Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів, в якій з урахуванням уточнених позовних вимог, просив стягнути солідарно з відповідачів на свою користь 3% річних та інфляційні втрати за прострочення виконання грошового зобов`язання за кредитним договором №343/ф/4 від 29 липня 2008 року та рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 06 квітня 2011 року по справі №2-555/2011 в сумі 11563,55 грн, а також понесені судові витрати. В обґрунтування позову зазначає, що рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06 квітня 2011 року по справі №2-555-2011, що набрало законної сили 20 червня 2011 року, з відповідачів на користь позивача було стягнуто солідарно заборгованість за кредитним договором №343/ф/4 в сумі 59356,44 грн. Вважає, що з ухваленням вказаного рішення зобов`язання відповідача [PERSON] за кредитним договором не припинилось, також не припинилось зобов`язання відповідача [PERSON] перед позивачем. Сплата заборгованості згідно вищезазначеного рішення суду здійснювалася відповідачем [PERSON] частковими платежами протягом 2013-2022 років, однак заборгованість у повному обсязі не сплачена. Таким чином, за порушення виконання грошових зобов`язань зі сплати заборгованості відповідачі зобов`язані сплатити позивачу 3% річних та інфляційні втрати за період з 24 лютого 2019 року по 23 лютого 2022 року. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 листопада 2022 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у зазначеній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 травня 2023 року призначено судове засідання для розгляду по суті справи. 12 липня 2023 року до суду надійшли письмові пояснення відповідачів, в яких вони просять суд застосувати позовну давність до вимог позивача та відмовити у задоволенні позову\~ПАТ АБ «Укргазбанк»\~в повному обсязі. Крім того, вказують, що виконавче провадження №54942903 від 22 жовтня 2017 року завершене у зв`язку з його повним виконанням та повною сплатою заборгованості за рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06 квітня 2011 року у справі №2-555/2011, а також звернули увагу на те, що наданий банком розмір заборгованості штучно збільшує розмір позовних вимог. 27 вересня 2023 року до суду надійшла відповідь на відзив (пояснення), в яких представник позивача наполягає на задоволенню позову у повному обсязі та звертає увагу на те, що строк позовної давності не є пропущеним за період з 03 квітня 2017 року по 02 квітня 2020 року, оскільки розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», який набрав чинності 02 квітня 2020 року, пунктом 12 такого змісту: «12. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». У судове засідання представник позивача не з`явився, до початку судового засідання надав суду заяву про розгляд справи без його участі та підтримання позовних вимог. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, до початку судового засідання надали заяви про розгляд справи без їх участі та заперечення проти задоволення позовних вимог. Суд, дослідивши письмові докази, встановив наступні фактичні обставини. 29 липня 2008 року між ВАТ АБ «УКРГАЗБАНК», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «УКРГАЗБАНК», та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір № 343/ф/4, відповідно до п.1.1 якого Банк надає позичальнику кредит в сумі 59040,00 грн. на термін з 29 липня 2008 року по 28 липня 2015 року, із сплатою процентів за користування кредитом, виходячи 18,5% річних (а.с.8-13). Також 29 липня 2008 року між ВАТ АБ «УКРГАЗБАНК» та відповідачем [PERSON] укладено договір поруки № 343/ф/4/1п, відповідно до п.1.1-1.3 якого вона поручилася перед кредитором за виконання позичальником зобов`язань по кредитному договору № 343/ф/4 від 29 липня 2008 року. Пунктами 1.2. та 1.3. даного договору поручитель зобов`язався нести солідарну відповідальність з позичальником перед Банком за порушення виконання зобов`язань по кредитному договору, відповідати за повернення заборгованості за кредитним договором в тому ж об`ємі, що й позичальник за сплату кредиту, процентів за користування кредитом, неустойки (штрафи, пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язань в повному об`ємі (а.с.14-15). Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06 квітня 2011 року у справі №2-555/2011, яке набрало законної сили 20 червня 2011 року, позов Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості та пені задоволено та стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» в рахунок стягнення заборгованості за кредитним договором 59356 грн. 44 коп., а також судові витрати по справі в сумі 713 грн. 56 коп. (а.с.16-17). Відповідно до виписки по особовому рахунку відповідача [PERSON] за період з 29 липня 2008 року по 06 жовтня 2022 року встановлено, що на виконання судового рішення у справі N2-555/2011 останній платіж з погашення заборгованості за кредитним договором 343/ф/4 від 29 липня 2008 року сплачено 30 червня 2022 року (а.с.18-19). Відповідно до наданого позивачем розрахунку відповідачі мають заборгованість зі сплати 3% річних за несвоєчасне погашення кредиту і процентів згідно рішення суду за період з 24 лютого 2019 року по 23 лютого 2022 року у розмірі 3891,63 грн та інфляційних втрат за несвоєчасне погашення кредиту і процентів згідно рішення суду за період з 24 лютого 2019 року по 23 лютого 2022 року у розмірі 7671,92 грн (а.с.7). Вирішуючи пред`явлені позовні вимоги судом враховується наступне. \~ \~ \~ \~ За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] належним чином не виконував своїх зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку із цим банк звернувся до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості за кредитом і процентів за користування коштами з позичальника [PERSON] та [PERSON] , яка поручилися за виконання позичальником цього договору на підставі укладеного із банком договору поруки. Судовим рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06 квітня 2011 року (справа N2-555/2011) про стягнення заборгованості за кредитним договором підтверджено наявність грошового зобов`язання позичальника перед банком та його порушення. Виконавчі листи, видані на підставі цього рішення, були пред`явлені до примусового виконання та після тривалого виконавчого провадження виконано (а.с.18-19). Відповідно до виписки по особовому рахунку відповідача [PERSON] за період з 29 липня 2008 року по 06 жовтня 2022 року встановлено, що на виконання судового рішення у справі N2-555/2011 останній платіж з погашення заборгованості за кредитним договором 343/ф/4 від 29 липня 2008 року здійснено 30 червня 2022 року (а.с.18-19). Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі N 310/11534/13-ц (провадження N 14-154цс18), від 04 червня 2019 року у справі N 916/190/18 (провадження N 12-302гс18). Таким чином, з ухваленням рішення про стягнення боргу у 2011 році зобов`язання відповідачів сплатити заборгованість за кредитним договором не припинилося та тривало до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання. Відтак кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. З огляду на викладене, з відповідача [PERSON] та відповідача [PERSON] , так як поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, солідарно на користь позивача підлягає стягненню 3% річних за період з 24 лютого 2019 року по 23 лютого 2022 року у розмірі 3891,63 грн та інфляційні втрати за період з 24 лютого 2019 року по 23 лютого 2022 року в розмірі 7671,92 грн, а всього 11563,55 грн. Розрахунок позивача щодо розміру 3% річних та інфляційних втрат, які підлягають стягненню з відповідачів, зроблено арифметично правильно та відповідачами не спростовано. Заява відповідачів щодо застосування строку позовної давності задоволенню не підлягає з огляду на наступне. Суд звертає увагу на те, що постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року N 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року на всій території України карантин. У подальшому, рядом постанов Кабінету Міністрів України карантин на території України продовжувався, у тому числі він діяв як на час закінчення строку у межах якого позивач міг звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу до позичальника (30 червня 2022 року), так і на час звернення до суду з цим позовом (26 жовтня 2022 року). Відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) від 30 березня 2020 року N 540-IX доповнено пункт 12 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Зазначені законодавчі зміни набули чинності з моменту опублікування Закону N 540-IX, тобто з 02 квітня 2020 року. Отже, вказаною нормою права встановлено, що строки, визначені статтею 257 ЦК України на час дії карантину продовжуються автоматично. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 вересня 2023 року у справі N 910/18489/20 (провадження N 12-46гс220 зазначено: "Із 12 березня 2020 року на усій території України установлений карантин із подальшим продовженням відповідними постановами його строку (пункт 1 постанови N 211 з наступними змінами). Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину (пункт 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у редакції Закону N 540-IX, який набрав чинності 2 квітня 2020 року). Закон N 540-IX доповнив розділ IX "Прикінцеві положення" ГК України пунктом 7 такого змісту: "Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 232, 269, 322, 324 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину". […] Спеціальна позовна давність в один рік, передбачена статтею 681 ЦК України для вимог щодо виявлення у господарських відносинах прихованих недоліків товару, на який встановлений гарантійний строк, та передбачена пунктом 1 частини другої статті 258 ЦК України для вимоги про стягнення штрафу мала би спливти 1 жовтня 2020 року. Однак з 2 квітня 2020 року набрав чинності Закон N 540-IX, згідно з яким під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені, зокрема, статтями 258, 681 ЦК України продовжуються на строк його дії. Тому позовна давність за вказаними вимогами покупця, заявленими 24 листопада 2020 року, не спливла. Навіть якщо врахувати лист-відповідь постачальника покупцеві від 19 липня 2019 року (т. 1, а. с 67 - 68), в якому постачальник визнав недоліки переданого ним товару, то перебіг позовної давності мав би спливти 20 липня 2020 року, якщо б на той час не набрав чинності Закон N 540-IX. З огляду на вказане відсутні підстави для відступу від висновку, який Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду виклав у постанові від 1 грудня 2021 року у справі N 373/651/20 (N у ЄДРСР 101808795; цей висновок стосувався спливу позовної давності до моменту набрання чинності Законом N 540-IX)". У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 травня 2023 року у справі N 938/632/20 (провадження N 61-16716св21) зазначено: "Законом України від 30 березня 2020 року N 540-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" розділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: "Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину". В постановах Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі N 679/1136/21 (провадження N 61-5238св22) та від 20 квітня 2023 року у справі N 728/1765/21 (провадження N 61-6640св21) зазначено, що "у пункті 12 розділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року N 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)". Враховуючи, що останнім днем звернення до суду з позовом у межах строку позовної давності було 30 червня 2022 року - дата останнього платежу з погашення боргу, а Закон України від 30 березня 2020 року N 540-IX щодо продовження позовної давності на час дії карантину набрав чинності 02 квітня 2020 року, з огляду на встановлений Кабінетом Міністрів України карантин з 12 березня 2020 року, звернення позивача з даним позовом відбулось у межах позовної давності. Також суд звертає увагу, що та обставина, що 3% річних та інфляційні втрати стягнуті з відповідачів у зв`язку з неналежним виконанням ними рішення суду від 06 квітня 2011 року, не є підставою для застосування наслідків спливу позовної давності, оскільки зобов`язання сплатити заборгованість за кредитним договором не припинилося та тривало до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання 30 червня 2022 року (дата останнього платежу з погашення боргу). Таким чином, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору у розмірі по 1240,50 грн (2481/2) з кожного (а.с.6).

Outcome: approved