Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-10 00:00:00

[PERSON] , яка діє в інтересах [PERSON] , 21.08.2023 звернулась до суду з позовною заявою до Перегонівської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області про визнання права власності на жилий будинок з надвірними будівлями. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] має в своєму володінні жилий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS] , який побудований в 1925 році та відповідно до записів погосподарських книг по Лебединській сільській раді проживає в даному будинку з народження. Наразі виникла необхідність привести до ладу правовстановлюючі документи на власність на будинок, однак виявилось, що право власності на даний будинок з надвірними будівлями відсутні. На підставі довідки №160 від 13.10.2022 позивач замовив та виготовив технічний паспорт (інвентаризаційна справа №839), однак подальша його реєстрація відповідно до норм, передбачених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» неможлива. Позивач на підставі інформації вказаної в довідці та погосподарських книг не є власником майно, тому не має права на отримання витягу про реєстрацію технічного паспорту. Також реєстрація права власності житлових будинків, що були закінчені будівництвом о 05.08.1992 спрощена. Також позивач не може звернутися до нотаріуса для подання заяви про прийняття спадщини на вищевказаний будинок так як відсутні документи на право власності на нього і тому він не відноситься до майна,що входить до спадщини. Звернутися до суду з заявою про визнання права власності на будинок за набувальною власністю позивач також не має підстав за відсутності правовстановлюючих документів на будинок. На даний час відсутні інші особи, які мали б право на звернення до суду з заявою про право власності на майно, тому позивач може звернутися до суду з заявою про визнання права власності на будинок за ним в цілому. У зв`язку з наведеним, представник позивача просить визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS] в цілому. 24.08.2023 ухвалою суду позовну заяву залишено без руху. 21.09.2023 ухвалою суду в даній справі відкрито провадження, визначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено до підготовчого засідання. 05.12.2023 ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання представник позивача та позивач не з`явились, представник позивача надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність та відсутність позивача, просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, селищний голова подав до суду заяву про розгляд справи у відсутність їх представника. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Нормами частин 1-3 ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 15, 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] , в с. Лебединка Голованівського району кіровоградської області, що підтверджується копією паспорта громадянина України серії [NUMBER] (а.с.20-22). Відповідно до погосподарських книг [PERSON] , проживає в будинку [ADDRESS] з народження, тобто з [INFO] , головою двору був [PERSON] дід позивача. Також в даному дворі проживали [PERSON] баба позивача, батько- [PERSON] та мати- [PERSON] . (а.с.16-14). Як вбачається з погосподарської книги з 1997 року членом господарства (будинку) [ADDRESS] записано першим [PERSON] , також в будинку записані також його дружина- [PERSON] та донька- [PERSON] (а.с. 19). Згідно копії довідки №160, виданої 13.10.2022 Перегонівської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області, будинок [ADDRESS] рахується за [PERSON] , будинок побудований в 1925 році.(а.с.14). Технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , замовник технічної інвентаризації [PERSON] , паспорт виготовлений 28.10.2022, інвентаризаційний номер 839 (а.с.9-13). Встановлено, що будинок за адресою [ADDRESS] по праву приватної власності в БТІ не зареєстрований. Судом також було встановлено, що осіб, які оспорювали б право власності позивача на даний житловий будинок, немає. Так, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (ст. 328 ч.2, ст. 392 ЦК України). За ч. 2 ст. 182 Цивільного кодексу України, право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації. У відповідності до Наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України «Про внесення змін до п. 3.2 розділу 3 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна» від 09.08.2012 р. № 404, зареєстрованого в Мінюсті України 05.09.2012 р. за № 1538/21850 та набрав чинності з дня його офіційного опублікування - не належать до самочинного будівництва для будинків садибного типу, дачних та садових будинків, зокрема : індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 05 серпня 1992 року. Згідно із Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» - житлові будинки, які побудовані до 05.08.1992 р. не потребують введення в експлуатацію, а відповідно до п. 3.1 «Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення І та ІІ категорії складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж», затвердженого Наказом Мінрегіонбуду № 95 від 19.03.2013 р. - документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05.08.1992 р. індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно - є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Крім того, відповідно до Інструкції «Про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу УРСР» від 31.01.1996 р., затвердженої Міністерством комунального господарства УРСР від 31.01.1966 р., яка діяла до 13.12.1995 р. - реєстрації підлягають всі будинки і домоволодіння в межах міст і селищ міського типу УРСР, що належать місцевим Радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належать громадянам на праві особистої власності. Не підлягають реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах. У випадках включення в міську (селищну) смугу сільських населених пунктів або у випадках їх перетворення в міста або селища міського типу: а) при наявності погосподарських книг сільської Ради депутатів трудящих, бюро технічної інвентаризації складає списки будинків та домоволодінь, які належать громадянам або колгоспним дворам. Пунктом 62 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами УРСР», підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Як встановив суд, житловий будинок з господарчими будівлями і спорудами був побудований в період з 1990 по 1991 рік, що підтверджується вищенаведеним, а згідно із Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» житлові будинки, які побудовані до 05.08.1992 р. не потребують введення в експлуатацію. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до стаття 8 Конституції України в Україні діє конституційний принцип верховенства права. У зв`язку з цим, дійсною спрямованістю діяльності держави є забезпечення умов, які не допускають порушення конституційних прав громадян. Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Враховуючи те, що позивачем неможливо зареєструвати право власності на житловий будинок, на який відсутні правовстановлюючі документи , та невідповідності статті 19 Закону "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", для здійснення державної реєстрації прав власності, з подальшою видачею відповідного свідоцтва про право власності, на об`єкти, що розташовані на територіях сільських рад, які закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, оскільки такі житлові будинки не визнаються самочинними будівлями та не потребують процедури введення в експлуатацію а проходять за спрощеною процедурою без розробки проектної документаціїї та іншого для будівництва. Тому, суд приходить до наступного висновку, визнання за позивачем право власності на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] побудованого в 1925 році , тобто до 5 серпня 1992 року - є законним та обґрунтованим. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Представник позивача не просив суд відшкодувати позивачу судові витрати, тому суд вважає судові витрати покласти на позивача. Підстави для скасування заходів забезпечення позову відсутні у зв`язку з відсутністю таких заходів. На підставі викладеного та

Outcome: approved