Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-07 00:00:00

Заявниця звернулась до суду із заявою, в якій просить встановити факт постійного проживання [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] зі спадкодавцем [PERSON] , [INFO] , померлої [INFO] до дня її смерті, тобто на час відкриття спадщини, за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування заяви заявниця вказала, що [INFO] померла мати заявника, [PERSON] , про що 30 грудня 2019 року Дніпровським районним у місті Кам`янське відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Після смерті матері відкрилась спадщина, яка складається із земельної ділянки, кадастровий номер № 1223781400:03:001:0080 площею 0.1094 га., яка розташована за адресою: Дніпропетровська область, Петриківський р., с/рада. Іванівська, садівниче товариство "Золота нива", цільове призначення - для колективного садівництва та 1/2 частки квартири за адресою: [ADDRESS] . Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є тільки заявник інших спадкоємців не має, також зазначила, що [PERSON] за життя заповіту не складала. Бажаючи оформити спадщину після померлої, [PERSON] , [INFO] заявник, [PERSON] , звернувся до приватного нотаріуса Кам`янського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Бурдік Світлани Станіславівни. Однак, їй було відмовлено в видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом та надано Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, в якій значиться - "Що, заява [PERSON] про видачу свідоцтва про право на спадщину надійшла до приватного нотаріуса після спливу 6-ти місячного строку зі дня смерті спадкодавця. Документів, які б підтверджували фактичне прийняття спадщини спадкоємцем, нотаріусу не надані, та було рекомендовано звернутися в суд для вирішення питання по суті." В матеріалах спадкової справи 36/2023 міститься оригінал довідки, яка була видана, [PERSON] , в якій зазначено, що її мати, [PERSON] , [INFO] , що померла [INFO] , була зареєстрована і проживала сама до дня смерті за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , але фактично проживала разом зі своєю мамою, [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , вони вели спільне господарство, [PERSON] постійно доглядала та допомагала своїй матері, тобто жили однією сім`єю, тому заявник вважала, що прийняла спадщину автоматично відповідно до ч.3 ст. 1268 Цивільного кодексу України, тому не подавала до нотаріуса заяву про прийняття спадщини. [PERSON] є власником 1/2 частки квартиру за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності виданого 19.01.2006 фондом комунального власності згідно з розпорядженням від 19 січня 2006 року, тобто [PERSON] спільно зі своєю мамою [PERSON] володіли та користувались вищевказаною квартирою. Жодної відмови про спадщину заявник не заявляв, навпаки, бажає оформити права на спадщину та зареєструвати за собою право власності на земельну ділянку, кадастровий номер № 1223781400:03:001:0080 площею 0.1094 га., яка розташована за адресою: Дніпропетровська область, Петриківський р., с/рада Іванівська, садівниче товариство "Золота нива", цільове призначення - для колективного садівництва та 1/2 частку квартиру за адресою: [ADDRESS] . Заявниця та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю, просили їх задовольнити, з підстав, викладених у заяві. Представник заінтересованої особи Кам`янської міської ради в судове засідання не з`явився, надавши суду заяву, в якій просив справу розглянути за їх відсутністю. Вислухавши пояснення заявниці, допитавши свідків [PERSON] та [PERSON] , які кожний окремо підтвердили факт постійного проживання заявниці зі спадкодавцем, дослідивши спадкову справу № 36/2023 заведену після померлої [INFO] [PERSON] , суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Згідно ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Правовідносини по справі є цивільно-правовими та стосуються сімейних відносин у зв`язку з чим підлягають розгляду відповідно до положень Цивільного кодексу України та Сімейного кодексу України. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Частиною 1 ст. 293 ЦПК України встановлено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Відповідно до змісту ст. 315 ЦПК України, судом можуть бути встановлені юридичні факти, зокрема, факт постійного проживання спадкоємця зі спадкодавцем на день смерті останнього. Судом було встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , про що 30 грудня 2019 року Дніпровським районним у місті Кам`янське відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається із земельної ділянки, кадастровий номер № 1223781400:03:001:0080 площею 0.1094 га., яка розташована за адресою: Дніпропетровська область, Петриківський р., с/рада. Іванівська, садівниче товариство "Золота нива", цільове призначення - для колективного садівництва та 1/2 частки квартири за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] в якому зазначені батьки: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Згідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , змінила прізвище на [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу, серії [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , після розірвання шлюбу змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] . [PERSON] є власником 1/2 частки квартиру за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності виданого 19.01.2006 фондом комунального власності згідно з розпорядженням від 19 січня 2006 року. Відповідно до Акту №255 від 07.07.2023 року наданого КП КМР «Добробут» [PERSON] , [INFO] з 2008 року спільно проживала та вела спільне господарство з [PERSON] , [INFO] до дня її смерті [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Згідно постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 01.06.2023 року вбачається, що заява [PERSON] про видачу свідоцтва про право на спадщину надійшла до приватного нотаріуса після спливу 6-ти місячного строку зі дня смерті спадкодавця. Документів, які б підтверджували фактичне прийняття спадщини спадкоємцем, нотаріусу не надані, та було рекомендовано звернутися в суд для вирішення питання по суті. Відповідно до Спадкової справи №36/2023 заведеної після смерті, [INFO] , [PERSON] вбачається, будь-яких інших заяв про прийняття спадщини або відмову від спадщини окрім заяви [PERSON] до нотаріальної контори не надходило. Статтею 3 Сімейного Кодексу України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Таким чином, суд приходить до висновку, що доказами дослідженими в судовому засіданні фактично підтверджується факт спільного проживання померлої [PERSON] та заявника [PERSON] однією сім`єю, з 2008 року по [INFO] , вони були пов`язані спільним побутом і мали взаємні права та обов`язки. Згідно з вимогами ст. 328 ЦК України громадянин набуває права власності на майно на підставах, що не заборонені законом. У відповідності до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Таким чином, для одержання права на спадкування у зазначених осіб необхідне встановлення двох юридичних фактів: 1) проживання однією сім`єю; 2) на час відкриття спадщини має пройти принаймні п`ять років, протягом яких спадкоємець проживав зі спадкодавцем однією сім`єю. Ознакою проживання спадкоємця однією сім`єю зі спадкодавцем є систематичне ведення з ним спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї. При цьому важливою, проте не основною ознакою, є проживання в одному приміщенні зі спадкодавцем. Згідно з позицією Верховного Суду України, викладеною в абз. 2 п. 2 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» за № 7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справа про спадкування» - при вирішення спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК (2947-14) про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. У судовому засіданні встановлено та доведено заявником, що спадщину за померлою [PERSON] , заявник [PERSON] прийняла фактично, так як проживала з нею останні п`ять років до дня її смерті. Таким чином, вбачається, що заявник є донькою померлої [PERSON] , встановлення факту її постійного проживання разом з нею на момент її смерть дозволить [PERSON] отримати свідоцтво про право на спадщину, а тому суд вважає що право заявника підлягає захисту, а заява про встановлення факту задоволенню. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Таким чином, суд приходить до висновку, що в матеріалах справи наявні належні та допустимі докази, які підтверджують обставини наведені у заяві та дають підстави для задоволення даної заяви про встановлення факту.

Outcome: approved