Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-09 00:00:00

Представник [PERSON] - адвокат Кубаренко Володимир Богданович звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, за участю заінтересованої особи - Франківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Заяву мотивує тим, що [INFO] в м.москва, російської федерації, помер батько заявниці - [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 03.04.1992 року, [PERSON] є батьком [PERSON] , яка згідно із свідоцтвом про шлюб [NUMBER] від 03.08.2017 року змінила прізвище на " [PERSON] ". 04.10.2023 року за заявою [PERSON] приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Камінським Ю.І. заведена спадкова справа №15/2023 після смерті [PERSON] , однак нотаріусом роз`яснено заявнику, що факт смерті не буде встановлено і їй буде відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом та запропоновано звернутись до судових органів України з метою встановлення факту смерті [PERSON] . Вказує, що оскільки дипломатичні та консульські відносини України з російською федерацією розірвані у зв`язку з збройною агресією російської федерації, заявник не має можливості провести реєстрацію смерті батька в дипломатичних представництвах чи консульських установах України в російській федерації, на які законом покладені такі повноваження. Встановлення факту смерті батька потрібно заявниці для прийняття спадщини, а іншим способом встановити даний факт неможливо. Враховуючи вищевикладене, просить встановити факт смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] у м.москва, російської федерації. Заявниця в судове засідання не з`явилась, однак в матеріалах справи міститься заява її представника про розгляд справи без їх участі, заяву підтримав, просив таку задоволити. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, хача був належним чином повідомлений про час, дату та місце такого. Дослідивши матеріали поданої заяви, суд вважає заяву такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Відповідно до п.5 ч.1 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] на території російської федерації, що підтверджується свідоцтвом про його смерть, а у відповідь на запити до нотаріальних установ було вказано, що 04.10.2023 року була заведена спадкова справа №15/2023, номер справи у спадковому реєстрі 71346233, однак не встановлений факт смерті [PERSON] . Згідно із свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 03.04.1992 року [PERSON] був батьком [PERSON] , [INFO] . Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 03.08.2017 року підтверджується зміна прізвища [PERSON] на " [PERSON] ". Зявниця, будучи дочкою [PERSON] являється єдиним спадкоємцем першої черги спадкування, але при зверненні до нотаріуса з метою оформлення спадщини покійного батька з`ясувалося про відсутність документів, які підтверджують факт смерті [PERSON] .. Заявник позбавлена можливості отримати документи, які підтверджують смерть її батька [PERSON] у відділі державної реєстрації актів цивільного стану через те, що факт його смерті відбувся на території рф. Суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. У разі встановлення у судовому порядку факту реєстрації акту громадянського стану, орган реєстрації актів громадянського стану провадить відповідний запис на підставі рішення суду. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» підставою для проведення державної реєстрації є документ встановленої форми про смерть, виданий закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання. Звертаючись до суду із заявою про встановлення факту смерті [PERSON] , який помер [INFO] на території російської федерації в м. москва, заявник зазначає, що отримати документи, які підтверджують смерть у відділі державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, оскільки факт смерті відбувся в момент проживання в країні, яка наразі є територією країни-агресора. Згідно п. 14 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 №52/5, зі змінами, у разі введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» державна реєстрація актів цивільного стану проводиться будь-яким органом державної реєстрації актів цивільного стану за зверненням заявника. Відповідно п. 1 Розділу 5 «Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні», затверджених наказом Міністерства юстиції України № 52/5 від 18.10.2000, підставою для державної реєстрації смерті є: лікарське свідоцтво про смерть (форма №106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за №1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про смерть); фельдшерська довідка про смерть (форма №106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за №1150/13024 (далі - фельдшерська довідка про смерть); лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; рішення суду про оголошення особи померлою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням не судових та судових органів; повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Відповідно до ч.ч. 4,7 глави 1 розділу ІІ вищевказаних Правил, у державній реєстрації актів цивільного стану може бути відмовлено, якщо державна реєстрація суперечить вимогам законодавства України; державна реєстрація повинна проводитись в іншому органі державної реєстрації актів цивільного стану; з проханням про державну реєстрацію звернулась недієздатна особа або особа, яка немає необхідних для цього повноважень. Документи, видані компетентними органами іноземних держав на посвідчення актів цивільного стану, здійснених поза межами України за законами відповідних держав щодо громадян України, іноземців і осіб без громадянства, визнаються дійсними в Україні за наявності легалізації, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Звертаючись до суду з даною заявою, заявник, на підтвердження смерті [PERSON] , який помер [INFO] на території російської федерації, подала свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 31.08.2023, виданого в рф. Таким чином, факт смерті вже зареєстрований іноземним органом реєстрації. Згідно роз`яснень, викладених у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Ключове значення, яке має встановлення факту смерті або народження особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог ст. 263 ЦПК України щодо повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Відповідно ст. 13 Закону України «Про міжнародне приватне право» у редакції від 23.12.2022, документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. На час дії Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993, ст. 13 даної Конвенції було передбачено, що документи, які на території однієї з Договірних Сторін виготовлені або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції і за встановленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на територіях інших Договірних сторін без якого-небудь спеціального посвідчення. Крім того, документи, які на території однієї з Договірних Сторін розглядаються як офіційні документи, користуються на територіях інших Договірних сторін доказовою силою офіційних документів. 23.12.2022 набрав чинності Закон України від 01.12.2022 №2783-ІХ «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993». Цим Законом передбачено зупинення у відносинах з російською федерацією та республікою білорусь дії Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України 22.01.1993 та Протоколу 1997 року до Конвенції, вчиненого від імені України 28.03.1997 та вихід України з Конвенції від 22.01.1993 та Протоколу від 28.03.1997. Так, дія Конвенції від 22.01.1993 та Протоколу від 28.03.1997 зупинена з 27.12.2022. Свідоцтво про смерть [PERSON] серії [NUMBER] від 20.04.2006, видано в рф - після повномасштабного вторгнення і відповідно не має сили офіційного документу на теритоії України, а тому потребує його підтвердження. Отже, заявником обґрунтовано підставу звернення до суду з заявою про встановлення факту смерті, яка настала, на території іноземної держави. Однак, заявник позбавлена можливості отримати документи, які підтверджують смерть її батька [PERSON] у відділі державної реєстрації актів цивільного стану через те, що факт його смерті відбувся на території рф. У цьому контексті суд зауважує, що п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України передбачає можливість встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Суд, оцінивши подані заявником докази, вважає їх належними, допустимими та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, підтверджують існування обставин на які посилається заявник, а в сукупності, на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи. Згідно з законом, встановлення вказаного факту породжує юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника, а саме: встановлення факту смерті батька заявника [PERSON] , дає змогу заявнику реалізувати свої права на спадкування. Отже, з урахуванням встановлених обставин та норм для їх правового регулювання, суд дійшов висновку, що вимога про встановлення факту смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] на території російської федерації в м. москва, ґрунтується на нормах чинного законодавства, а тому підлягає задоволенню.

Outcome: approved