Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-08 00:00:00

І. Стислий виклад позицій сторін: позивачка [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] , в якому із врахуванням зменшених позовних вимог (а.с. 14-15), просить: - розірвати шлюб між нею відповідачем, зареєстрований 14.02.2015 відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Долинського районного управління юстиції в Івано - Франківській області, актовий запис №34; - після розірвання шлюбу прізвище їй не змінювати; - малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , після розірвання шлюбу залишити проживати з нею. В обґрунтування позову посилається на те, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі із відповідачем. Від даного шлюбу у них [INFO] народився син [PERSON] . Спочатку її з відповідачем сімейні відносини складались добре, вони разом дбали про добробут сім`ї, але згодом все погіршилось - у них появились різні погляди на життя, у зв`язку із чим, на даний час вони жодних подружніх стосунків не підтримують. Їхній шлюб носить формальний характер, а тому подальше його збереження суперечить її інтересам. Користуючись своїм правом, передбаченим ст. 113 СК України, після розірвання шлюбу просить прізвище їй не змінювати. Також просить малолітнього сина - [PERSON] , після розірвання шлюбу залишити проживати з нею. У судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилась, хоча про місце, дату і час проведення такого була повідомленою у встановленому законом порядку. 21.12.2023 на електронну пошту суду надіслала клопотання (а.с. 53), в якому просить розгляд справи проводити без її участі. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги в частині розірвання шлюбу визнав, однак заперечив щодо позовної вимоги в частині залишення малолітнього сина після розірвання шлюбу на проживанні з позивачкою і просив у задоволенні такої відмовити. Пояснив, що згоди щодо місця проживання дитини між ними досягнуто, син тиждень проживає в позивачки, а тиждень з ним. Спору щодо місця проживання дитини не має. ІІ. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: 24 травня 2023 року ухвалою суду позовну заяву залишено без руху та надано позивачці [PERSON] десятиденний строк з дня вручення копії ухвали для усунення недоліків такої. Від позивачки [PERSON] 02.06.2023 через канцелярію суду надійшла заява на виконання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху. 02 червня 2023 року ухвалою суду відкрито провадження у даній справі та призначено підготовче судове засідання. У зв`язку із наявністю між сторонами спору щодо місця проживання малолітньої дитини та з метою надання сторонам реалізації своїх процесуальних прав, 12.07.2023 ухвалою суду продовжено строк проведення підготовчого провадження у даній справі на тридцять днів. 24 серпня 2023 року від позивачки [PERSON] через канцелярію суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із сімейними обставинами. Ухвалою суду від 27.09.2023 надано сторонам по справі двохмісячний строк для примирення та зупинено провадження у справі. Після чого, ухвалою суду було поновлено провадження у справі. 21 грудня 2023 року позивачка [PERSON] на електронну пошту суду надіслала клопотання про розгляд справи без її участі та підтримання позовних вимог у повному обсязі. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданого 14.02.2015 відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Долинського районного управління юстиції в Івано - Франківській області. У зв`язку із реєстрацією шлюбу позивачка змінила своє прізвище із " [PERSON] " на " [PERSON] " (а.с. 7). За час спільного проживання у сторін [INFO] народився [PERSON] , що підтверджується світлокопією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 03.02.2016 (а.с. 8). Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наміром позивачки припинити шлюбні відносини з відповідачем, які вони враховуючи наявність малолітньої дитини не можуть вирішити в позасудовому порядку. ІV. Оцінка суду: заслухавши пояснення відповідача, дослідивши письмові докази в їх сукупності, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого. Згідно зі ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 5 Протоколу № 7 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Частиною 3 статті 56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч. 1 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя відповідно до статті 106 або одного з них відповідно до статті 107 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч. 1 ст. 110 СК України). Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як визначено ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Частиною 1 стаття 113 Сімейного кодексу України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що подружнє життя у сторін не склалося, вони припинили шлюбні відносини, позивачка не бажає зберегти сім`ю, відповідач з цього приводу заперечень не заявляв, навпаки, в цій частині позовні вимоги визнав, тому відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Виходячи з вищенаведеного, суд вважає за необхідне шлюб між сторонами розірвати, після розірвання шлюбу прізвище позивачки не змінювати. Щодо позовної вимоги в частині залишення малолітнього сина [PERSON] після розірвання шлюбу проживати із позивачкою, суд вважає, що у задоволенні даної позовної вимоги слід відмовити із таких підстав. Частиною 1 статті 4 Цивільно процесуального кодексу України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно із ч. 1, 4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Як передбачено ст. 161 СК України, спір між матір`ю та батьком щодо місця проживання малолітньої дитини, які проживають окремо, та не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Виходячи із матеріалів справи, суд звертає увагу, що позивачка [PERSON] користуючись своїми процесуальними правами зменшила позовні вимоги в частині зміни позовної вимоги про визначення місця проживання дитини на вимогу про залишиння дитини після розірвання шлюбу на проживанні разом із нею. В той же час, відповідач [PERSON] заперечує щодо даної позовної вимоги та стверджує, що між ними досягнута згода щодо місця проживання дитини, адже син тиждень проживає разом з позивачкою, а тиждень з ним. Суд звертає увагу, що під час вирішення питання про визначення місця проживання дітей (дитини) є обов`язковою участь органу опіки та піклування, а позивач до заяви про визначення місця проживання дітей повинен надати висновок органу опіки та піклування про доцільність проживання дітей з одним із батьків, характеристики з місця проживання, роботи, місця навчання дітей (гуртків), медичні довідки (судом обов`язково враховується стан здоров`я як батьків, так і дітей), довідки про доходи (інші документи, які підтверджують матеріальне становище заявника), акти обстеження житлово-побутових умов, документи, що підтверджують право власності на житло. Однак, суд враховуючи такі основні принципи цивільного судочинства як змагальність та диспозитвність сторін, позбавлений можливості зобов`язувати сторін подавати докази на обґрунтвання своїх позовних вимог чи змінювати позовні вимоги шляхом їх збільшення/зменшення. У постанові від 15.01.2020 у справі № 200/952/18 (провадження № 61-14859св19) Верховний Суд зазначив, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Однак, у цьому спорі про розірвання шлюбу суд позбавлений можливості вирішення питання про визначення місця проживання дитини, оскільки така позовна вимога не заявлена, а питання щодо залишення малолітньої дитини на проживанні з позивачкою після розірвання шлюбу, враховуючи відсутність спору між сторонами про це, не може бути вирішено судом. Безперечно, не можна вважати помилкою вирішення питання про залишення на проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Однак, вирішення такого питання є правом суду, а не обов`язком. Таким чином, враховуючи відсутність спору між сторонами про місце проживання дитини після розірвання шлюбу, суд вважає, що у задоволенні даної позовної вимоги слід відмовити. Водночас, суд вважає за необхідне роз`яснити позивачці про те, що у разі наявності спору про місце проживання дитини, вона має право пред`явити позов про визначення місця проживання дитини. V. Розподіл судових витрат: питання судових витрат суд вирішує за правилами ст. 141 ЦПК України, при цьому враховує, що понесені судові витрати позивачка просила залишити за нею та з відповідача не стягувати. На підставі викладеного, ст. 24, 56, 104, 105, 110, 112, 113, 114, 160 СК України,

Outcome: partial