Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-22 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог та доводів позивача. Позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом шляхом пред`явлення позовної заяви до [PERSON] , в якому просив стягнути з останнього на свою користь суму заборгованості за кредитним договором №б/н від 05 березня 2010 року та суму судового збору. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг та 05 березня 2010 року підписав заяву у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами банку», складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг. У порушення умов вказаного договору відповідач не виконав належним чином свої зобов`язання за договором, у зв`язку з чим станом на 04 січня 2023 року за ним утворилась заборгованість у розмірі 125289,46 гривень, яка складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 103406,94 гривень, заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 21882,52 гривень. Аргументи учасників справи. Правом на надання відзиву на позов відповідач не скористався. Так, в ухвалі про відкриття провадження по справі від 08 березня 2023 року відповідачу був встановлений п`ятнадцятиденний строк із дня вручення даної ухвали для надання відзиву на позов. Зазначену ухвалу відповідач отримав, про що свідчить надіслання електронної поштою на адресу суду 08 березня 2023 року повідомлення. Крім того, листом Київського районного суду міста Харкова від 04 квітня 2024 року відповідачу було повторно роз`яснено право на надання відзиву та доказів на підтвердження своїх заперечень. Вказаний лист відповідач отримав. В подальшому відповідачем надавались письмові пояснення, в яких він зазначив про наступні обставини. Так, відповідач зазначив, що є інвалідом ІІІ групи, його пенсія по інвалідності складає 2760 гривень, та наразі перебуває за кордоном в Австрії, де отримує прихисток як особа, яка переховується вій війни до 03 березня 2024 року та отримує грошову допомогу, яка становить 190 Євро, яких вистачає лише на їжу. З 07 березня 2022 року по 16 травня 2022 року він перебував в окупації в сел. Шевченкове Куп`янського району Харківської області, а з 19 травня 2022 року - в Австрії. Фірма, на якій він працював, знаходилась у м. Херсон, зв`язок з керівником фірми обірвався на початку війни. Сам зареєстрований в м. Харкові, який знаходиться під обстрілом. Перебувати в Україні під час воєнного стану є небезпечним і занадто дорогим для людини з обмеженими можливостями. Відповідач вважає, що всі збитки повинна компенсувати Росія, яка винна у тому, що в нього склалась така складна фінансова ситуація та ситуація в країні. При цьому, він інформував банк, зокрема його персонального менеджера Євгенію , з приводу втрати ним роботи у зв`язку з повномасштабною російською агресією і про те, що він не має змоги на цей час сплачувати кредит, планує повернутись в Україну протягом 6 місяців після закінчення воєнного стану, але не раніше 03 березня 2024 року. Так, за умовами договору з АТ КБ Приватбанк, знаходився у льготному періоді до 25.03.2022, тобто відсотки і інші нарахування , якщо кошти буде повернуто до цієї дати, банк не повинен був нараховувати. 24.02.2022 почалася війна, перебуваючи в окупації в Шевченково Купянського району, приблизно з 06.03.2022 по 19.05.2022, банк заблокував всі карткові рахунки позивача з грошима. В окупації не було ні світла, ні води, ні зв`язку, ні інтернету, всюди озброєні російські військові. Розблокувати рахунок можна було таким алгоритмом - написати в чат Приват24, вислати фото підтвердження, тримаючи в руках заблоковану картку чи паспорт, отримати дзвінок з банку. Щоб зарядити телефон потрібно було йти до лікарні, де працював генератор, і відстояти велику чергу. Мобільний інтернет ловив тільки в одному місці і потрапити туди було небезпечно. Після того, як позивач дістався до місця, де був інтернет, він написав в меседжері Viber своєму банкіру Приватбанка Євгенії ( тел [NUMBER] ), благаючи про допомогу про розблокування рахунків. Вона відповіла, що їй зараз не до нього і вона дуже далеко, після чого заблокувала його. Він продовжував робити запити в «Приват 24». Тобто, на думку позивача, банк мав розуміння в якій ситуації знаходився відповіла. Потім, вже за кордоном він продовжував інформувати банк про своє матеріальне становище. 08.03.2023 він написав електонного листа в НБУ стосовно врегулювання кредитних відносин з АТ КБ «ПРИВАТБАНК», отримавши відповідь №О-203025/1/4278, в якій ПРИВАТБАНК роз`яснює, яким чином сплачувати кредит, знаходячись за кордоном. На думку позивача, ПРИВАТБАНК за один рік так і не зрозумів, що в нього через форс-мажорні обставини не має ні заробітку, ні грошей, і що він інвалід, тобто людина з обмеженими можливостями йому знайти роботу за кордоном складно, наразі він є вимушено - переміщенною особою. В той же час, частиною першою статті 617 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Відповідно до статей 14, 141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», Торгово-промислова палата України (далі - ТПП) засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили). Враховуючи військову агресію РФ проти України ТПП засвідчила офіційним листом форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, що є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язань. При цьому, обставини непереборної сили не звільняють від самого виконання зобов`язань. У випадку виникнення обставин непереборної сили, термін виконання зобов`язань сторін за договором може просто переноситись (продовжуватися) на строк, протягом якого діють такі обставини та їх наслідки. Президент Володимир Зеленський підписав законопроєкти №9051 та №9052 щодо запровадження обов`язкової реструктуризації споживчих кредитів для людей з територій, зачеплених війною (ВПО) під час воєнного стану та 30 днів після нього. З початку воєнного стану і на сьогоднішній день, державна та соціальна матеріальна допомога та/або пенсійне забезпечення, благодійна допомога є єдиним джерелом доходу відповідача та членів його сім`ї, він є особою з інвалідністю, був вимушений виїхати з території, де велися бойові дії - з Харкова, станом на 23 лютого 2022 року не мав просроченої заборгованості. Законопроєкт №9051 також встановлює заборону вимагати прострочену заборгованість кредитору та колекторській компанії на період воєнного стану і протягом 30 днів після його закінчення. Також відповідач повідомив, що 06.10.2023 від ракетного удару, який завдала РФ, в його квартирі вибило вікно з віконною рамою, а також двері на балкон, у зв`язку з чим ним був створений запит через застосунок ДІЯ. Крім того, відповідач зазначив, що держава Україна винна йому гроші на відшкодування за пошкоджене майно і наразі це питання, як йому повідомили відповідальні особи, які займаються його справою - "стоїть на паузі". Він проживає за адресою Pavlo Ovcharenko, eckertstra?e 30b/64, 8020 Graz AUSTRIA. в статусі особи, яка переховується від війни, після повернення в Україну на протязі шести місяців після закінчення воєнного стану він відразу зв`яжеться з представниками банку для пояснень і уточнень, бо у нього є багато заперечень. 28 грудня 2023 року відповідач надав додаткові письмові заперечення, в яких зазначив наступне. Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626,628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1048 ЦК України). Згідно ч.2 ст. 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. .Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним(стаття 1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон). Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну, або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Згідно з ч.1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За положеннями абз. 3 ч.4 ст. 11 Закону України Про захист прав споживачів кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Згідно із цим Законом послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1). Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець Оскільки умови договорів приєднання розробляються Банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У рішенні від 11.07.2013 №7-рп/2013 Конституційний Суд України вказав, що умови договору споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими споживач вважається слабкою стороною у договорі та підлягає правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.4ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п.6 ч.1ст.3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Виходячи з наведених норм чинного законодавства, договір, в тому числі і кредитний, може бути укладений шляхом приєднання до запропонованих умов однією із сторін оформлений у формулярах або інших стандартних формах. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.76, ст.77,81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Розрахунок кредитної заборгованості не є належним доказом існування між сторонами договірних відносин та розміру боргу, оскільки позивачем не доведено укладання кредитного договору на заявлених позивачем умовах. Крім того, матеріали справи не містять доказів, яке рішення було прийнято Банком за заявою відповідача, яка картка йому була видана, а також доказів про розмір кредитних коштів/встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Крім того, неможливо встановити, які саме умови цього договору могли бути порушені відповідачем. В матеріалах справи наявний паспорт споживчого кредиту, підписаний відповідачем за допомогою електронного цифрового підпису (а.с. 26-28). Разом з тим, потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Аналогічний правовий висновок висловлено в постанові Верховного Суду від 23 травня 2022 року у справі №393/126/20, який колегія суддів відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховує у даній справі, яка є аналогічною за обставинами у цьому питанні. Рух справи. Ухвалою Київського районного суду міста Харкова від 08 березня 2023 року провадження у справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. Участь у судовому засіданні сторін та інших учасників справи Представник позивача у судове засідання не з`явився, в матеріалах справи мається заява про розгляд справи за відсутності представника. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно і належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності суду не надавав. При цьому, листами Київського районного суду міста Харкова від 27 березня 2023 року та від 04 квітня 2023 року відповідачу було роз`яснено його право на участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, враховуючи його місцезнаходження за межами України, однак таким правом відповідач не скористався, відповідної заяви суду не подав. Подавши 28 грудня 2023 року додаткові письмові пояснення, відповідач не ставив питання про відкладення розгляду справи, про намір брати участь в судовому засіданні він також не зазначив. Вказані обставини свідчать про зловживання відповідачем правами, що відповідно до ч.1 ст.44 ЦПК України є недопустимим для учасників судового процесу. Відповідно до п.10 ст.3 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи. Отже, враховуючи викладені обставини, а також тривалість знаходження справи в провадженні суду, суд вважає за необхідне провести розгляд справи за відсутності відповідача за наявними матеріалами справи, враховуючи письмові пояснення відповідача щодо заявлених позовних вимог. При цьому, суд приймає до уваги, що відповідачем не зазначено про намір подати будь-які докази на обґрунтування своїх пояснень та неможливість надання таких доказів у зв`язку із знаходженням за межами України. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин Судом встановлено, що 05 березня 2010 року [PERSON] підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що не заперечувалось відповідачем по справі. У вказаній заяві зазначено, що відповідач згодний з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг. В матеріалах справи наявна Пам`ятка клієнта, яка є невід`ємною частиною договору, та яка також містить підпис [PERSON] . У вказаній пам`ятці визначені основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, зокрема процентна ставка за кредитом. Як свідчить довідка АТ КБ ПриватБанк, видана керівником Напрямку операційного обслуговування ГО Іванової Н.М., відповідачу була видана кредитна картка, яка неодноразово пер випускалась, останній раз - 03 червня 2020 року зі строком дії - до травня 2023 року. Згідно довідки АТ КБ ПриватБанк, виданої керівником Напрямку операційного обслуговування ГО Іванової Н.М., про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] , останньому 20 жовтня 2016 року був встановлений кредитний ліміт 5000 гривень, ліміт якого збільшувався та 05 лютого 2022 року був встановлений у розмірі 100000 гривень, а 23 серпня 2022 року - 0 гривень. Згідно наданого банком розрахунку та виписки за договором №б/н за період 05 березня 2014 року по 06 січня 2023 року, заборгованість [PERSON] за кредитним договором б/н від 05 березня 2010 року станом на станом на 04 січня 2023 року за ним утворилась заборгованість у розмірі 125289,46 гривень, яка складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 103406,94 гривень, заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 21882,52 гривень. 14 червня 2018 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» змінило назву на Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк». Враховуючи ту обставину, що зміна типу товариства в розумінні ч. 2 ст. 5 Закону України «Про акціонерне товариство» не є його перетворенням, а зміна назви юридичної особи не тягне за собою правонаступництва, зазначені зміни зареєстровані в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, суд вважає можливим стягнути вищевказану заборгованість за користь АТ КБ «ПриватБанк». Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду Частина перша статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України). Так, за статтею 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Договір, в тому числі і договір кредиту, є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. В силу статей 509, 525-526, 598, 610, 611, 622 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості і виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Сторони по зобов`язанню повинні сприяти одна одній у належному його виконанні, а у разі виникнення труднощів у однієї із сторін - всіляко сприяти зменшенню збитків. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Особа, яка порушила зобов`язання (не виконала його, або виконала з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання) повинна нести негативні наслідки такої поведінки, а саме, сплатити в межах позовної давності неустойку і відшкодувати збитки. При цьому, сторона не звільняється від виконання зобов`язання в натурі. Зазначене у повній мірі стосується і кредитних зобов`язань, які не виконані належним чином. Разом з тим, відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків. Обґрунтовуючи позов, Банк посилався на те, що 05 березня 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та [PERSON] був укладений договір про надання банківських послуг, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, відповідно до якого Банк надав відповідачу грошові кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Крім того, Банк зазначав, що відповідачем після ознайомлення з умовами обслуговування кредитних карток було підписано паспорт споживчого кредиту та отримано кредитну картку типу Преміальна картка World Black Edition. На підтвердження умов договору АТ КБ «ПриватБанк» надало суду копію анкети-заяви відповідача, Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, довідку про зміну умов кредитування та паспорт споживчого кредиту. Відповідач 05 березня 2010 року особисто поставив свій підпис в анкеті-заяві, яка містить посилання на те, що позичальник згодний з тим, що ця заява разом з Умовами і Правилами надання банківських послуг і тарифами, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, тим самим погодився на укладення Договору про надання банківських послуг та його всіма умовами. Крім того, у зазначеній анкеті-заяві мається вказівка про те, що відповідач був ознайомлений та згодний з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною картою та Тарифами банку, які були надані йому в письмовому вигляді. В матеріалах справи відсутні відомості щодо наявності будь-яких зауважень та заперечень з боку відповідача з приводу умов кредитного договору. Крім того, як вбачається зі змісту виписки по рахунку, за весь час, починаючи з 23 жовтня 2016 року (після видачі кредитної картки) по 13 березня 2022 року відповідач активно користувався кредитними картками, які були відкриті банком на виконання догоовору б/н від 05 березня 2010 року, відповідач вконував свої зобов`язання за кредитним договором щодо погашення заборгованості за наданим кредитом, тим самим погоджувався з усіма умовами кредитування. Рух грошових коштів на картковому рахунку відповідача позивач підтвердив розрахунком заборгованості за договором № б/н від 05 травня 2010 року, а також випискоюза договором №б/н за період 05 березня 2014 року по 06 січня 2023 року. На підтвердження наявності між сторонами кредитних правовідносин позивач надав довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, згідно якої [PERSON] 20 жовтня 2016 року був встановлений кредитний ліміт в розмірі 5000 гривень, який станом на 05 лютого 2022 року збільшено до 100 000 гривень, а також довідку про видані відповідачу кредитні картки, термін дії останньої - до травня 2023 року. Відповідно до розрахунку позивача, через неналежне виконання відповідачем грошових зобов`язань за кредитним договором, станом на 04 січня 2023 року за ним утворилась заборгованість у розмірі 125289,46 гривень, яка складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 103406,94 гривень, заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 21882,52 гривень. Із розрахунку позивача, крім іншого, вбачається порядок нарахування заборгованості дати та суми погашення відсотків, тіла кредиту, тобто міститься повна інформація про рух коштів на рахунку відповідача, відображення всіх операцій за кредитним договором за даними балансу, суми надходжень та їх розподілення на погашення складових заборгованостей за договором. Отже позивачем доведений факт наявності заборгованості за кредитним договором б/н від 05 березня 2010 року. Також суд враховує той факт, що відповідач [PERSON] користувався кредитною карткою протягом тривалого часу, а тому мав достатньо часу для висловлення в будь-якій формі своєї незгоди з умовами кредитного договору та наявною заборгованістю. Відповідач в ході розгляду справи жодних заперечень з приводу наданого позивачем розрахунку заборгованості не надав, альтернативного розрахунку заборгованості за кредитним договором також не надав, не скористався своїм процесуальним правом щодо надання доказів на підтвердження неправильності наданого позивачем розрахунку, в разі незгоди з ним, і взагалі не забажав скористатися будь-якими засобами захисту своїх інтересів і доведення обставин, на які він посилається в своїх запереченнях. В останніх своїх додаткових письмових поясненнях від 28 грудня 2023 року, відповідач, посилаючись на норми права та цитуючи висновок, викладений в постанові Верховного Суду від 23 травня 2022 року у справі №393/126/20, жодним чином не зазначив, як вони стосуються кредитних правовідносин, які виникли між ним та АТ КБ «ПриватБанк», не висловив будь-яких заперечень з приводу Умов та правил надання банківських послуг, які були запропоновані йому під час укладення кредитного договору б/н від 05 березня 2010 року та розрахунку заборгованості або незгоди з ними, а тому суд не застосовує висновки, викладені в зазначеній постанові Верховного Суду. Зі змісту письмових пояснень відповідача вбачається, що фактично [PERSON] не оспорює обставини оформлення ним кредиту, користування кредитними коштами та наявності заборгованості, проте окрім іншого, просив врахувати його матеріальний стан, через який він побавлений можливості сплачувати кредитну заборгованість, та те, що невиконання умов кредитного договору обумовлено обставинами непереборної сили, а саме через збройну агресію РФ проти України, що відповідно до вимог законодавства є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язань. Врахувавши, що [PERSON] взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, кредитні кошти в повному обсязі не повернув, суд вважає наявними підстави для задоволення позову. Щодо доводів [PERSON] про відсутність підстав для стягнення заборгованості за процентами у зв`язку з форс мажорними обставинами, а саме військовою агресією РФ проти України, то суд виходить з такого. У пункті 1 частини 1 статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, і ця подія завдала збитків. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо (частина 2 статті 141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні»). Відповідно до частини 1 статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Єдиним належним документом, який підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), є сертифікат, виданий у порядку та на підставі статті 14-1 Закону «Про торгово-промислові палати в Україні». Лист ТПП України від 28 лютого 2022 року є загальним офіційним документом та не містить ідентифікуючих ознак конкретного Договору, виконання якого стало неможливим через наявність зазначених обставин. При цьому відповідач не був позбавлений можливості звертатися до ТПП України та уповноважених нею регіональних ТПП за отриманням відповідного сертифіката про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), дотримуючись порядку, встановленого Регламентом ТПП України від 18 грудня 2014 року, саме за спірним зобов`язанням. Ключовою ознакою форс-мажору є причинно-наслідковий зв`язок між форс-мажорними обставинами та неможливістю виконати конкретне зобов`язання. Форс-мажор, або ж обставини непереборної сили, - це надзвичайні та невідворотні обставини, настання яких призвело до об`єктивної неможливості виконати зобов`язання. Водночас сама по собі, зокрема, збройна агресія проти України, девальвація гривні, воєнний стан, не може автоматично означати звільнення від виконання будь-ким в Україні будь-яких зобов`язань, незалежно від того, існує реальна можливість їх виконати чи ні. Воєнний стан, девальвація гривні, як обставини непереборної сили, звільняє від відповідальності лише у разі, якщо саме внаслідок пов`язаних із нею обставин компанія/фізична особа не може виконати ті чи інші зобов`язання. Наявність сертифікату ТПП України про форс-мажор суд має оцінювати у сукупності з іншими доказами, тобто дані обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку. Водночас сторона, яка посилається на форс-мажор, з урахуванням умов Договору у даній справі, має довести причинно-наслідковий зв`язок між форс-мажором та неможливістю виконати конкретне зобов`язання. Вказані висновки викладені у постанові Верховного Суду від 15 червня 2023 року у справі №910/8580/22. Також, у постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі №910/15264/21 викладено висновок, що саме ж повідомлення про форс-мажор має бути направлено іншій стороні якнайшвидше. Хоча й форс-мажорні обставини впливають, як правило, на одну сторону договору (виконавця), але вони мають негативні наслідки насамперед для іншої сторони договору, яка не отримує його належне виконання. Отже, своєчасне повідомлення іншої сторони про настання форс-мажорних обставин спрямоване на захист прав та інтересів іншої сторони договору, яка буде розуміти, що не отримає вчасно товар (роботи, послуги) та, можливо, зможе зменшити негативні наслідки форс-мажору». Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України). Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини 1-3 статті 89 ЦПК України). Відповідачем не надано належних та допустимих доказів неможливості своєчасного виконання зобов`язання внаслідок обставин непереборної сили. Сам по собі факт збройної агресії РФ проти України не є підставою для звільнення від обов`язків зі сплати кредитних коштів. Дані про те, що відповідач звертався до банківської установи для реструктуризації боргу та повідомлення про неможливість виконання зобов`язань також відсутні. Всі інші доводи відповідача, викладені в його письмових поясненнях є безпідставними та не можуть бути підставами для звільнення відповідача від виконання своїх зобов`язань за кредитним договором. Крім того, суд враховує, що відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Банком пред`явлено вимоги щодо стягнення тіла кредиту та процентів за користування кредитними коштами, що були обумовлені договором. Вимог щодо стягнення штрафів та пені позовна заява не містить, а тому підстав для відмови у позові у зв`язку з положеннями Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» не вбачається. Щодо судових витрат Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 2684 гривні. На підставі викладеного і

Outcome: approved