Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-21 00:00:00

16.10.2023 року до Дніпровського районного суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін» до [PERSON] про стягнення заборгованості за Договором про споживчий кредит, відповідно до позовних вимог, ТОВ «Веллфін» просить стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за договором позики в сумі 18000,00 грн., а також покласти на відповідача понесені позивачем судові витрати. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що 15 квітня 2021 року між позивачем та відповідачем укладено договір про споживчий кредит № 1528795 в електронній формі, відповідно до умов якого відповідач отримав грошові кошти у розмірі 6000,00 грн. строком на 30 днів. Надалі між сторонами було укладено Додаткову угоду до кредитного договору №3, відповідно до якої, сторони погодили змінити строк повернення грошових коштів на 120 днів. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кошти у розмірі, встановленому договором. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за договором позики, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Згідно розрахунку заборгованості за договором позики загальна заборгованість відповідача за невиконання умов договору станом на 05 жовтня 2023 року становить у розмірі 18000 грн. 00 коп., яка складається з: 6000,00 грн. основного боргу, 12000,00 грн. - заборгованості по відсоткам. Ухвалою суду від 18.10.2023 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання. 23 жовтня 2023 року на адресу Дніпровського районного суду міста Києва надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, свої вимоги обгрунтовує тим, що позивачем надано довідку про перерахування грошових коштів, яка не містить шість цифр, що виключає можливість ідентифікувати отримувача грошових коштів. Також, вказує, що стягнення заборгованості по договору можливо лише на підставі ст. 625 ЦК України за умови наявності достовірних, допустимих, доказів укладення договорів та перерахунку коштів відповідачу на картковий рахунок. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 15 квітня 2021 року між позивачем та відповідачем укладено договір про споживчий кредит №1528795, відповідно до умов якого відповідач отримав грошові кошти у розмірі 6000,00 грн. строком на 30 днів (а.с. 15-20). Згідно графіку розрахунків до Договору № 1528795 від 15 квітня 2021 року, сукупна вартість позики складає 7710,00 грн., з якої, проценти за користування кредитом складають 1710,00 грн. (а.с. 20). 15 травня 2021 року між позивачем та відповідачем було укладено додаткову угоду до договору про споживчий кредит №1528795 від 15 квітня 2021 року, відповідно до якої, сторони дійшли згоди змінити строк дії Договору до 60 днів, та зобов`язання позичальника повернути заборгованість за відсотками у розмірі 1710,00 грн. Також, 14 червня 2021 року між позивачем та відповідачем було укладено додаткову угоду до договору про споживчий кредит №1528795 від 15 квітня 2021 року, відповідно до якої, сторони дійшли згоди змінити строк дії Договору до 90 днів, та зобов`язання позичальника повернути заборгованість за відсотками у розмірі 1710,00 грн. Окрім того, 13 липня 2021 року між позивачем та відповідачем було укладено додаткову угоду до договору про споживчий кредит №1528795 від 15 квітня 2021 року, відповідно до якої, сторони дійшли згоди змінити строк дії Договору до 120 днів, та зобов`язання позичальника повернути заборгованість за відсотками у розмірі 1653,00 грн. Згідно із пунктами 4.1., 4.2. Правил заявник, що має намір отримати грошові кошти у позику, проходить реєстрацію в Особистому кабінеті на сайті Товариства. Відповідно до пунктів 6.1., 6.2. Правил, Договір про споживчий кредит з заявником укладається на умовах та в порядку визначеному цими правилами. У разі прийняття позитивного рішення товариство інформує заявника шляхом відправлення СМС- повідомлення на телефонний номер зазначений в заявці, розміщенням інформації щодо прийнятого рішення в особистому кабінеті шляхом надсилання електронного повідомлення на електрону адресу зазначену в заявці. Електронне повідомлення про прийняття позитивного рішення в наданні позики містить гіперактивне посилання. Здійснюючи перехід по гіперактивному посиланню заявник отримує електронну копію договору позики. У разі отримання договору позики засобами електронного зв`язку, заявник укладає договір позики з товариством в особистому кабінеті - пункт 6.3. Правил. Для підписання електронної форми договору позики заявник здійснює вхід на сайт товариства та за допомогою логіну та паролю входить до особистого кабінету - пункт 6.4. Правил. 15 квітня 2021 року відповідач у встановленому пунктами 4.1, 4.2. Правил надання грошових коштів у вигляді позики оформив на сайті ТОВ «ВЕЛЛФІН» заявку для отримання позики у розмірі 6000,00 грн. шляхом заповнення всіх полів заявки із зазначенням даних банківської картки, на яку просить перерахувати кошти, що підтверджується роздруківкою заявки з офіційного веб-сайті товариства https://creditup.com.ua., зокрема, позичальником було заповнено розділ «банківська карта», в якій приховано 4 цифри банківської картки (а.с. 35-40). ТОВ «ВЕЛЛФІН» прийнято позитивне рішення та 15 квітня 2021 року через ТОВ «Платежі онлайн», здійснило переказ грошовий коштів в сумі 6000,00 грн. на платіжну картку відповідача, яка відповідає номеру зазначеної у заявці, заповнену споживачем на веб - сайті позичальника, та в якій приховано чотири цифри (а.с. 29). Таким чином, між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору позики, який оформлений сторонами в електронній формі, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ст.ст. 526, 615 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись у встановлений термін, відповідно до вимог закону та умов договору. Згідно ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За нормою ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» ( в редакції, яка була чинній на день виникнення правовідносин) зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Правила надання грошових коштів у кредит Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» перебувають в загальному доступі, будучи опублікованими на сайті. Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст. ст. 641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Сторони досягли згоди, що повернення позики та сплата процентів за користування позикою здійснюватиметься у відповідності до таблиці обчислення загальної вартості кредиту - пункт 3.1. договору. Згідно визначеного сторонами графіку розрахунків, який є невід`ємною частиною договору позики, повернення позики здійснюється позичальником одним платежем 15 травня 2021 року в сумі 7710,00 грн., з яких 1710,00 грн. сплата процентів за користування позикою за період 15 квітня 2021 року по 15 травня 2021 року (а.с. 20). Із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 05 жовтня 2023 року за позичальником обліковується заборгованість по тілу кредиту в сумі 6000,00 грн., та 12000,00 грн. заборгованості по відсоткам, нараховані за період з 15.04.2021 року по 09.02.2022 рік (а.с. 24-33). Згідно із статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позичальник [PERSON] взяті не себе зобов`язання не виконала, у передбачений в договорі строк грошові кошти (суму позики) не повернула, унаслідок чого виникла заборгованість за основним зобов`язанням, яка складається із суми позики - 6000,00 грн.. Правові наслідки порушення грошового зобов`язання боржником визначені статтями 1050, 625 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника та зобов`язують його сплати суму боргу кредитору. Статтями 1046, 1049 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частини 1 статті 1048 та частини 1 статті 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини 1 статті 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. З аналізу зазначених норм матеріального права слідує, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 4-154цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18. Встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що за умовами укладеного сторонами Договору про споживче кредитування № 1528795 від 15 квітня 2021 року, та укладеними між сторонами додаткових угод до договору, ТОВ «ВЕЛЛФІН», як фінансова установа, надало позичальнику суму позики, 15 квітня 2021 року строком на 120 днів, а останній зобов`язувався повернути надану позику у повному обсязі 12 серпня 2021 року. Таким чином, позикодавець ТОВ «ВЕЛЛФІН» відповідно до статті 1048 ЦК України має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування, тобто до 12 серпня 2021 року. Після закінчення строку його дії у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти. Досліджений судом розрахунок заборгованості свідчить про те, що визначена позивачем до стягнення заборгованість по нарахованих процентах за користування позикою в сумі 12000,00 грн. розрахована позивачем до 09.02.2022 року, в той же час, строк надання позики встановлений договором, з урахуванням внесених змін, складає 120 днів, що виходить за межі строку користування позикою. Оскільки після закінчення строку кредитування у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти, тому заявлена позикодавцем ТОВ «Веллфін» вимога в частині стягнення з відповідача заборгованості по процентах за користування позикою за період з 13 серпня 2021 року по 09 лютого 2022 року є безпідставною та задоволенню не підлягає. За наведених обставин, суд вбачає за необхідне провести власний розрахунок відсотків, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до п. 1.5.1 Договору, розмір відсотків складає 0,95 % на день від суми позики. Таким чином, розмір відсотків за весь час користування кредитними коштами буде становити: 6000,00 грн. * 0,95 % /100 * 120 днів = 6840,00 грн., враховуючи ту обставину, що відповідачем сплачено на рахунок позивача суму відсотків на загальну суму 5073,00 грн. (15.05.2021 року - 1710,00 грн.; 14.06.2021 року - 1710,00 грн.; 13.07.2021 року - 1653,00 грн.) з відповідача на користь позивача підлягають до стягненню відсотки за користування кредитним коштами на загальну суму 1767,00 грн. Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За таких обставин, враховуючи порушення позичальником умов договору, а також враховуючи відсутність будь-яких заперечень щодо заявлених позовних вимог з боку відповідача, суд приходить до висновку, що цивільне (майнове) право позивача по отриманню від відповідача заборгованості, підлягає судовому захисту, тому позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін» до [PERSON] про стягнення заборгованості за Договором про споживчий кредит підлягає частковому задоволенню, ухвалюючи рішення, суд присуджує стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін» заборгованість за договором про споживчий кредит №1528795 від 15.04.2021 року у розмірі 7767,00 грн., яка складається з: 6000,00 грн. основного боргу та 1767,00 грн. процентів за користування позикою. В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України суд присуджує стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін» судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1158,15 грн., пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Outcome: partial