Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-17 00:00:00

[PERSON] звернувся в Рівненський міський суд Рівненської області з позовом до [PERSON] , в якому просить суд: усунути йому перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS] шляхом вселення та надання ключа від вхідних дверей квартири. В обґрунтування позовних вимог вказує, що відповідачем чиняться перешкоди у користуванні його частиною квартири, що полягає у відсутності доступу до житла, незважаючи на його звернення та спроби вселитися. Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 26.05.2023 прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі. 28.09.2023 представником відповідача подано відзив на позовну заяву, згідно якого, відповідач заперечує щодо задоволення позову, з огляду на те, що позивачем не доведено, що [PERSON] чиняться перешкоди у користуванні квартирою. Просить суд відмовити у задоволенні позову. Позивач та його представник у судовому засіданні 18.01.2024 підтримала позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні 18.01.2024 просив суд відмовити у у задоволенні позову, враховуючи те, що позивачем не доведено, що відповідач чинить перешкоди у користуванні квартирою. Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши надані у справі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.08.2021, виданого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Самсонюк О. А. та зареєстрованого в реєстрі за №1476, позивач - [PERSON] успадкував після смерті матері, [PERSON] , 1/3 частку квартири за адресою: [ADDRESS] . Право власності позивача на вказану частку квартири було зареєстроване у встановленому законодавством порядку, що стверджується Інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав №330645238 від 28.04.2023. Згідно відомостей з державного реєстру речових прав, власником 2/3 частки у справі спільної часткової власності є відповідач у справі - [PERSON] . Як стверджує позивач, відповідачем у справі чиняться перешкоди у користуванні його частиною квартири, що полягають у відсутності доступу до житла незважаючи на його звернення та спроби вселитися. Відповідно до статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно з статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. За змістом частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло. Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно зі статтею 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до частин першої та другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України). У постановах від 29 січня 2021 року у справі № 922/51/20, від 12.04.2023 у справі №130/3505/21 Верховний Суд наголосив на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню так, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Стандарт доказування «вірогідність доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Отже, на суд покладено обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були. Так, судом встановлено, що між сторонами виникли неприязні стосунки, вони є співвласниками спірної квартири. Крім того, позивач позбавлений права вільно користуватися своєю власністю, оскільки відповідач не надає йому ключі від спірної квартири, чим здійснює перешкоди у користуванні цією квартирою. Доводи представника відповідача про те, що позивач не довів належними та допустимими доказами вчинення відповідачем позивачу перешкод у користуванні житловим приміщенням, є безпідставними, оскільки спростовуються матеріалами справи, зокрема тим, що відповідач за наявності доброї волі до вирішення спору, за вказаний період мав достатньо часу та можливостей передати ключі від вхідних дверей спірної квартири позивачу, однак цього не зробив. Крім того, вказані обставини також стверджуються поясненнями сторін про наявність конфліктної ситуації з приводу користування цим житлом, зокрема, відповідача, наданими у судовому засіданні 20.09.2023. Статтями\~77,\~78,\~79,\~80 ЦПК України\~встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до\~ст.81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 89 ЦПК України\~встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Аналізуючи надані докази та встановлені обставини, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом вселення підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 073, 60 грн.

Outcome: approved