Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про надання дозволу на реєстрацію місця проживання малолітньої дитини без згоди батька, посилаючись на наступні обставини. Вона з 17.09.2011 року по 16.05.2019 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого наробилися діти: [PERSON] . [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16.05.2019 року шлюб було розірвано. Вказаним рішенням встановлено, що діти після розірвання шлюбу залишаться проживати з матір`ю. Після розірвання шлюбу і по дійсний час діти проживають з матір`ю за адресою її місця проживання та реєстрації - [ADDRESS] , що підтверджується довідкою керівника ОСББ «Едельвейс-Н» від 25.07.2023 року, проте не зареєстровані за цією адресою. Батько дітей проживає окремо. Реєстрація місця проживання дітей з моменту народження по теперішній час батьками не здійснювалась. З метою реєстрації дітей вона звернулася до Відділу реєстрації та обліку громадян Нікопольської міської ради з заявою від 28.06.2023 року № 3050 про реєстрацію місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , та з заявою від 28.06.2023 року №3051 про реєстрацію місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Проте, їй було відмовлено у реєстрації місця проживання дітей у зв`язку з тим, що вона не надала необхідних документів або відомостей (відсутня згода батька). Отримати згоду відповідача не є можливим через складні стосунки, оскільки відповідач з червня 2019 року самоусунувся від виховання та утримання дітей, має заборгованість по аліментам на двох дітей за період з червня 2019 року по червень 2023 року в розмірі 213432,33 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості по сплаті аліментів у виконавчому провадженні [NUMBER] державного виконавця Д.Л.Прудського Нікопольського відділу ДВС у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса). На підставі викладеного просить суд надати дозвіл на реєстрацію місця проживання її малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом з нею за адресою - [ADDRESS] без письмової згоди батька [PERSON] . Ухвалою суду від 04.10.2023 року відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Копію ухвали з доданими до неї документами було направлено за зареєстрованим місцем проживання відповідача (а.с.29), однак до суду повернувся конверт з копією зазначеної ухвали, як не вручений відповідачу у зв`язку відсутністю адресата за вказаною адресою (а.с.41). Ухвала про відкриття провадження у відповідності до ч. 8 ст. 128, ч. 1 ст. 131 ЦПК України, вважається доставленою. У судове засідання позивач не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, на позові наполягає (а.с.42). Відповідач у судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, до суду повернулося поштове повідомлення з викликом до суду як не вручене у зв`язку відсутністю адресата за вказаною адресою (а.с.41). Від представника Виконавчого комітету Нікопольської міської ради, [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи без участі їх представника, просять прийняти заочне рішення на розсуд суду (а.с.46). Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється за відсутністю сторін, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, позивач з 17.09.2011 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16.05.2019 року було розірвано ( а.с.5,6). Від цього шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які на даний час проживають разом позивачем за адресою - [ADDRESS] , у квартирі, яка належить на праві власності матері позивача - [PERSON] що підтверджується відповідною довідкою, виданою 25.07.2023 року ОСББ «Едельвейс» (а.с. 9,15). Позивач зверталася з заявою про реєстрацію місця проживання її малолітніх дітей до Відділу реєстрації та обліку громадян Нікопольської міської ради від 21.06.2023 року згідно з якою їй було відмовлено у реєстрації через не надання згоди батька на реєстрацію дітей (а.с. 10-11). Зазначала, що відповідач відмовляється надати згоду на реєстрацію дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Згідно з ч. 1 ст. 242 ЦК України батьки є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей. Згідно з частиною першою статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Вимогами статей 6, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено обов`язок протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Реєстрація місця проживання і зняття з місця реєстрації особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників. Пунктом 18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою КМУ від 2 березня 2016 року № 207 передбачено, що у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Відповідно до п. 2.3 Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого наказом МВС України 22 листопада 2012 року № 1077, відомості про дітей віком до 14 років, місце проживання яких реєструється з батьками, вноситься до заяви одного з них. При проживання батьків за різними адресами для реєстрації місця проживання дитини, яка не досягла 14 років, разом з одним з батьків надається письмова згода з батьків та довідка територіального підрозділу або адресно-довідкового підрозділу територіального органу ДМС за місцем його проживання про те, що дитина не зареєстрована разом з ним. У разі якщо місце проживання другого з батьків зареєстровано в межах обслуговування адміністративно-територіальної одиниці територіального підрозділу, яким розглядається заява про реєстрацію місця проживання дитини, інформація перевіряється цим територіальним підрозділом або надається адресно-довідковим підрозділом відповідного територіального органу ДМС. Пунктом 3.3 Порядку передбачено, що у разі реєстрації місця проживання батьків за однією адресою при знятті з реєстрації одного з батьків разом з дитиною/дітьми до 14 років другий з батьків надає письмову згоду на зняття дитини/дітей з реєстрації місця проживання. Відповідно до п. 26 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою КМУ «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру» від 2 березня 2016 року № 207, у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами зняття з реєстрації місця проживання дитини, яка не досягла 14 років, разом з одним із батьків здійснюється за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Згідно Порядку реєстрації місця проживання та перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого наказом МВС України від 22 листопада 2012 року № 1077 (із змінами та доповненнями), реєстрація місця проживання особи може бути здійснена з одночасним зняттям з реєстрації з попереднього місця проживання, але якщо батьки дитини, яка не досягла 14 років, проживають за різними адресами, для реєстрації її місця проживання разом з одним із батьків надається письмова згода другого з батьків та довідка територіального підрозділу або адресно-довідкового підрозділу територіального органу ДМС України за місцем його проживання про те, що дитина не зареєстрована разом з ним. Відповідно до частини першої статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У постанові Верховного Суду від 20 лютого 2020 року по справі № 711/1435/19 зроблено висновок про те, що у випадку наявності будь-якої правової колізії, неповноти, нечіткості або суперечливості законодавства, що регулює спірні правовідносини, що стосуються інтересів дитини, з урахуванням положень статті 3 Конвенції «Про права дитини», пріоритети повинні надаватися якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Таким чином, вирішуючи спір щодо надання дозволу на реєстрацію місця проживання малолітніх дітей без згоди батька, враховуючи, що малолітні діти залишаються без реєстрації місця проживання, фактично мешкають разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , чим порушується їх права, з урахуванням всіх обставин, досліджених в судовому засіданні, суд вважає необхідним позовні вимоги задовольнити, оскільки це відповідатиме найкращим інтересам дітей. Стосовно стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне. Цивільним процесуальним кодексом України визначено види судових витрат. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша - друга статті 133 ЦПК України). Частиною 8 ст.141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Представник позивача у позовній заяві просив стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по справі. Згідно змісту позовної заяви, розрахунок судових витрат позивача 5000,00 грн. витрати на професійну правничу допомогу. На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу стороною позивача надано ордер на надання правничої (правової допомоги) від 17.07.2023 року (а.с.19), копію Акту про приймання-передачі грошових коштів за договором №228 від 17.07.2023 року, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Серії ДП № 3673, виданого 02.04.2018 року (а.с.20), копію Договору № 228 про надання правової допомоги від 17.07.2023 року (а.с.16-17). За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно, ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Суд приймає до уваги положення частини третьої статті 141 ЦПК України, згідно з якою при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи та вважає, що витрати на професійну правничу допомогу підлягають задоволенню. Також, суд, враховуючи обґрунтованість розміру понесених витрат, та критерії розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи, складність даної справи та ціну позову в ній, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, приходить до висновку, що витрати [PERSON] на професійну правничу допомогу підлягають відшкодуванню у розмірі 5000,00 гривень, оскільки саме ця сума підтверджується доказами надання адвокатом правничих послуг у справі. Витрати на професійну правничу допомогу на вказану суму є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. Враховуючи вищевикладені обставини, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 5000,00 грн. Також, на підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1073 грн. 60 коп., сплачений останнью при подачі позову.

Outcome: approved