Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-14 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю "НОВИЙ КОЛЕКТОР" звернулося до Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 30.11.2021 між ТОВ "СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР" та позивачем укладено договір факторингу № 301121-1, згідно з яким на користь позивача відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором №26.02.2021-010001168 від 26.02.2021 на залишок основної суми кредиту, відсотків, нарахованих за користування кредитом, та інших, передбачених договором платежів, боржником за яким є відповідач. Указаний кредитний договір №26.02.2021-010001168 було укладено 26.02.2021 між ТОВ "СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР" та відповідачем шляхом підписання заявки, що є невід`ємною частиною даного договору. За умовами кредитного договору відповідачу надано кредит у розмірі 6000,00 грн з первинним строком кредитування 14 календарних днів з дати його отримання за процентною ставкою "Економ"/"Стандарт". Ставка "Економ" - фіксована незмінна процентна ставка в розмірі 2% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом первинного періоду та протягом періоду "Економ". У свою чергу ставка "Стандарт" - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 2,5% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом усього строку, на який надається кредит, окрім первинного періоду та періоду "Економ". Первинний період користування кредитом - 14 днів з дня його надання, а черговий період користування кредитом кожні наступні 14 днів з дня закінчення первинного періоду. Позивач зазначає, що ТОВ "СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР" свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало йому кредит у розмірі 6000,00 грн з первинним строком 14 днів. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором виконує не належним чином, у зв`язку з чим станом на 01.11.2023 утворилась заборгованість у розмірі 13 470,00 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту становить 6000,00 грн та за відсотками 7470,00 грн. При цьому відповідач частково сплатила відсотки в розмірі 4530,00 грн, що на думку позивача свідчить про визнання відповідачем боргу. Позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором від 26.02.2021 №26.02.2021-010001168 у розмірі 13 470,00 грн та судові витрати, що складаються зі сплаченого судового збору в розмірі 2147,20 грн 20 та 4000,00 грн витрат на правничу допомогу. Ухвалою судді від 14.11.2023 відкрито провадження в справі, сторони повідомлено, що розгляд даної цивільної справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, та роз`яснено їм права, передбачені ст. 178-180, 191, 193, ч. 5 ст. 279 ЦПК України. Відповідач була повідомлена про розгляд справи в порядку, визначеному п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України та через оголошення на офіційному вебсайті судової влади України Протягом визначеного судом строку відзив на позовну заяву та клопотання про розгляд даної справи з повідомленням (викликом) сторін відповідач до суду не подала. Відповідно до ч. 8 ст.178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до вимог ч. 14 ст. 7, ч. 2 ст. 247ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи суд дійшов такого. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Згідно зі ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). З матеріалів справи вбачається, що 26.02.2021 між ТОВ "СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР", як кредитором, та відповідачем, як позичальником, було укладено в електронній формі кредитний договір №26.02.2021-010001168 шляхом прийняття відповідачем (акцепт) сформованої на сайті кредитора пропозиції ТОВ "СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР" про укладення кредитного договору на заявлених кредитором умовах (оферта). За умовами кредитного договору ТОВ "СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР", як кредитор, надає відповідачу, як позичальнику, кредит у розмірі 6000,00 грн строком на 14 календарних днів зі сплатою процентів річних у розмірі 2 % на день протягом первинного та пролонгованого строків. Пролонгація строку користування кредитом здійснюється позичальником шляхом сплати ним процентів за весь попередній строк користування кредитом, що надає право позичальнику повернути кредит в останній день пролонгованого строку зі сплатою процентів за цей пролонгований строк. Пролонгований строк дорівнює первинному строку та обраховується з дня сплати процентів, вказаний в цьому абзаці. Кількість пролонгацій не обмежена, однак право на пролонгацію втрачається, якщо в результаті пролонгації загальна сума процентів за договором досягне максимального розміру. Максимальний розмір процентів за договором становить 12000 грн, після досягнення якого проценти не нараховуються. Фіксована процентна ставка "Економ" - 2% за 1 день користування кредитом, застосовується протягом первинного та пролонгованого строків. Фіксована процентна ставка "Стандарт" - 2,5 % за 1 день користування кредитом, застосовується після/в період закінчення первинного та пролонговано (а.с. 18-20, 24-28). З картки субконто ТОВ "СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР" вбачається, що відповідачу 26.02.2021 було перераховано кредит у розмірі 6000,00 грн, за яким щоденно нараховувалися відсотки в розмірі, узгодженому сторонами кредитного договору. 31.03.2021 відповідач внесла на погашення кредиту 4530,00 грн (а. с. 12-16). Позивач на підтвердження тих обставин, що між ним та ТОВ "СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР" 30.11.2021 було укладено Договір факторингу надає суду витяг з Договору факторингу №301121-1, відповідно до умов якого ТОВ "СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР" відступило за грошові кошти відповідачу право вимоги до боржників за кредитними договорами. Згідно з п. 2.4 цього договору право вимоги за Кредитним договором вважається відступленим Клієнтом Факторові з моменту підписання Сторонами Реєстру прав вимог та скріплення його печатками Сторін (а.с. 38-42). Позивач як доказ надав витяг з Реєстру прав вимог №1 (а.с. 17). Суд зауважує, що витяг з документа - це копія необхідної частини, що офіційно засвідчена і має юридичну силу. Витяг зі службового документа виготовляється, якщо немає необхідності виготовляти копію. Витяг оформлюється на загальному бланку установи із дотриманням таких вимог: у назві виду документа зазначається: «витяг з якого документа»; відтворюється повністю вступна частина (якщо вона є) службового документа; з основної частини тексту документа виписується той пункт, інформація якого необхідна; відтворюється реквізит «Підпис» (без особистого підпису); проставляються відмітка про засвідчення витягу та відбиток печатки служби діловодства. Відмітка про засвідчення витягу з документа є обов`язковим реквізитом цього документа, саме вона надає йому юридичної сили. Підпис особи, яка оформила відмітку про засвідчення витягу з документа, має бути засвідчений відбитком простої круглої печатки підприємства (як правило, печатки служби діловодства, служби кадрів або іншого структурного підрозділу, в якому працює відповідна службова особа). Наданий позивачем суду витяг з Договору факторингу №301121-1 не містить реквізиту "Підпис" щодо директора ТОВ "НОВИЙ КОЛЕКТОР" Р.В. Жанталай та щодо директора ТОВ "СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР" О.В. Холод. Отже, з наданого позивачем витягу з Реєстру прав вимог №1 (а.с. 17) взагалі не вбачається, що він був підписаний сторонами договору факторингу та що вони скріпили цей Реєстр своїми печатками. Суд звертає увагу на важливість цього моменту, адже згідно з пунктом 2.4 Договору факторингу право вимоги за Кредитним договором вважається відступленим саме з моменту підписання сторонами Реєстру прав вимог та скріплення його печатками Сторін. Також указаний витяг не містить відмітки про засвідчення витягу, що позбавляє наданий позивачем документ юридичної сили. Тому суд відхиляє цей доказ як такий, достовірність якого не підтверджена. Також у матеріалах справи відсутні підтвердження того, що позивачем направлялися відповідачу надані ним суду повідомлення про відступлення права вимоги (а.с.36) та вимога про сплату заборгованості (а.с.37). Таким чином суд виснує, що позивач не довів у суді те, що до нього перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором №26.02.2021-010001168 від 26.02.2021, укладеним між ТОВ "СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР" та відповідачем. Суд зауважує, що при розгляді кредитних спорів суд зобов`язаний перевірити: 1) чи доведений факт отримання відповідачем як позичальником кредитних коштів відповідно до умов договору, наявність первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредитів та їх можливого погашення; 2) чи містять матеріали справи належний розрахунок заборгованості відповідача за кредитним договором, де зазначено, яким саме чином та за який період пораховані кожна зі складових зазначеної позивачем загальної суми заборгованості станом на момент подання позовної заяви; 3) який саме порядок та які умови відступлення клієнтом факторові свого права вимоги до боржників передбачено договором факторингу (наприклад витяг з договору, де зазначено який порядок та умови відступлення права вимоги); 4) чи існувало на момент переходу прав за кредитним договором на підставі договору факторингу, у первісного кредитора, а потім і в цесіонарія, право вимоги до відповідача, саме в тому обсязі та на умовах, які зазначені у реєстрі заборгованостей боржників, у тому числі щодо сум початкового тіла кредиту, початкового проценту, пені і чи перейшло право вимоги заборгованості за якою не настав строк платежу на час укладення договору факторингу. Однак позивач не надав суду належних документів (доказів), які надають можливість суду в повному обсязі встановити вказані обставини. Інших доказів по суті спору матеріали справи не містять та позивач не вказує обставин, які унеможливили йому подати інші докази на підтвердження заявлених вимог. Відповідно до ч. 8 ст.83 ЦПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Верховний суд у постанові від 13.01.2021 у справі № 264/949/19 указав, що відповідно до ч. 3 ст.367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 12 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З огляду на викладене суд вважає безпідставними вимоги позивача про стягнення на його користь з відповідача заборгованості за кредитним договором від 26.02.2021 № 26.02.2021-010001168 у розмірі 13470,00 грн, оскільки в матеріалах справи відсутні допустимі докази на підтвердження факту переходу до позивача прав вимоги за вказаним кредитним договором. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Отже судовий збір та заявлені позивачем витрати на правничу допомогу відшкодуванню не підлягають. На підставі статей 525, 627-629, 1054 ЦК України,

Outcome: dismissed