матір`ю позивача-відповідача [PERSON] , стверджувала про наявність конфліктних відносин із [PERSON] , до того ж користувалася письмовими нотатками у судовому засіданні під час її допиту, хоча її показання не були пов`язані з будь-якими обчисленнями, - що у сукупності ставить під сумнів допустимість та достовірність її показань. У той же час показання свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є послідовними та узгоджуються між собою, і з них є очевидним, що до укладення шлюбу [PERSON] та [PERSON] спільно не проживали. Допитана в якості свідка відповідач [PERSON] , яка є матір`ю відповідача-позивача [PERSON] , у судовому засіданні пояснила, що її син [PERSON] у 2004 році одружився з [PERSON] . У той час свідок працювала в Італії і повернулася в Україну у 2008 році. Квартиру за адресою: [ADDRESS] син придбав за гроші, які вона йому дала, ремонт у цій квартирі він робив самостійно приблизно протягом року. Те, що у квартирі не було ремонту, [PERSON] бачила на власні очі, коли приїздила у відпустку. Коли вона приїздила в Україну приблизно влітку 2003 року, син представляв їй [PERSON] як свою дружину. Син із [PERSON] почали жити у вказаній квартирі, коли остання вже була вагітною, а саме після весілля. Зі слів свого чоловіка [PERSON] знала, що до цього моменту [PERSON] жив зі своїм батьком. Від цього шлюбу у [PERSON] та [PERSON] народилися дві доньки. [PERSON] після 2008 року жалілася [PERSON] , що син її ображає та не дає гроші, хоча свідок не помічала, щоб син якимось чином ображав дружину. У певний момент [PERSON] «щось стукнуло у голову» і вона почала їздити до екстрасенсів та бабок, а також пропонувала сину звернутися до психотерапевта. Після розлучення [PERSON] казала, що залишить [PERSON] «у трусах». Коли [PERSON] разом із сином поїхав на море, [PERSON] вивезла з будинку все майно та ламінат. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що [PERSON] , яка є її кумою, та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі та розлучилися два роки тому. Свідку відомо, що на теперішній час сторони ділять спільно нажите майно, внаслідок чого [PERSON] залишилася без житла, оскільки доступу до спільного майна не має. Від цього шлюбу сторони мають двох доньок - [PERSON] (18 років) та Лізу (14 років), при цьому на меншу доньку [PERSON] сплачує [PERSON] аліменти в розмірі 3000 грн. Проживати разом як чоловік та жінка [PERSON] із [PERSON] почали приблизно за рік до шлюбу, а також разом працювали. Вони купляли разом речі, вирішували побутові питання тощо. Про характер дошлюбних стосунків сторін свідку відомо лише зі слів [PERSON] , у них вдома вона не бувала. Після реєстрації шлюбу протягом чотирьох років вони проживали у матері [PERSON] , а також у квартирі, що належала [PERSON] . За час шлюбу ними був придбаний стоматологічний кабінет навпроти супермаркета «АТБ» в м. Нетішин, який вони купили на спільні гроші, зокрема подаровані їм на весілля. В якому стані був вказаний кабінет на момент його придбання, свідку невідомо. Також за час шлюбу сторони придбали будинок у с. Солов?є. Квартиру вони продали, щоб побудувати паркан для цього будинку. Також вони брали автомобіль у кредит, який виплачували протягом п?яти років. Свідок [PERSON] , яка є тіткою позивача-відповідача [PERSON] , у судовому засіданні пояснила, що 24.04.2004 сторони зареєстрували шлюб, а за рік до цього почали проживати разом та вести спільне господарство у квартирі [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , мали спільні бюджет та побут - про це їй відомо зі слів [PERSON] . [PERSON] разом із чоловіком бували в них у гостях декілька разів, зокрема святкували восьме березня та день народження [PERSON] . Сторони також приходили у гості до свідка та її чоловіка. До шлюбу (трохи більше року) сторони разом працювали у стоматологічному кабінеті в аптеці: [PERSON] був лікарем-стоматологом, а [PERSON] - медсестрою. Приблизно у 2004 році сторони зробили стоматологічній кабінет у двокімнатній квартирі, розташованій по [ADDRESS] . У 2009 році вони почали будувати будинок, у зв?язку з чим продали свою квартиру, розташовану по [ADDRESS] , і більше п?яти років проживали у матері [PERSON] . На отримані від продажу цієї квартири гроші вони зробили ремонт у стоматологічному кабінеті та побудували паркан будинку. [PERSON] періодично ходила у їх стоматологічний кабінет лікувати зуби і бачила там автоклав для інструментів і компресор у ванній, а також стоматологічну установку. У будинку сторін свідок була декілька разів, проте його адресу назвати не може. Сторони облаштували там другий поверх і на ньому проживали. Вона бачила у будинку наступні речі: плиту; холодильник; диван; двоспальне ліжко; вкопаний у землю надувний басейн, що складався на зиму; більярдний стіл. Взимку у будинку було прохолодно, про його опалення їй нічого невідомо. Свідок [PERSON] , яка є матір?ю позивача-відповідача [PERSON] , у судовому засіданні пояснила, що [PERSON] та [PERSON] майже 20 років проживали разом, при цьому ще за півтори роки до реєстрації шлюбу вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет та разом купляли продукти, мешкаючи за адресою: [ADDRESS] , де нічого не було, крім матрацу та холодильника «Донбас». Цю квартиру нібито допомогла купити матір [PERSON] , якій потім він віддав гроші. На той час [PERSON] працював лікарем, отримував невелику зарплату та сплачував аліменти. На той момент він ще не був розведений, проте не сказав [PERSON] про це. У 2004 році, коли вони одружилися, вони працювали разом в аптеці у стоматологічному кабінеті: [PERSON] - медсестрою, а [PERSON] - лікарем. Все спільне життя вони працювали разом. Вже після реєстрації шлюбу у 2004 році сторони придбали двокімнатну квартиру у будинку [ADDRESS] . У 2008 році вони придбали земельну ділянку - попри укладений договір дарування, фактично цю землю вони купили (про що їй відомо зі слів доньки), і ділянка буда зареєстрована за [PERSON] . У 2009 році донька із [PERSON] почали будувати будинок за адресою: [ADDRESS] . Гроші на будівництво вони взяли з тих, що були зароблені ними разом, а також із подарованих грошей на весілля у розмірі 1,5 тис. доларів, у той час як весілля їм оплатила [PERSON] . У 2012 році вони продали квартиру (по [ADDRESS] ), а гроші від її продажу витратили на ремонт квартири по [ADDRESS] , ремонт автомобіля, паркан для будинку (придбання якого обійшлося у 4000 доларів США зі слів доньки), а також відпочинок у Єгипті . У квартирі по [ADDRESS] сторони зробили стоматологічний кабінет, в який придбали дві установки (крісла), автоклав, компресор у ванну, шафу. З 2012 року по 2018 рік сторони проживали у квартирі [PERSON] , розташованій за адресою: [ADDRESS] разом із дітьми сторін та чоловіком свідка, при цьому комунальні платежі сплачували [PERSON] та її чоловік. Приблизно у 2018 році сторони переїхали жити у недобудований будинок по [ADDRESS] . На теперішній час [PERSON] потрапити туди [PERSON] не має можливості. У будинку знаходилися: стіл, стінка (у кухні), електричний котел, холодильник, бойлер, душ, диван, плита, духовка, ліжка (доросле та два дитячих), матрац, шафа, прихожка, великий розбірний басейн, більярд (у підвалі), - все залишилося у користуванні [PERSON] . Будинок має три поверхи, в ньому було зроблене опалення (електричне) та проведена проводка. Донька свідка [PERSON] шість років навчалася у Харкові в університеті імені Сковороди - три роки стаціонарно і три роки заочно. [PERSON] мала конфлікт із [PERSON] влітку 2021 року, в якому вона була потерпілою, у зв?язку з чим [PERSON] викликала поліцію. Після того конфлікту свідок із [PERSON] не спілкувалася. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що вони із [PERSON] перебувають у дружніх відносинах. [PERSON] приходив до нього лікуватися - на квартиру [PERSON] на восьмому поверсі, а потім на другий поверх в аптеку - так вони потоваришували. До 2006 року [PERSON] проживав у м. Нетішин і вони з [PERSON] зазвичай зустрічалися двічі на тиждень, зокрема разом грали у більярд. У [PERSON] було багато автомобілів: «Opel», «BMW» бордового кольору, ще один «Opel» зеленого кольору, - він їх постійно змінював. Наприкінці зими або на початку весни 2004 року [PERSON] придбав квартиру на дев?ятому поверсі - над квартирою його батьків. Близько місяця [PERSON] розмалював у цій квартирі стіни та стелю, на той час там ніхто не проживав. Сам [PERSON] на той час проживав у квартирі батьків поверхом вище. [PERSON] одружився із [PERSON] приблизно у квітні 2004 року, оскільки остання завагітніла. [PERSON] був присутнім на їх весіллі, після якого подружжя почали проживати разом у вказаній квартирі на восьмому поверсі. Під час ремонту і до одруження [PERSON] зустрічалися, але проживали окремо. На гроші, подаровані на весілля, [PERSON] та [PERSON] придбали кухню у квартиру. [PERSON] із дружиною товаришували із Вагіними сім?ями, вони разом їздили на природу, [PERSON] приходили до них у гості. Раніше [PERSON] вже був одружений, свідок знає його сина від першого шлюбу. [PERSON] приблизно до 2011 року жили разом у квартирі, після цього якийсь час жили у батьків [PERSON] , а потім переїхали у недобудований будинок навпроти церкви у м. Нетішин. Сам [PERSON] робив дизайн будинку (проект даху). Гроші від продажу квартири, що належала [PERSON] , були витрачені на дах будинку, яку зі слів останнього він продав приблизно за 30000 доларів США. [PERSON] зі своєю дружиною бував у дворі будинку - на той момент там неможливо було жити. У цьому будинку стояв більярдний стіл [PERSON] , оскільки йому нікуди було його ставити у себе. [PERSON] казав свідку, що купляв для будинку вартісний трансформатор. Всередині 2007 років [PERSON] розмальовував стоматологічний кабінет [PERSON] у будівлі на першому поверсі навпроти магазину «АТБ» м. Нетішин, а також робив вивіску. Квартира (зі слів [PERSON] ) купувалася на гроші, які були отримані від продажу автомобілів. Розлучення їх подружжя сталося через те, що [PERSON] у Польщі зрадила [PERSON] . Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що перша дружина [PERSON] є двоюрідною сестрою [PERSON] . Із [PERSON] свідок знайомий з 1990 року, був присутній на його весіллі із двоюрідною сестрою свідка, яке було приблизно у 1991-1992 роках. [PERSON] очно навчався у медичному інституті у м. Донецьк, а потім було три роки інтернатури у м. Славута та м. Нетішин. Сам свідок у м. Нетішин проживає з 1997 року. Вони бачилися майже кожного дня, [PERSON] працював у ЖКО. У [PERSON] був автомобіль «BWM 3» 1987-1988 року випуску, який він купляв ще у Донецьку за власні кошти у присутності свідка. Цим автомобілем він володів приблизно до 1999-2000 року і продав його за приблизно 2100-2200 доларів США. Вже у м. Нетішин [PERSON] придбав автомобіль «Opel Kadett» бордового кольору 1990-1991 року випуску, що був пригнаний з Литви, який був проданий ним за приблизно 2400-2600 доларів США. [PERSON] був присутнім під час продажу обох транспортних засобів. [PERSON] . Приблизно у 1997-1998 році [PERSON] припинив спільне проживання із першою дружиною, переїхавши у м. Нетішин. У січні-лютому 2004 року [PERSON] розлучився із першою дружиною, з якою вони мали спільну дитину - сина [PERSON] , на якого [PERSON] сплачував аліменти. [PERSON] познайомився із [PERSON] у теплу пору року (весна-літо) за рік до укладення шлюбу (який був зареєстрований у 2004 році), і на той момент вона жила у своїх батьків. На той час у квартирі відбувався ремонт, тому вони переїхали туди після реєстрації шлюбу. [PERSON] сам брав участь у цьому ремонті та міняв там вікна і підлогу. Коли закінчився ремонт, свідок точно не знає. Влітку 2003 року вони вчотирьох (зокрема [PERSON] та [PERSON] ) їздили на відпочинок у Ялту на тиждень, а потім у м. Єнакієво до батьків свідка. До весілля [PERSON] зустрічалися, проте не проживали разом. Якось на пару тижнів [PERSON] їздив до [PERSON] у м. Харків, де вона заочно навчалася. [PERSON] був присутній на їх весілля в якості дружка. [PERSON] на той момент вдень працював у м. Славута, в ввечері працював вдома у батьків за адресою: [ADDRESS] . Якийсь час (приблизно протягом року) [PERSON] приймав клієнтів у кабінеті державної аптеки, до цього - у батьків, а після цього - у власному кабінеті. Вказана квартира була придбана під стоматологічний кабінет за особисті кошти [PERSON] , на той час обидва його автомобілі були продані. У той же час [PERSON] ніде не працювала, кошти заробляв у їх сім`ї лише [PERSON] . Згодом вона почала працювати у [PERSON] , коли їх першій дитині було три-чотири роки. Квартиру по [ADDRESS] (на дев`ятому поверсі) вони продали за приблизно 28000-30000 доларів США - для того, щоб будувати будинок по [ADDRESS] , ці кошти в основному пішли на покрівлю. Частина з цих коштів була витрачена на трансформаторну підстанцію, яка придбавалася не у новому стані, оскільки нова коштувала дуже дорого. Паркан вони робили через один-два роки після покрівлі. Земельну ділянку [PERSON] із дружиною подарували [PERSON] , будь-яких коштів за неї вони не отримували, домовившись, що він віддасть гроші у майбутньому (якщо матиме таку можливість). Вартість ділянки складала 3000 доларів США. Будинок [PERSON] почали будувати через півроку після оформлення прав на земельну ділянку під ним, а саме за рік до того, як [PERSON] подарували відповідну земельну ділянку. Колони, мостові та плити перекриття [PERSON] купував в УБ «ХАЕС». У стоматологічному кабінеті [PERSON] було наступне майно: шкіряний диван; компресор (у ванній кімнаті); вагонка; будівельні матеріали; плитка; маленький стіл; металева шафа; жарова шафа; дві підставки; стоматологічне крісло із лампою. У житловому будинку по [ADDRESS] було наступне майно: більярдний стіл (у підвалі); будівельне сміття (на першому поверсі); будівельні матеріали (на другому поверсі). На другому поверсі були зроблені дві кімнати, в яких було наступне майно: два спальних ліжка; комод; невеликий розкладний диван; електричний котел опалення (у душевій). Також у дворі був трансформатор вартістю приблизно 80 тисяч гривень. Коли [PERSON] жили разом, в них був автомобіль «BMW 7» 2001 року випуску вартістю приблизно 40000 доларів США. Коли воно було придбане, свідок не пам`ятає, але пригадує, що вони робили дороговартісний ремонт двигуна цього автомобіля. Протягом трьох-чотирьох років (приблизно 2015-2018 роки) [PERSON] не спілкувався із [PERSON]. Свідку відомо, що приблизно у 2020 році [PERSON] працював у м. Київ. Приблизно два роки тому (допит свідка мав місце 01.06.2023) [PERSON] відновив спілкування із [PERSON] . Щодо свідка [PERSON] , [PERSON] бачив три-чотири рази на день народженнях у Вагіних, коли [PERSON] проживала на дев`ятому поверсі у квартирі по [ADDRESS] (дітям Вагіних тоді було більше трьох років), проте з весни 2003 року по квітень 2004 року він не бачив [PERSON] поряд із сім`єю [PERSON] . На той момент [PERSON] товаришувала із дівчиною на ім`я [PERSON] . Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що [PERSON] та [PERSON] знає з 1986 року як гарних сусідів, з якими має гарні стосунки. До 2004 року [PERSON] жив разом із батьками та навчався. Він дбав про свою сім`ю, тому [PERSON] була шокована його розлученням із [PERSON] , його діти та дружина були всім забезпечені. На розлучення подав [PERSON] , оскільки [PERSON] знайшла іншого чоловіка. Свідку відомо, що [PERSON] заробила в Італії гроші та придбала квартиру для [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Ремонт у цій квартирі [PERSON] почав робити одразу після її придбання, робив його самостійно більше року і на той час жив сам у батьків на восьмому поверсі. [PERSON] живе на сьомому поверсі, батьки [PERSON] проживають на восьмому поверсі, а квартира [PERSON] була розташована на дев`ятому поверсі. [PERSON] свідок побачила у цій квартирі приблизно у 2003-2004 році, коли ремонт вже був зроблений, при цьому [PERSON] була вагітною. [PERSON] мав сина від попереднього шлюбу. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що він проживає на дев`ятому поверсі. Якийсь час після ремонту квартири (яка була придбана на початку 2000-х років) на цьому поверсі також жив [PERSON] . Поки там робили ремонт, він жив у батьків на восьмому поверсі по тому ж стояку. Ремонт робили приблизно протягом року хлопці, який найняв [PERSON] . Поки робився ремонт, [PERSON] свідок там не бачив - вона вселилася туди пізніше (після закінчення ремонту) разом із коляскою та дитиною, якій на той момент було декілька місяців. Тоді ж [PERSON] познайомився з її батьком [PERSON] . Свідку відомо, що згодом [PERSON] та [PERSON] продали квартиру за адресою: [ADDRESS] та будували будинок у м. Нетішин. Заслухавши представників сторін та свідків, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані докази як окремо, так і в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що з 24.04.2004 [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох дітей - повнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , та неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Вказаний шлюб був розірваний за рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 25.06.2021 за позовною заявою [PERSON] (поданою ним у січні 2021 року), який в обґрунтування своїх вимог зокрема посилався на те, що фактичні шлюбні відносини між сторонами були припинені у листопаді 2020 року, оскільки з того часу кожен із них почав жити окремим життям та власними інтересами, а сім`я припинила своє існування (а.с. 6, 15, 64, 138, 148, 149, 194, 195 т. 1; а.с. 239-241 т. 2). Відповідно до ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Як зазначається у ч.ч. 1-3 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям. Зазначений правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 25.11.2015 у справі № 6-2333цс15 та від 05.04.2017 у справі № 367/5390/14-ц. Як зазначається у ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Отже, поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи; вирішуючи спори між подружжям, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб; у випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 158/2229/16-ц, тому суд враховує його при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин з огляду на положення ч. 4 ст. 263 ЦПК України. При цьому у правовому висновку, викладеному у постановах Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 615/1364/16-ц та від 17.08.2022 у справі № 522/8676/20 вказано, що обрання судом при вирішенні спору варіанту поділу майна подружжя, при наявності вимоги про його поділ, відмінного від того, про який просив позивач, не може бути розцінене як вихід судом за межі позовних вимог, оскільки позовна вимога - це поділ майна подружжя і вона є незмінною при будь-якому варіанті його поділу. Щодо встановлення факту проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] як чоловіка та жінки без шлюбу із травня 2003 року по 23.04.2004 суд зазначає наступне. Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно-правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у справі № 643/6799/17 від 30.10.2019. Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від № 5-рп/99 від 03.06.1999 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. [PERSON] стверджувала, що вони із [PERSON] у період із травня 2003 року по 23.04.2004, тобто до укладення шлюбу, проживали разом однією сім`єю як чоловік та жінка та вели спільне господарство. За клопотанням представника [PERSON] судом були допитані свідки [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] , які підтвердили факт спільного дошлюбного проживання сторін. Разом із цим показання зазначених свідків суд оцінює критично, виходячи з наступного. Так, суд бере до уваги, що вказані особи доводяться [PERSON] близькими особами - кумою, тіткою та матір`ю, а [PERSON] і [PERSON] зазначали у судовому засіданні, що про факт спільного дошлюбного проживання [PERSON] та [PERSON] їм відомо виключно зі слів останньої. При цьому свідок [PERSON] (так само, як сама [PERSON] у своєму позові) не вказала, за якою самою адресою спільно проживало колишнє подружжя [PERSON] до укладення шлюбу. Свідки [PERSON] [PERSON] вказували, що [PERSON] разом із [PERSON] до укладення шлюбу проживали за адресою: [ADDRESS] , проте вказане повністю спростовується як показаннями свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , так і показаннями допитаних в якості свідків [PERSON] та [PERSON] , які зазначали, що [PERSON] почала жити у цій квартирі після закінчення в ній ремонту та після їх із [PERSON] весілля. Стосовно посилань [PERSON] на ту обставину, що на момент укладення шлюбу вона перебувала у стані вагітності та очікувала на їх спільну із [PERSON] дитину, на підтвердження чого вона надала суду медичну довідку щодо термінів вагітності (а.с. 108, 196 т. 1), суд вважає, що ця обставина жодним чином не може свідчити про факт дошлюбного спільного проживання сторін як чоловіка та жінки, позаяк спільне проживання та ведення спільного господарства чоловіком та жінкою не є обов?язковими передумовами зачаття ними дитини. Стосовно посилань представника [PERSON] на показання допитаної в якості свідка [PERSON] , яка вказувала, що під час її приїзду в Україну приблизно влітку 2003 року її син [PERSON] представляв їй [PERSON] як свою дружину, суд вважає, що такі показання не можуть бути підтвердженням факту спільного проживання колишнього подружжя, позаяк сама [PERSON] вказувала, що син почав проживати разом із [PERSON] вже після їх весілля. З огляду на це суд дійшов висновку, що [PERSON] не надані достатні докази для встановлення факту її проживання однією сім`єю разом із [PERSON] у період із травня 2003 року по 23.04.2004 як чоловіка та жінки без шлюбу. Щодо легкового автомобіля марки «BMW» моделі «735» 2002 року випуску із номером кузова [NUMBER] та вимоги [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу цього транспортного засобу суд зазначає наступне. Судом встановлено, що за час перебування у шлюбі [PERSON] та [PERSON] був придбаний легковий автомобіль марки «BMW» моделі «735» 2002 року випуску із номером кузова [NUMBER] , який 21.09.2007 був зареєстрований за [PERSON] , а 27.04.2021 перереєстрований за [PERSON] , і середня ринкова вартість якого згідно з висновком експерта № 210607/1_З.О. від 10.08.2021 складає 206132 грн (а.с. 7, 31, 90, 102 т. 1; а.с. 10-90 т. 2). Сторонами визнавалося та не оспорювалося, що вказаний автомобіль є спільною сумісною власністю колишнього подружжя. Згідно зі ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За правилом ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (ч. 2 ст. 215 ЦК України). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 ЦК України). При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, якими передбачено право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, на захист якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце. Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях 316, 317, 319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб. За загальним правилом власник самостійно розпоряджається своїм майном. Розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості. Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). За змістом ч.ч 1, 2 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Згідно з ч. 3 ст. 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Відповідно до ч. 4 ст. 369 ЦК України правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень. Припинення фактичних шлюбних відносин, а так само розірвання шлюбу не тягне за собою зміну правового статусу майна подружжя. Таке майно залишається їх спільною сумісною власністю. Тобто лише після вирішення питання про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю, виділення конкретних часток кожному зі співвласників, таке майно набуває статусу спільної часткової власності чи особистої приватної власності. Разом із цим відповідачами [PERSON] та [PERSON] не спростовано презумпцію спільності майна подружжя, навпаки [PERSON] визнав у зустрічному позові, що вказаний транспортний засіб є спільною сумісною власністю подружжя. При цьому автомобіль був проданий [PERSON] 27.04.2021, а ще у січні 2021 року він звернувся до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу з [PERSON] , зазначаючи в обґрунтування своїх вимог, що фактичні шлюбні відносини між ними припинені ще з листопада 2020 року і вони живуть окремим життям та власними інтересами. Водночас доказів надання [PERSON] згоди на відчуження автомобіля матеріали справи не містять. З огляду на це наявні підстави для визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля марки «BMW» моделі «735» 2002 року випуску із номером кузова [NUMBER] , укладеного 27.04.2021 між [PERSON] та [PERSON] , оскільки була відсутня згода одного зі співвласників ( [PERSON] ) на розпорядження майном, відчуженим за цим правочином, який виходить за межі дрібного побутового. Визначення «дрібний побутовий правочин» має оціночний характер, не має установлених меж грошового виразу (вартості), а тому має для різних видів діяльності, речей і майнового стану учасників цивільних правовідносин, різні межі вартості. Враховуючи, що предметом правочину є автомобіль марки «BMW» моделі «735» 2002 року випуску із номером кузова [NUMBER] , вартість якого згідно з висновком експерта № 210607/1_З.О. від 10.08.2021 складає 206132 грн, правочин щодо відчуження вказаного автомобіля виходить за межі дрібного побутового та потребував згоди [PERSON] як співвласника цього транспортного засобу. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 23.12.2020 у справі № 726/1606/17. Таким чином, оскільки зазначений автомобіль набутий за спільні кошти під час шлюбу сторін та є їхньою спільною сумісною власністю, неотримання згоди іншого з подружжя ( [PERSON] ) при відчуженні такого майна є порушенням вимог статей 60, 61, 63 СК України, а тому відповідно до статей 203, 215 ЦК України суд вважає за необхідне визнати відповідний договір купівлі-продажу автомобіля недійсним та витребувати його із незаконного володіння [PERSON] , визнавши таке майно об?єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] . При цьому відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 21.11.2018 у справі № 372/504/17, відсутність згоди іншого зі співвласників (другого з подружжя) на укладення правочину позбавляє співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень на укладення договору про розпорядження спільним майном. Укладення такого договору свідчить про порушення його форми і відповідно до ч. 4 ст. 369 ЦК України та ст. 215 ЦК України надає іншому зі співвласників (другому з подружжя) право оскаржити договір з підстав його недійсності. При цьому закон не пов`язує наявність чи відсутність згоди усіх співвласників на укладення договору ні з добросовісністю того з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, ні третьої особи - контрагента за таким договором і не ставить питання оскарження договору в залежність від добросовісності сторін договору. Щодо двокімнатної квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] та вимоги [PERSON] при визнання цієї квартири об?єктом його особистої приватної власності суд зазначає наступне. Судом встановлено, що за час шлюбу [PERSON] та [PERSON] ними була набута у власність двокімнатна квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , - яка була придбана за 22000 грн за договором купівлі-продажу від 10.06.2004, укладеним між [PERSON] та [PERSON] , та 07.07.2004 зареєстрована за [PERSON] , і ринкова вартість якої згідно з висновком експерта від 31.07.2022 складає 991976 (а.с. 8, 9-10 т. 1; а.с. 209-228 т. 2; а.с. 4 т. 4). Статтею 60 СК України встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує. Відповідний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2019 у справі № 339/116/16-ц (провадження № 61-15462св18). Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є зокрема майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Отже, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яка не потребує доказування та не потребує встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує поки не спростована. У разі коли презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя не спростовано за відсутності належних доказів того, що майно придбане за особисті кошти одного з подружжя, таке майно вважається спільною сумісною власністю та підлягає поділу, при цьому частки чоловіка та дружини у майні є рівними. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 18.05.2023 у справі № 344/5528/22. Вказана квартира була придбана через півтори місяці після укладення шлюбу, і судом також було встановлено, що спільно проживати та вести спільне господарство сторони почали лише після укладення шлюбу, а отже доводи [PERSON] щодо того, що за цей час сторони не могли набути грошові кошти, достатні для придбання цієї квартири, суд вважає такими, що заслуговують на увагу. Як зазначається у листі Територіального сервісного центру МВС № 6845 від 26.05.2021, протягом 1998-2004 років за [PERSON] були зареєстровані наступні транспортні засоби: 1)«Opel Kadett» 1986 року випуску з ідентифікаційним номером [NUMBER] - з 12.11.1999 по 18.10.2000; 2)«Opel Omega» 1996 року випуску з ідентифікаційним номером [NUMBER] - з 29.01.2005 по 04.02.2011; 3)«BMW 735І» 2002 року випуску з ідентифікаційним номером [NUMBER] - з 15.11.2007 по 27.04.2021 (а.с. 90, 102 т. 1; а.с. 167 т. 2). Як вбачається з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов?язкового державного соціального страхування, [PERSON] було сплачено страхових внесків для пенсії у розмірі: за 2005 рік - 3285,86 грн; за 2006 рік - 4375 грн; за 2007 рік - 3794,84 грн; за 2008 рік - 2389,35 грн; за 2009 рік - 7718 грн; за 2010 рік - 10659 грн; за 2011 рік - 5319 грн (а.с. 13-14, 146-147 т. 1). [PERSON] з 30.05.2002 зареєстрований як фізична особа-підприємець та отримав наступні доходи: за перший квартал 2003 року - 980 грн; за другий квартал 2003 року - 1760 грн; за третій квартал 2003 року - 2589 грн; за четвертий квартал 2003 року - 4803 грн; за 2004 рік - доходи не отримував (а.с. 44, 47-50 т. 1). Згідно з Реєстром застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов?язкового державного соціального страхування [PERSON] були сплачені страхові внески для пенсії у розмірі: за 1999 рік - 519 грн; за 2000 рік - 1372,33 грн; за 2001 рік - 1262,67 грн; за 2002 рік - 2177,24 грн; за 2003 рік - 2676,06 грн; за 2004 рік - 3176,16 грн (із січня по березень - 787,28 грн); за 2005 рік - 5282,16 грн; за 2006 рік - 1399,30 грн; за 2008 рік - 1953,01 грн (а.с. 46 т. 1). У той же час згідно зі звітами КМЗ НМР «Спеціалізована медико-санітарна частина м. Нетішин» про здійснені відрахування та виплати щодо [PERSON] , за 2004 рік було утримано 715,78 грн із нарахованих 3176,16 грн, а за 2005 рік - 532,27 грн із нарахованих 2296,02 грн (а.с. 92, 93 т. 2). Отже, на підтвердження того, що вказана квартира була придбана саме за особисті кошти [PERSON] , останнім були надані докази, відповідно до яких за період з 1999 року по березень 2004 року ним були зароблені грошові кошти у загальному розмірі 18924,58 грн. Крім того, за [PERSON] у період до укладення шлюбу із [PERSON] був зареєстрований автомобіль «Opel Kadett» 1986 року випуску з ідентифікаційним номером [NUMBER] , який відповідно до показань свідка [PERSON] та допитаного в якості свідка [PERSON] був реалізований останнім приблизно за 2400-2600 доларів США. У той же час із досліджених судом доказів, зокрема і наданих самою [PERSON] не вбачається, що вона до моменту набуття цієї квартири мала будь-які доходи, у 2002-2003 роках, коли у колишнього подружжя починалися стосунки, вона отримувала вищу освіту у м. Харків, що підтверджується показаннями свідка [PERSON] (матері [PERSON] ) та [PERSON] . При цьому фотокартки та записи у наданій [PERSON] медичній книжці про проходження нею медичних оглядів, на які вона посилалася (а.с. 60-63, 71 т. 1), не є належними доказами того, що [PERSON] у період 2002-2004 років працювала як найманий працівник у стоматологічному кабінеті. При цьому як сама [PERSON] у своїх заявах на адресу суду (у тому числі позовних), так і допитані за клопотанням її представника свідки (зокрема матір, тітка та кума позивача-відповідача) не надали будь-яких пояснень з приводу того, що зазначена квартира була придбана саме за спільні кошти подружжя, за виключенням [PERSON] , яка стверджувала, що ця квартира придбавалася колишнім подружжям нібито на гроші, отримані в якості подарунку на їх із [PERSON] весілля, проте матір [PERSON] - свідок [PERSON] під час допиту в якості свідка вказала, що гроші, подаровані доньці та [PERSON] на весілля, були витрачені ними на будівництво будинку [ADDRESS] , а отже такі показання [PERSON] суд оцінює критично. При цьому [PERSON] вказала у судовому засіданні, що про такі обставини їй відомо зі слів самої [PERSON] , яка до того ж не допитувалася судом в якості свідка. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц сформульовано висновки про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Таким чином, з урахуванням поданих сторонами письмових доказів та показань допитаних свідків, суд дійшов висновку, що очевидно більш вірогідним є існування обставини, про яку стверджує [PERSON] щодо придбання ним цієї квартири за його особисті кошти, позаяк ним були надані достатні докази на підтвердження існування такої обставини, з огляду на що суд вважає за необхідне визнати двокімнатну квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , об?єктом особистої приватної власності [PERSON] . Щодо житлового будинку за адресою: [ADDRESS] та присадибної земельної ділянки площею 0,0498 га із кадастровим номером 6810500000:02:003:1145, призначеної для обслуговування цього будинку, суд зазначає наступне. Судом встановлено, що за час шлюбу [PERSON] та [PERSON] ними був набутий у власність житловий будинок загальною площею 689,04 кв.м. та житловою площею 235,48 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS] , - який був зареєстрований за [PERSON] 01.02.2018 на підставі декларації про готовність об?єкта до експлуатації серії ХМ № 141172901359 від 17.10.2017, і ринкова вартість якого згідно з висновком експерта № 210607/1_З.О. від 10.08.2021 складає 3363734 грн (а.с. 9-10, 54-55, т. 1; а.с. 10-90 т. 2). [PERSON] стверджував, що вказаний житловий будинок лише частково може бути спільною сумісною власністю подружжя, оскільки 22.05.2002 [PERSON] була набута у приватну власність квартира за адресою: [ADDRESS] на підставі договору дарування, яка була продана ним під час шлюбу 28.08.2012 за договором купівлі-продажу за суму 240000 грн, що еквівалентно 30000 доларів США, які були вкладені у будівництво даху житлового будинку, у той час як 27.05.2014 була зареєстрована декларація про початок виконання будівельних робіт (а.с. 53, 54-55 т. 1). Відтак, зі спільних коштів подружжя було витрачено лише 20000 доларів США, що складає 2/5 частини будинку. Дійсно, за час перебування [PERSON] та [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, а саме 28.08.2012 [PERSON] за договором купівлі-продажу продажу продав [PERSON] за 240000 грн квартиру за адресою: [ADDRESS] , набуту ним до укладення шлюбу із [PERSON] (а.с. 53 т. 1). Разом із цим, на переконання суду, [PERSON] у даному випадку не надано достатніх та переконливих доказів на спростування презумпції спільності права власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу, та на підтвердження тієї обставини, що отримані від реалізації вказаної квартири грошові кошти були спрямовані (при чому у повному обсязі) на будівництво будинку (та зокрема зведення даху). Суд критично оцінює показання свідка [PERSON] у цій частині, оскільки про такі обставини йому відомо зі слів [PERSON] , а також критично оцінює показання самого [PERSON] , який очевидно є зацікавленою особою. Будь-яких інших доказів на підтвердження цих обставин [PERSON] надано не було, у той час як відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. При цьому із наданих представником [PERSON] доказів вбачається, що будівництво цього житлового будинку відбувалося ще у 2009-2011 роках (а.с. 108-131 т. 2), а згідно з наданими сторонами відомостями з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов?язкового державного соціального страхування на підтвердження отриманих за час шлюбу доходів [PERSON] за час шлюбу за період з 2005 по 2011 роки заробила 37541,05 грн, у той час як [PERSON] за період із квітня 2004 року по 2008 рік - 11023,35 грн (а.с. 13-14, 46, 146-147 т. 1). У той же час [PERSON] не надано суду доказів, що [PERSON] не дбала про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилялася від участі в утриманні дітей, знищила чи пошкодила спільне майно або ж витрачала його на шкоду інтересам сім`ї, а тому суд не вбачає підстав відступити від засади рівності часток подружжя стосовно цього нерухомого майна. Отже, суд дійшов висновку, що вказаний житловий будинок є об?єктом спільної сумісної власності колишнього подружжя [PERSON] та [PERSON] і частки цих співвласників слід вважати рівними. Також за час шлюбу [PERSON] та [PERSON] була набута земельна ділянка площею 0,0498 га, призначена для будівництва і обслуговування цього житлового будинку, його господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), із кадастровим номером 6810500000:02:003:1145, що розташована по [ADDRESS] , - яка була зареєстрована за [PERSON] на підставі договору дарування від 17.05.2013 (а.с. 9-10, 51, 52 т. 1). Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є зокрема майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування. При цьому суд також бере до уваги правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 21.03.2018 у справі № 686/9580/16-ц, згідно з яким навіть якщо земельна ділянка була одержана громадянином в період шлюбу в приватну власність та є його особистою приватною власністю, проте на такій земельній ділянці розташований будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України. Велика Палата Верховного Суду у правовому висновку, викладеному у своїй постанові від 04.12.2018 у справі № 910/18560/16 наголосила, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами, право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Отже, перехід майнових прав до іншої особи зумовлює перехід до неї і прав на ту частину земельної ділянки, на якій безпосередньо розташований відповідний об?єкт нерухомості, та частини земельної ділянки, яка необхідна для його обслуговування. Таким чином, позаяк [PERSON] за час шлюбу набула право власності на 1/2 частину зазначеного житлового будинку, вона також вважається такою, що набула право власності на 1/2 частину відповідної земельної ділянки, на якій розташований цей будинок, а отже суд вважає за необхідне визнати цю земельну ділянку об?єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] і частки цих співвласників слід вважати рівними. Щодо спільних боргових зобов`язань колишнього подружжя [PERSON] та [PERSON] , на існуванні яких наполягав останній, суд зазначає наступне. Так, на підтвердження відповідних боргів та зобов`язань [PERSON] були надані суду наступні документи: 1) копії накладних ФОП [PERSON] № 5 від 10.04.2015 та № 15 від 31.07.2015 щодо поставки ним [PERSON] каменя, піску та щебеню на загальну суму 151000 грн, а також лист-відповідь ФОП [PERSON] від 21.12.2021 про те, що протягом 2014-2017 років він продав [PERSON] будівельні матеріали у зв`язку з будівництвом останнім житлового будинку по [ADDRESS] , які поставляв власним вантажним автотранспортом, і що за [PERSON] існує заборгованість у сумі 151000 грн (а.с. 177 т. 2); 2) копія видаткової накладної ПП [PERSON] № 173 від 28.03.2013 щодо поставки ним [PERSON] черепиці на загальну суму 228040 грн, а також лист-відповідь ПП [PERSON] від 21.05.2021 про те, що у 2013 році ним були виготовлено та продано [PERSON] черепиця для покрівлі житлового будинку в м. Нетішин на загальну суму 228040 грн, яка була забрана ним шляхом самовивозу, і станом на 21.05.2021 за [PERSON] існує заборгованість у розмірі 90000 грн (а.с. 178 т. 2); 3) копія акту прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) ФОП [PERSON] № 15 за листопад 2020 року, відповідно до якого ним були надані [PERSON] електромонтажні послуги на загальну суму 43035 грн (а.с. 179 т. 2); 4) копія угоди про відкриття кредитної лінії від 07.02.2018, укладеної між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] , за яким станом на 21.05.2021 за [PERSON] існує заборгованість у розмірі 40605,03 грн (а.с. 180 т. 2); 5) копія угоди про надання кредиту № 501286338 від 28.12.2020, укладеної між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] в розмірі 66694,31 грн зі сплатою страхових платежів на суми 2801,16 грн та 250 грн (а.с. 181-182 т. 2); 6) копія договору кредиту та страхування № А03.22005.007352932 від 29.12.2020, укладеним між АТ «Ідея Банк», ТОВ «Нью Файненс Сервіс» та [PERSON] на суму 75000 грн (а.с. 183-184 т. 2). [PERSON] стверджував, що відповідні матеріали були використані для будівництва спільного будинку із [PERSON] , а кредитні кошти були використані на потреби їх сім`ї. Оскільки відповідні борги виникли за час їх спільного проживання, вони є спільними боргами колишнього подружжя, а отже мають враховуватися під час поділу їх майна. Проте суд не може погодитися із такими твердженнями [PERSON] . Так, ним не було надано відповідних договорів на поставку будівельних матеріалів, на що звертав у судовому засіданні увагу суду представник позивача-відповідача - адвокат Волков С.В., а копії наданих накладних не містять підпису [PERSON] про фактичне отримання ним відповідних будівельних матеріалів. Щодо копії акту прийому-передачі та кредитних договорів, то вказані зобов`язання виникли з листопада 2020 року, тобто вже після припинення фактичних шлюбних відносин між [PERSON] та [PERSON] , коли кожен із них жив окремим життям та власними інтересами, а їх сім`я вже не існувала (про що стверджував сам [PERSON] в обґрунтування позовних вимог про розірвання шлюбу із [PERSON] ), а тому у суду відсутні підстави вважати, що одержане майно було використане в інтересах сім`ї. Те саме стосується і заборгованості за угодою про відкриття кредитної лінії, розмір якої наводиться станом на 21.05.2021 без відомостей щодо того, за який саме період виникла така заборгованість. Щодо поділу транспортного засобу та нерухомого майна колишнього подружжя [PERSON] та [PERSON] суд зазначає наступне. Як було встановлено судом, за час шлюбу сторонами був придбаний легковий автомобіль марки «BMW» моделі «735» 2002 року випуску із номером кузова [NUMBER] вартістю 206132 грн. У первісній позовній заяві [PERSON] просила в порядку поділу спільного сумісного майна колишнього подружжя визнати за нею право власності на вказаний транспортний засіб, витребувавши його із незаконного володіння [PERSON] . Велика Палата Верховного Суду у правовому висновку, викладеному у постанові від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20 вказала, що приписи ч.ч. 4, 5 ст. 71 СК України і ст. 365 ЦК України з урахуванням принципу розумності (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК Украйни) треба розуміти так: (а) правила про необхідність попереднього внесення коштів на депозитний рахунок суду стосуються тих випадків, коли позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) згідно зі статтею 365 ЦК України заявив вимогу про припинення права відповідача на частку у спільній власності (такі кошти забезпечують отримання відповідачем грошової компенсації); (б) якщо позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) таку вимогу не заявив (а вимагає, наприклад, поділити неподільну річ шляхом виділення її у власність відповідача та стягнення з нього грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на цю річ), то підстави для внесення ним відповідної суми коштів на депозитний рахунок суду відсутні. Інакше кажучи, вимога позивача про стягнення з відповідача грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на майно подружжя не породжує обов?язку відповідача попередньо внести відповідну суму на депозитний рахунок суду [PERSON] грошові кошти на депозитний рахунок суду не вносила. Водночас суд враховує, що [PERSON] у зустрічному позові також просив суд у порядку поділу спільного сумісного майна колишнього подружжя залишити цей автомобіль [PERSON] та стягнути з неї відповідну компенсацію (у вигляді різниці вартості виділеного сторонам майна), фактично погодившись із пропозицією [PERSON] щодо порядку поділу цього майна. Враховуючи зазначені обставини, з метою реального вирішення спору по суті в частині поділу цього транспортного засобу, суд вважає за необхідне в порядку поділу спільного сумісного майна колишнього подружжя визнати за [PERSON] право власності на автомобіль марки «BMW» моделі «735» 2002 року випуску із номером кузова [NUMBER] , витребувавши його із незаконного володіння [PERSON] на користь [PERSON] . Вирішуючи питання про поділ об`єктів нерухомості, а саме житлового будинку за адресою: [ADDRESS] та присадибної земельної ділянки площею 0,0498 га із кадастровим номером 6810500000:02:003:1145 суд зазначає наступне. Як вже раніше зазначалося судом, з огляду на положення ч. 4 ст. 71 ЦК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок та земельну ділянку, допускається лише за його згодою. Положення ч. 1 ст. 365 ЦК України передбачають підстави, за наявності яких суд може задовольнити позов співвласника про припинення права особи на частку у спільному майні, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 370 ЦК України виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу, частиною другою якої передбачено, що якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 ЦК), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Така умова дозволяє створити ефективний механізм охорони прав співвласників, право на частку яких припиняється, щодо гарантованого отримання вартості частки в разі ухвалення судового рішення. Адже на підставі цього рішення не тільки припиняється право, але й набувається право на частку іншим співвласником. Отже, процедура внесення суми для відшкодування вартості частини майна на депозит суду, з одного боку, є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку у спільному майні, а з іншого боку, є технічною функцією щодо забезпечення виконання однією стороною у справі своїх зобов`язань перед іншою. Вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення ч.ч. 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Якщо жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Отже, в разі, коли один з подружжя не вчинив передбачених частиною п`ятою статті 71 СК України дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Зазначений правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 18.01.2017 у справі № 405/343/15-ц та від 07.06.2017 у справі № 199/7266/14-ц. Суд у даному випадку виходить із того, що відповідних позовних вимог (про припинення права власності на спірні об`єкти нерухомості та стягнення грошової компенсації) сторонами не заявлялося, згоди на такий варіант поділу сторони не надавали, жодна зі сторін не вносила на депозитний рахунок суду грошових коштів у рахунок вартості своєї частки. Фактичні позовні вимоги сторін не були спрямовані на реальний поділ цього нерухомого майна - жодна зі сторін не просила в порядку поділу майна залишити його собі або ж присудити іншій стороні зі стягненням відповідної компенсації на свою користь, щоб якась зі сторін отримала повноцінну можливість користуватися та розпоряджатися таким нерухомим майном. З урахуванням цього, оскільки ці об?єкти нерухомості не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд вважає за необхідне визнати таке майно об?єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] , а також в порядку поділу спільного сумісного майна колишнього подружжя визнати за сторонами право власності на 1/2 ідеальної частки за кожним на це нерухоме майно, залишивши його у спільній частковій власності [PERSON] та [PERSON] . Щодо поділу побутових речей та медичного обладнання суд зазначає наступне. У правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 158/2229/16-ц зазначається, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а до його складу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. З огляду на це суд вважає встановленим, що за час шлюбу [PERSON] та [PERSON] були придбані наступні побутові речі на загальну суму 38000 грн: 1)шкіряний диван вартістю 6000 грн; 2)шкіряне крісло вартістю 1000 грн; 3)шафу чорного кольору вартістю 5000 грн; 4)прихожу вартістю 4000 грн; 5)два дитячі ліжка загальною вартістю 3000 грн та два матраци до них вартістю 7000 грн; 6)пральну машину «Samsung» вартістю 6000 грн; 7)душовий планшет вартістю 6000 грн. Із первісного та зустрічного позову вбачається, що обидві сторони визнають вказане майно об`єктами спільної сумісної власності колишнього подружжя та факт його придбання за період зареєстрованого шлюбу, а також дійшли згоди щодо вартості такого майна, а отже таке майно може бути поділене між сторонами. З огляду на це суд вважає за необхідне у порядку поділу майна, що є об?єктом спільної сумісної власності подружжя, визнати за [PERSON] право власності на зазначене побутове майно, про що просили обидві сторони у первісному та зустрічному позовах, визнавши таке майно об?єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] . Щодо іншого побутового майна та медичного обладнання, право власності на яке [PERSON] просила в порядку поділу спільного сумісного майна колишнього подружжя визнати за [PERSON] , суд зазначає, що позивачем-відповідачем не було надано належних та достатніх доказів, що таке майно було придбане за час перебування нею у шлюбі із [PERSON] , що таке майно перебуває у сторін або у третіх осіб, а також щодо дійсної вартості такого майна, у той час як сам [PERSON] існування таких обставин не визнав, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що таке побутове майно та медичне обладнання поділу між сторонами не підлягає. У той же час надані [PERSON] фотокартки та лист МОЗ України від 30.04.2021 із відомостями суб`єкта господарювання про стан матеріально-технічної бази, необхідної для провадження відповідного виду господарської діяльності (а.с. 25-29, 71-75 т. 1), а так само показання свідків, на які посилався її представник [PERSON] у судовому засіданні, не дають можливості встановити відповідні обставини, зокрема як існування таких речей на теперішній час, так і їх дійсну вартість. Разом із цим, позаяк [PERSON] визнавалося існування спільного сумісного майна подружжя у вигляді стоматологічного обладнання на загальну суму 28000 грн, а саме: стоматологічного крісла «Chiromega», орієнтовна ринкова вартість якого складає 20000 грн; сухожарової шафи «Tou Steril», орієнтовна ринкова вартість якої складає 3000 грн; стоматологічного наконечника «Moritа» орієнтовна ринкова вартість якого складає 5000 грн, - на яке він просив визнати право власності в порядку поділу спільного сумісного майна колишнього подружжя, суд вважає за можливе врахувати таке майно під час поділу майна та задовольнити його вимоги в цій частині, визнавши таке майно об?єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] та визнавши за останнім право власності на це стоматологічне обладнання. За таких обставин, з урахуванням вирішених судом позовних вимог в частині поділу спільного сумісного майна подружжя, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] , якій в порядку поділу такого майна було виділене у приватну власність майно на суму 141066 грн (автомобіль, половина вартості якого складає 103066 грн, та побутове майно на суму 38000 грн), на користь [PERSON] , якому в порядку поділу такого майна було виділене у приватну власність майно на суму у 28000 грн (вартість медичного обладнання), грошову компенсацію за різницю у вартості виділеного сторонам майна у розмірі 113066 грн. У статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 зазначається, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права. Водночас Європейський суд з прав людини у п. 58 свого рішення «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Суд також вважає за доцільне роз`яснити учасникам справи, що згідно з ч.ч. 7, 8 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів із дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення. На підставі викладеного,

Outcome: partial