Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-16 00:00:00

АТ «Райффайзен Банк» звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №354411/6580/0746-5 від 16.11.2005 року в сумі 6270.64 дол.США. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 16.11.2005 року між Акціонерним потово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого за всіма юридичними правами та обов`язками є Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено кредитний договір №354411/6580/0746-5, згідно умов якого позичальник отримав кредит у вигляді невідновлюваної кредитної лінії з лімітом 15000.00 дол.США, строком 240 місяців з 16.11.2005 року по 15.11.2025 року, зі сплатою 12.5% річних, сплати комісії та виконати інші зобов`язання в порядку та строки визначені кредитним договором. Позичальник, у свою чергу, зобов`язався належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту. Відповідно до умов п. 3.1. Кредитного договору Кредитор надав Позичальнику Кредит на умовах його забезпечення, строковості, повернення та сплати за користування. Надання кредитних коштів проводилося, згідно вимог п.3.2. Кредитного договору; шляхом перерахування кредитних коштів з позичкового рахунку на поточний рахунок Позичальника, з подальшою можливістю видачі готівки Позичальнику через касу Кредитора. Відповідно до висновків викладених у Постанові від 23.09.2019 року у справі № 910/10254/18 Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду ті у Постанові від 30.08.2019 року у справі № 353/614/15 Верховного Суду у складі колегу суддів Касаційного цивільного суду, банківські виписки є належними доказами на підтвердження видачі кредиту. Банк виконав свої зобов`язання, надавши останньому кредитні кошти в сумі, строки та на умовах, передбачених умовами Кредитного договору. Відповідно до умов п. 5.1. Кредитного договору, Позичальник зобов`язався здійснювати погашення кредиту та процентів щомісяця у строки та в розмірах чітко встановлених графіком погашення кредиту. Відповідно до умов п.5.5 та п.6.5. кредитного договору у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником умов кредитного договору позичальник зобов`язується достроково здійснити повернення кредиту, відсотків та інших платежів протягом 10 банківських днів з моменту надіслання кредитом на позичальника відповідного листа-повідомлення з вимогою дострокового погашення. Згідно до п.10.2 кредитного договору, зміни в Договорі оформлюються додатковими угодами, які стають невід» ємною частиною Договору. 28.10.2005 року кредитор та позичальник уклали Додаткову угоду №1 до Кредитного договору № 354411/6580/0746-5 від 16.11.2005 року, відповідно до умов якої сторони досягли згоди доповнити розділ 5 кредитного договору пунктом 5.7. Згодом 08.03.2022 року з метою зменшення фінансового навантаження на позичальника в умовах кризових явищ в економіці України Кредитор та позичальник досягли згоди щодо реструктуризації простроченої кредитної заборгованості. У зв`язку з нездійсненням щомісячного погашення кредитної заборгованості, станом на 01.05.2023 року заборгованість [PERSON] становить 7223.60 доларів США, яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 6330.40 дол.США, в тому числі простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 1789.06 дол.США; заборгованості за відсотками у розмірі 893.20 дол.США, в тому числі простроченої заборгованості за відсотками у розмірі 858.51 дол.США. Проте, в рамках даного позову банк просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором станом на 18.02.2022 року у сумі 6270.64 дол.США, яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 6204.24 дол.США; заборгованість за відсотками у розмірі 66.40 дол.США. Ухвалою Придніпровського районного суду м.Черкаси від 13 липня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Ухвалою суду від 30 жовтня 2023 року залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - [PERSON] . Ухвалою суду від 25 грудня 2023 року в задоволенні клопотання [PERSON] про зупинення провадження у справі відмовлено. У судове засідання представник позивача не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Від представника на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без участі позивача. Відповідно до ч. 3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася. Представник відповідача адвокат Антонюк І.А. в судовому засідання просила в задоволенні позову відмовити. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився. Причину неявки суду не повідомив. Суд, заслухавши думку представник відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази приходить до наступного висновку. Встановлено, що 16.11.2005 року між Акціонерним потово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого за всіма юридичними правами та обов`язками є Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено кредитний договір №354411/6580/0746-5, згідно умов якого позичальник отримав кредит у вигляді невідновлюваної кредитної лінії з лімітом 15000.00 дол.США, строком 240 місяців з 16.11.2005 року по 15.11.2025 року, зі сплатою 12.5% річних, сплати комісії та виконати інші зобов`язання в порядку та строки визначені кредитним договором. Позичальник, у свою чергу, зобов`язався належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту. Відповідно до умов п. 3.1. Кредитного договору Кредитор надав Позичальнику Кредит на умовах його забезпечення, строковості, повернення та сплати за користування. Надання кредитних коштів проводилося, згідно вимог п.3.2. Кредитного договору; шляхом перерахування кредитних коштів з позичкового рахунку на поточний рахунок Позичальника, з подальшою можливістю видачі готівки Позичальнику через касу Кредитора. Відповідно до висновків викладених у Постанові від 23.09.2019 року у справі № 910/10254/18 Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду ті у Постанові від 30.08.2019 року у справі № 353/614/15 Верховного Суду у складі колегу суддів Касаційного цивільного суду, банківські виписки є належними доказами на підтвердження видачі кредиту. Банк виконав свої зобов`язання, надавши останньому кредитні кошти в сумі, строки та на умовах, передбачених умовами Кредитного договору. Відповідно до умов п. 5.1. Кредитного договору, Позичальник зобов`язався здійснювати погашення кредитної заборгованості безготівковими платежами або готівку в касу Кредитора: щомісячно, до 15 (п`ятнадцятого) числа кожного місяця, починаючи з місяця отримання кредиту, часткове погашенім кредиту згідно п. 1.3. Кредитного договору ті остаточне погашення кредиту до 15 листопада 2025 року на рахунок, визначений п. 4.1 Кредитного договору; щомісячно, до 15 (п`ятнадцятого) числа кожного місяця, починаючи з місяці наступного за місяцем отримання кредиту, та при остаточному погашенні кредиту, сплати процентів за фактичне використання кредитних коштів на рахунок, визначений Кредитний договором. Відповідно до умов п.5.5 та п.6.5. кредитного договору у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником умов кредитного договору позичальник зобов`язується достроково здійснити повернення кредиту, відсотків та інших платежів протягом 10 банківських днів з моменту надіслання кредитом на позичальника відповідного листа-повідомлення з вимогою дострокового погашення. Згідно до п.10.2 кредитного договору, зміни в Договорі оформлюються додатковими угодами, які стають невід» ємною частиною Договору. 28.10.2005 року кредитор та позичальник уклали Додаткову угоду №1 до Кредитного договору № 354411/6580/0746-5 від 16.11.2005 року, відповідно до умов якої сторони досягли згоди доповнити розділ 5 кредитного договору пунктом 5.7 наступного змісту; «Позичальник зобов`язується протягом 45 календарних днів з дати укладання Договору надати Кредитору копію Угоди про надання часткової компенсації укладеної з Державним фондом сприяння молодіжному житловому будівництву. В разі невиконання умов цього Договору, процента ставка за Договором встановлюється в розмірі 13.0% річних з дати укладання кредитного договору». 08.03.2022 року з метою зменшення фінансового навантаження на позичальника в умовах кризових явищ в економіці України Кредитор та позичальник досягли згоди щодо реструктуризації простроченої кредитної заборгованості. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що в зв`язку з порушенням\~\~ [PERSON] \~\~зобов`язань за умовами договору станом на 18.02.2022 року утворилась заборгованість у сумі 6270.64 дол.США, яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 6204.24 дол.США; заборгованість за відсотками у розмірі 66.40 дол.США. За змістом ст. 526 та ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок відповідно до умов договору, тобто, як особа, яка порушила права або законні інтерес іншого суб`єкта - кредитора, зобов`язаний поновити їх, не чекаючи на повідомлені - (вимогу) про дострокове повернення кредиту чи звернення до суду із відповідним позовом. Враховуючи, що вимоги Банку та взяті позичальником зобов`язання за Кредитним договором в добровільному порядку не виконані,а також у відповідності до ч.2 ст.530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначені моментом пред`явлення вимоги, Кредитор має право вимагати його виконання в будь-які час. Таким чином, направлення повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту стосується загального порядку досудового врегулювання цих спорів. Не направлення такого повідомлення кредитором не може свідчити про відсутність порушення його прав) як наслідок, кредитор може вимагати їх захисту через суд - виконати боржником обов`язок з дострокового повернення кредиту. У відповідності до чинного законодавства України та умов і приписів Кредитного договору АТ «Райффайзен Банк» вживались заходи досудового врегулювання спору шляхом направлення вимог про дострокове виконання грошових зобов`язань за кредитні договором Відповідачу надавши можливість протягом 30 календарних днів добровільно врегулювати заборгованість за Кредитним договором. Дана вимога була направлена 02.05.2023 року, однак, у визначені Кредитором строки не виконана. Отже, враховуючи те, що Позичальник не виконує умови Кредитного договору вимоги Банку щодо врегулювання заборгованості, тим самим нівелюючи приписи чинш в Україні законодавства, Банк змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав та законних інтересів. Згідно із ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статей 599 та 629 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст.\~1050 ЦК України\~наслідками порушення боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) ( п. 1 ст. 530 ЦК України). Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість ним виконання свого грошового зобов`язання. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст.2 ППК України). Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ст. 4 ЦПК України). Відповідно до ч. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає свобод інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Так як своїх зобов`язань за кредитним договором [PERSON] добровільно не виконує належним чином, але як боржник вона не звільняється від відповідальності за неможливість виконання нею грошового зобов`язання, то у позивача виникло право вимагати від боржника сплати заборгованості за кредитом. З огляду на викладене позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача суму заборгованості за кредитом в розмірі 6270.64 дол.США підлягають до задоволення. Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. При цьому умовами кредитного договору було передбачено його виконання саме у валюті кредиту - Євро. Відповідний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 373/2054/16-ц, провадження № 14-446цс18. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. Належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення суми коштів саме тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Відповідний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 №464/3790/16-ц (14-465цс18). Відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі - Декрет № 15-93), Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті». Декретом № 15-93 встановлено режим здійснення валютних операцій на території України, визначено загальні принципи валютного регулювання, повноваження державних органів і функції банків та інших фінансових установ України в регулюванні валютних операцій, права й обов`язки суб`єктів валютних відносин, порядок здійснення валютного контролю, відповідальність за порушення валютного законодавства. Тому як укладення правочинів, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 Цивільного кодексу України, а також частини першої статті 1049 Цивільного кодексу України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, вносить двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який може бути виконаний примусово. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Аналогічні висновки Верховного Суду про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 761/12665/14-ц, № 464/3790/16-ц та від 23.10.2019 у справі № 723/304/16-ц. Таким чином позовні вимоги банку про стягнення заборгованості є такими, що підлягають до задоволення та з відповідача слід стягнути заборгованість в іноземній валюті, без визначення гривневого еквіваленту заборгованості. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України - кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості, зважаючи на те, що відповідачем не представлено суду жодних доказів щодо безпідставності вимог позивача, враховуючи те, що відповідач, будучи ознайомлений з умовами кредитування, уклавши кредитний договір не виконує його істотні умови щодо порядку та строків погашення кредиту та процентів за користування ним, хоча взяв на себе зобов`язання їх виконувати та вчасно погашати заборгованість, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача [PERSON] на користь АТ «Райффайзен Банк» згідно кредитного договору 354411/6580/0746-5 від 16.11.2005 року заборгованість в сумі 6270.64 дол. США, підлягають до задоволення. Питання про стягнення судових витрат, суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved