Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-21 00:00:00

21 вересня 2023 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості. Свої вимоги обґрунтовує тим, що згідно укладеного договору від 06.07.2010 позивач надав, а [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач неналежним чином виконує взяті на себе зобов`язання по поверненню кредитних коштів, у зв`язку з чим заборгованість відповідача за кредитним договором станом на 17.07.2023 становить 39022,11 грн., яка складається з: 33481,35 грн. - заборгованість за кредитом; 5540,76 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. У зв`язку з цим позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором та витрати по сплаті судового збору. Ухвалою судді від 06.11.2023 відкрито провадження та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, копія якої була направлена сторонам та відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подала. Представник позивача у судове засідання не з`явився, в позовній заяві просить розгляд справи проводити у його відсутність, позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач подала заяву про розгляд справи у її відсутність, вирішення питання залишила на розсуд суду. Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов до наступного висновку. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів у справі встановив наступні факти та правовідносини. 06.07.2010 відповідач подала банку анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку. Таке приєднання відповідачем вчинено у письмовій формі, що ґрунтується на положеннях ст. 634 ЦК України (а.с.44). Крім цього, 20.06.2022 відповідачкою підписано паспорт споживчого кредиту, яким зокрема передбачена відсоткова ставка за кредитом, розмір комісії, пені та штрафів за порушення кредитних зобов`язань тощо (а.с.57-60). За цим договором про надання банківських послуг відповідачка отримала кредит у розмірі до 1000,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, який в подальшому було збільшено до 33000,00 грн. (а.с.42). Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконує, внаслідок чого банком нарахована заборгованість у розмірі 39022,11 грн., яка складається з: 33481,35 грн. - заборгованість за кредитом; 5540,76 грн. - заборгованість за відсотками. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами кредитного договору, відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 та ст. 1054 ЦК України, є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За статтями 526, 612 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Наявність угоди між сторонами підтверджується заявою позичальника та паспортом кредиту. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін (строк). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, що передбачено ч. 1 ст. 625 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із ч. 1 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 76 - 82 ЦПК. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України). Статтею 83 ЦПК України встановлено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Тобто, позивач одночасно з поданням позову повинен подати суду докази на підтвердження своїх вимог щодо надання кредиту відповідачу, домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, тощо. З виписки про рук коштів та розрахунків, наданих позивачем, судом встановлено, що починаючи з 25 липня 2010 року відповідач користувалася кредитними коштами та позивачем нараховувались відсотки за користування кредитом. Крім цього, з розрахунків вбачається, що за період з 01.06.2015 по 31.07.2022 позивачем були нараховані та погашені відсотки за рахунок тіла кредиту на загальну суму 39 884,99 грн. Враховуючи, що у заяві позичальника від 06.07.2010 не передбачено погашення нарахованих відсотків за рахунок кредиту, суд вважає, що позивач не мав право погашати несплачені відсотки за рахунок кредиту. Проте, 20.06.2022 відповідачем було підписано паспорт споживчого кредиту, яким передбачено погашення процентів за рахунок кредитного ліміту (п.5 паспорта), тобто з 01.07.2022 банк має таке право. Суд вважає, що погашення несплачених відсотків за рахунок кредиту за період з 01.06.2015 по 30.06.2022 на загальну суму 39 311,55 грн. є неправомірним. За таких обставин, сума заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача, повинна бути без урахування погашених відсотків за рахунок тіла кредиту, а саме: 39 022,11 (заборгованість за кредитом) - 39 311,55 (відсотки, погашені за рахунок тіла кредиту по 30.06.2022 включно) = - 289,44 грн. Таким чином, позивач не довів підстав позову та наявності у відповідача заборгованості, а тому суд відмовляє у задоволенні позовних вимог. Згідно вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed