Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, якою просить визначити [PERSON] , [INFO] , додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , [INFO] , померлої [INFO] , терміном три місці з моменту вступу рішення в законну силу. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , яка була зареєстрована та проживала за адресою [ADDRESS] про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Після смерті відкрилась спадщина на квартиру [ADDRESS] , яку успадкувала [PERSON] та на гараж, який знаходиться біля будинку по [ADDRESS] . За життя [PERSON] склала заповіт, який було посвідчено приватним нотаріусом Кіровоградського районного нотаріального округу Руденко Наталею Петрівною зареєстрованого в реєстрі № 892 відповідно до якого заповіла гараж, який знаходиться біля [ADDRESS] . Як зазначає позивач, через встановлені карантинні обмеження вона лише в листопаді 2020 року мала змогу звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом. Приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Писаковською Анастасією Геннадіївною було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з пропуском шестимісячного строку для її прийняття. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 16.12.2020 року відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання /а.с. 33-34/. 31.03.2021 року ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда за клопотанням представника позивача витребувано у приватного нотаріуса Кропивницького міського нотаріального округу Писаковської Анастасії Геннадіївни належним чином завірену копію спадкової справи та інформацію про видачу свідоцтв та наявність заповітів після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Писаковською Анастасією Геннадіївною 29.04.2021 року на виконання вимог ухвали суду від 31.03.2021 року направлено витребувану інформацію. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13.05.2021 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті в судовому засіданні. 04.11.2021 року ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда зупинено провадження у справі у зв`язку із смертю позивача [PERSON] . На запит суду 17.02.2022 року завідуюча Кропивницької міської державної нотаріальної контори №2 Іванова І.Ю. надала відповідь з приводу спадкової справи після смерті [PERSON] 01.06.2022 року на запит суду завідуюча Кропивницької міської державної нотаріальної контори №1 Оксана Тимко повідомила, що свідоцтва про право на спадщину за заповітом були видані [PERSON] та [PERSON] . Ухвалами Кіровського районного суду м. Кіровограда від 15.07.2022 року поновлено провадження по справі та здійснено по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини процесуальне правонаступництво із позивача [PERSON] на [PERSON] та [PERSON] . В судовому засіданні позивач та представник позивача позовну заяву підтримали в повному обсязі, просили задовольнити з підстав зазначених в позові та з підстав процесуального правонаступництва у спорах про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, які ґрунтуються на нормах ст. 1276 ЦК України, згідно з якою якщо спадкодавець за заповітом не встиг її прийняти, право на прийняття спадщини належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Відповідач в судове засіданні не з`явилась, повідомлялась судом про час та місце розгляду справи належним чином, через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Суд, заслухавши пояснення позивача [PERSON] та представника позивачів, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Судом встановлено, що 24.10.2012 року [PERSON] складено заповіт, який посвідчено приватним нотаріусом Кіровоградського районного нотаріального округу Руденко Наталею Петрівною, зареєстрованого в реєстрі за №892. Згідно заповіту [PERSON] , [INFO] , яка народилась в селі В. Дрюкова, Бобринецького району, Кіровоградської області, перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, усвідомлюючи значення своїх дій, діючи добровільно та попередньо ознайомлена з вимогами чинного законодавства щодо недійсності правочинів на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: належний їй гараж, який знаходиться біля будинку по [ADDRESS] заповіла [PERSON] ,. [INFO] . Заповіт записаний нотаріусом зі слів [PERSON] . Заповіт до підписання прочитаний вголос заповідачем [PERSON] і власноручно підписаний нею в присутності нотаріуса. [INFO] померла [PERSON] , відповідно до свідоцтва про смерть серія - [NUMBER] від 12.12.2019 року виданого Кропивницьким міським відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції в Кіровоградській області. Згідно з ч.1 ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частиною 1 ст.1222 ЦК України визначено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно ч.1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Кропивницького міського нотаріального округу Писаковської Анастасії Геннадіївни із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом яке залишилось після смерті [PERSON] . Постановою приватного нотаріуса Кропивницького міського нотаріального округу Писаковською А.Г. від 17.11.2020 року за №42/02-31 [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлої, [PERSON] . [INFO] померла позивач [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва серії [NUMBER] виданого Відділом державної реєстрації смерті у місті Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро). Згідно ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Особа, яка досягла чотирнадцяти років, має право подати заяву про прийняття спадщини без згоди своїх батьків або піклувальника. Заяву про прийняття спадщини від імені малолітньої, недієздатної особи подають її батьки (усиновлювачі), опікун. Особа, яка подала заяву про прийняття спадщини, може відкликати її протягом строку, встановленого для прийняття спадщини. Згідно ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців. Відповідно ст.1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Згідно ст.1276 ЦК України якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Право на прийняття спадщини у цьому випадку здійснюється на загальних підставах протягом строку, що залишився. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він подовжується до трьох місяців. Згідно п.5.3 листа Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року, спадкування за правом спадкової трансмісії, в порядку переходу права на прийняття спадщини (ст. 1276 ЦК), застосовується, якщо спадкоємець був живим на час відкриття спадщини, проте помер, не встигнувши прийняти спадщину чи відмовитись від неї. Спадкування за правом спадкової трансмісії застосовується при спадкуванні як за законом, так і за заповітом. За змістом ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За положеннями ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Як вбачається з копії спадкової справи до майна померлої із заявою про прийняття спадщини, з часу її відкриття, звернулась [PERSON] . Право на спадкове майно виникає з часу відкриття спадщини. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст. 1268 ЦК України). Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч.3 ст. 1296 ЦК України). Померла [PERSON] , за час свого життя після смерті [PERSON] із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори у визначений законом шестимісячний строк не звернулася, а відповідно і права на майно за заповітом після померлої не набула. Позивачі, які є спадкоємцями після смерті своєї матері [PERSON] , мають право успадкувати майно, яке їй належало на час смерті, тому до позивачів не перейшло право на прийняття належної частки спадщини після смерті [PERSON] відповідно до ст. 1276 ЦК України, а тому і не мають підстав для визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Враховуючи наведене у задоволенні позову [PERSON] , [PERSON] про визначення додаткового строку для прийняття спадщини слід відмовити. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати, при відмові у задоволенні позовних вимог, покладаються на позивача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed