Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-21 00:00:00

В жовтні 2023 року до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшла вказана позовна заява [PERSON] про визнання права власності на нерухомість в порядку спадкування, згідно з якою позивач просить суд визнати за [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , право власності у порядку спадкування на обов`язкову частку після спадкодавця [PERSON] , яка померла [INFO] на 1\\4 частину індивідуального житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] . Позовна заява обґрунтована тим, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] . На день смерті матері відкрилася спадщина на індивідуальний житловий будинок [ADDRESS] . Спадкоємцем за заповітом після матері є сестра позивача [PERSON] , так як 19 березня 2001 року мати склала на неї заповіт. Однак, на день відкриття спадщини, позивач був непрацездатним, особою з інвалідністю 2 групи, а тому має право на обов`язкову частку у спадщині. 28 вересня 2023 року нотаріус виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, так як будинок не було зареєстровано в Білоцерківському бюро технічної інвентаризації за життя спадкодавця. Рішенням Білоцерківському міськрайонного суду Київської області від 25 квітня 2023 року у справі № 357/1997/23 за [PERSON] було зареєстровано право власності на 3\\4 частий спірного будинку після смерті матері [PERSON] . За таких обставин позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03 жовтня 2023 року вказану справу передано на розгляд судді Бебешко М.М. 27 жовтня 2023 року на адресу суду надійшла інфомація щодо реєстрації місця проживання відповідача у справі. Ухвалою судді від 03 листопада 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Призначено у справі підготовче засідання на 29 листопада 2023 року та витребувано з Третьої Білоцерківської державної нотаріальної контори Київської області матеріали спадкової справи № 489/2021, заведеної після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . 29 листопада 203 року на адресу суду надійшла заява від відповідача [PERSON] про розгляд справи за її відсутності та визнання позовних вимог у повному обсязі. Через ненадання матеріалів спадкової справи в підготовче засідання, призначене судом на 29 листопада 2023 року, останнє судом відкладено та повторно призначено на 22 січня 2024 року. 19 грудня 2023 року на адресу суду з Третьої Білоцерківської державної нотаріальної контори Київської області надійшли матеріали спадкової справи № 489/2021, заведеної після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . 22 січня 2024 року на адресу суду надійшла заява від представника позивача адвоката Бойко Ірини Юріївни про розгляд справи за відсутності сторони позивача. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задоволити. Рішення суду просить ухвалити за результатами підготовчого засідання у зв`язку з визнання позовних вимог відповідачем. Фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне: [INFO] померла [PERSON] (а.с.10), яка була матір`ю позивача (а.с.9), який в свою чергу є особою з інвалідністю 2 групи (а.с.8.). Після смерті [PERSON] залишився житловий будинок по [ADDRESS] (а.с.17). Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 квітня 2023 року у справі № 357/1997/23 визнано за [PERSON] право власності в порядку спадкування за заповітом після померлої [INFO] [PERSON] , на 3\\4 частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] (а.с.18-22). Постановою державного нотаріуса Третьої Білоцерківської державної нотаріальної контори від 18 вересня 2023 року відмовлено [PERSON] в оформленні спадкових справ та видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з господарськими спорудами по [ADDRESS] через те, що право власності на вказаний житловий будинок не було зареєстровано (а.с.11). Дослідивши матеріали спадкової справи № 489/20221, заведеної після смерті [PERSON] встановлено, що після смерті останньої із заявами про прийняття спадщини зверталися позивач та відповідач. 19 березня 2001 року [PERSON] склала заповіт, яким заповіла все своє майно після смерті своїй доньці [PERSON] . Державним нотаріусом видано свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ім`я відповідача на 3\\4 частки земельних ділянок по [ADDRESS] , та видано свідоцтво право на спадщину за законом на 1\\4 частку земельних ділянок по [ADDRESS] за позичаєм. При вирішенні справи суд виходить з наступного: У частині першій та другій статті 2 ЦПК України закріплено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частина перша та друга статті 5 ЦПК України). Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом. Згідно із ст. 15 Закону України «Про власність» (чинного на момент виникнення відповідних правовідносин) член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Громадянин, який став власником цього майна, має право розпоряджатися ним на свій розсуд: продавати, обмінювати, здавати в оренду, укладати інші угоди, не заборонені законом. У п. 5-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 18.09.1987 року «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» роз`яснено, що згідно зі ст.15 Закону України "Про власність" член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на квартиру і вправі розпоряджатись нею на свій розсуд продавати, заповідати, обмінювати, в тому числі на інше жиле приміщення у будинку державного або громадського житлового фонду чи іншого ЖБК, на жилий будинок (частину будинку), що належить громадянину на праві власності і вчиняти відносно неї інші угоди, що не заборонені законом. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5, законом може бути встановлений інший момент (підстава) набуття права власності. Зокрема, у разі повного внесення пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, в осіб, які мають право на частку в пайових внесках, виникає право спільної часткової власності на квартиру, дачу, гараж чи інші будівлі пропорційно розміру частки паю. Відповідно до частин 1, 4 ст. 182 ЦК України (чинного на час розгляду справи), право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. Згідно з ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Статтею 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація прав є обов`язковою, права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з положеннями ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) ст.1216 ЦК України. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті ст.1218 ЦК України. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу) ч.ч.1,2 ст.1220 ЦК України. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини ч.1 ст.1222 ЦК України. Малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Розмір обов`язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення ч.1 ст. 1241 ЦК України. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки ч.1 ст.1261 ЦК України. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її ч.1 ст.1268 ЦК України. Відповідно до пункту 4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Згідно з усталеною судовою практикою свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину (частина перша статті 1296 ЦК України). Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30 березня 2020 року у справі № 755/7103/18 (провадження № 61-13162св19). Згідно з вимогами ч.3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповдліно до ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи вищенаведене, у позивача, як непрацездатної особи - особи з інвалідністю 2 крупи, виникло право на спадкуванню за законом після смерті його померлої [INFO] матері [PERSON] на 1\\4 частку будинку [ADDRESS] , яка є половиною від частки, яка б належала позивачу після смерті матері у випадку відсутності заповіту померлої [PERSON] . Приймаючи до уваги те, що позивач звільнений від сплати судового збору за подання позовної заяви, з урахуванням визнання відповідачем позовних вимог до початку судового розгляду, суд у відповідності до вимог ст.ст.141,142 ЦПК України, вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 50 % від судового збору, необхідного для сплати у даній категорії справи (0,4 прожиткового мінімуму для працездатних осіб), що становить 536,80 грн.\~

Outcome: approved