Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-22 00:00:00

Заявник звернувся із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій просить визнати [PERSON] [INFO] таким, що не прийняв спадщину після смерті [PERSON] [INFO] , який помер [INFO] . Заяву мотивує тим, що [PERSON] , являється власником будинку, який розташовано за адресою: [ADDRESS] . У вказаному будинку зареєстровано місце проживання [PERSON] , який на протязі останніх п`ятнадцяти років не проживає за вказаною адресою реєстрації. Співвласником будинку також являвся батько заявника [PERSON] , який помер [INFO] . Після смерті батька відкрилася спадщина, однак, нотаріусом позивачці не було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно у цілій його частині, оскільки у даному будинку зареєстрований [PERSON] , та який вважається таким, що прийняв спадщину, позаяк був зареєстрований разом зі спадкодавцем на час його смерті. Просить заяву задовольнити. В судове засідання заявниця не з`явився, подала до суду заяву, в якій свої вимоги підтримала, справу просить слухати без її участі. Заінтересована особа [PERSON] , до суду не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином. Представник заінтересованої особи - Вишківської селищної ради в судове засідання не з`явився, подав заяву про слухання справи у відсутності їх уповноваженого представника, проти задоволення заяви не заперечують. Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без участі заявника, заінтересованих осіб та у відповідності до ст. 223 ч. 4, ст. 247 ч. 2 ЦПК України, суд вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів, без фіксування судового засідання звукозаписувальними технічними засобами. Дослідивши матеріали справи, перевіривши інші докази, зібрані в справі, суд приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] , являється власником будинку, який розташовано за адресою: [ADDRESS] . У вказаному будинку зареєстровано місце проживання [PERSON] , що підтверджується будинковою книгою для прописки громадян, які проживають у буд. 37. На протязі останніх п`ятнадцяти років заінтересована особа не проживає за вказаною адресою реєстрації. Іншим співвласником будинку, який розташовано за адресою: [ADDRESS] являвся батько заявника [PERSON] , який помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом по смерть серії [NUMBER] . Позивач, як спадкоємець за законом після смерті батька, вступила в управління спадковим майном, та подала до приватного нотаріуса Хустського районного нотаріального округу заяву про прийняття спадщини. Нотаріусом позивачці не було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно у цілій його частині, оскільки у даному будинку зареєстрований [PERSON] , та який вважається таким, що прийняв спадщину, позаяк був зареєстрований разом зі спадкодавцем на час його смерті. Встановлення вказаного факту необхідно заявнику для оформлення спадкових прав після смерті [PERSON] [INFO] , та отримання свідоцтва про право на спадщину, оскільки інший спосіб, крім судового для реалізації таких прав, законом не передбачений та на сьогоднішній момент заявник у повній мірі не може розпоряджатися своїм майном. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він не відмовився від неї в порядку, встановленому законом. Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який на час відкриття спадщини не проживав разом із спадкодавцем, для прийняття спадщини має подати в нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" судам надано роз`яснення, що будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину. Згідно частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Даною статтею унормовано, що у випадку, коли особа постійно не проживає із спадкодавцем, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є подана нотаріусу заява. Відповідно до ч.1 ст.1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Положеннями ч.ч.1, 6 ст.29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Згідно з вимогами ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік, а місце перебування - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік. Зі змісту наведених норм закону вбачається, що під постійним проживанням спадкоємця із спадкодавцем розуміється як факт безпосереднього проживання спадкоємця із спадкодавцем на момент його смерті, так і факт наявності у спадкоємця, на момент смерті спадкодавця, зареєстрованого у передбаченому законом порядку права на постійне проживання з останнім за однією адресою. Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не саму реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного. Тобто, державна реєстрація [PERSON] у будинку, який розташовано за адресою: [ADDRESS] сама по собі не є беззаперечним доказом його постійного проживання на момент смерті [PERSON] за адресою реєстрації. Крім того, [PERSON] , не проживаючи разом зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, заяву про прийняття спадщини не подав, тому не може вважатися особою, яка прийняла спадщину. Згідно ст.1298 ЦК України - свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.1300 ЦК України за згодою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, нотаріус або в сільських населених пунктах - уповноважена на це посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини може внести зміни до свідоцтва про право на спадщину. На вимогу одного із спадкоємців за рішенням суду можуть бути внесені зміни до свідоцтва про право на спадщину. У випадках, встановлених частинами першою і другою цієї статті, нотаріус видає спадкоємцям нові свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені факти, зазначені в ч. 1 даної статті, а також інші, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Статтею 315 ЦПК України наведено перелік фактів, що мають юридичне значення, справи про встановлення яких розглядаються судом. Частиною 2 вказаної статті передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. З огляду на встановлене суд констатує, що заявниця правомірно та обґрунтовано ставить вимогу про встановлення факту і на думку суду такі підстави встановлені в судовому засіданні, а тому відповідно до ст. 315 ЦПК України дані вимоги слід задовольнити.

Outcome: approved