Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом, в якому просить зобов`язати відповідача усунути перешкоди у користуванні її майном та присадибною земельною ділянкою, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 7410400000:04:004:0050, на яку рішенням апеляційного суду Чернігівської області у справі № 740/737/15 від 07.06.2016 встановлено постійний безоплатний сервітут на її право проходу та проїзду на велосипеді площею 48 м2, у межах: від точки А до точки Б 3,15 м, від точки Б до точки В 9,36 м, від точки В до точки Г 7,87 м, від точки Г до точки Д 2,09 м, від точки Д до точки Е 7, 17 м, від точки Е до точки Ж по довжині стіни гаражу, від точки Ж до точки А 10,54 м, межі яких прокладено у спосіб, зображений на схемі, що є додатком № 4 до висновку судової земельно-технічної експертизи № С-163 від 30.07.2015, який виготовлено експертом Чернігівської регіональної торгово-промислової палати, шляхом знесення за власний рахунок (демонтувати) паркану довжиною 2,09 м від точки Г до точки Д, зображених у додатку № 4 до висновку судової земельно-технічної експертизи № С-163 від 30.07.2015. Позов аргументує тим, що відповідно до технічної документації по складанню державних актів на право власності [PERSON] і [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] на частини присадибної земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , на належній [PERSON] і [PERSON] частині цієї ділянки запропоновано встановлення постійного безкоштовного сервітуту для проходу та проїзду [PERSON] і [PERSON] на належну їм частину цієї ж ділянки. [PERSON] і [PERSON] підписано акт погодження меж земельної ділянки відповідачів у зв`язку з наявністю у технічній документації на неї вказаного вище сервітуту. Ніжинською міською радою затверджено проект розподілу та передачі у власність [PERSON] і [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] часток присадибної земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , який запропоновано у вищевказаній технічній документації. На підставі цього рішення їй, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] видано відповідні державні акти, але питання щодо встановлення сервітуту, про який ідеться, було упущено. Після розірвання нею шлюбу з [PERSON] рішенням суду поділено належну їм частину присадибної земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , а також розташовані на ній нерухомі об`єкти. Це рішення суду постановлялося з урахуванням, зокрема, висновку експертизи, згідно з яким для виходу на вулицю та можливості обслуговування жилого будинку нею і [PERSON] має бути виділено сервітут площею 0,0048 га за рахунок земельної ділянки відповідача. Проте у рішенні про поділ належної їй і [PERSON] частини присадибної земельної ділянки суд зазначив, що її поділ здійснюється без встановлення сервітуту у зв`язку з відсутністю доказів необхідності встановлення, змісту, способу дії та державної реєстрації договору про встановлення земельного сервітуту. Із виділеної у власність її частини будинку [ADDRESS] немає виходу на вулицю Василівська. До 01.01.2014 вона мала прохід з цієї вулиці до належної їй частини будинку через двір, який у цей час є власністю відповідача. З 01.01.2014 відповідач заборонив їй ходити через його двір та став чинити перешкоди, наполягаючи на тому, щоб вона ходила до своєї частини будинку через город з іншої вулиці, яка не має назви, твердого покриття й освітлення. Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 06.11.2015, яке рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 07.06.2016 змінено, встановлено на належній [PERSON] та [PERSON] присадибній земельній ділянці, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий №якої\~7410400000:04:004:0050, постійний безоплатний сервітут на її право проходу та проїзду на велосипеді, площею 48 м2, у межах: від точки А до точки Б - 3,15 м, від точки Б до точки В - 9,36 м, від точки В до точки Г - 7,87 м, від точки Г до точки Д - 2,09 м, від точки Д до точки Е - 7,17 м, від точки Е до точки Ж - по довжині стіни гаражу, від точки Ж до точки А - 10,54 м. Вказані межі прокладено у спосіб, зображений на схемі, що є додатком №4 до висновку судової земельно-технічної експертизи № С-163 від 30.07.2015, який виготовлено експертом Чернігівської регіональної торгово-промислової палати. Постановою Верховного суду від 30.01.2018 рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 06 листопада 2015 року в його незмінній частині та рішення апеляційного суду Чернігівської області від 07 червня 2016 року суду залишено без змін. Вказує, що вона не має змоги належним чином володіти та користуватися своїм домоволодінням, так як рішення судів виконати неможливо, оскільки відповідач встановив паркан, відгородивши земельну ділянку, на яку встановлено земельний сервітут, де вона мала прохід до свого будинку, що підтверджується актом державного виконавця від 29.07.2019. 28.06.2022 судом ухвалено заочне рішення по даній справі, яким позовні вимоги [PERSON] задоволено та зобов`язано відповідача [PERSON] усунути перешкоди у користуванні майном позивачки та присадибною земельною ділянкою, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 7410400000:04:004:0050, на яку рішенням апеляційного суду Чернігівської області у справі № 740/737/15 від 07.06.2016 встановлено постійний безоплатний сервітут на її право проходу та проїзду на велосипеді площею 48 м2, у межах: від точки А до точки Б 3,15 м, від точки Б до точки В 9,36 м, від точки В до точки Г 7,87 м, від точки Г до точки Д 2,09 м, від точки Д до точки Е 7, 17 м, від точки Е до точки Ж по довжині стіни гаражу, від точки Ж до точки А 10,54 м, межі яких прокладено у спосіб, зображений на схемі, що є додатком № 4 до висновку судової земельно-технічної експертизи № С-163 від 30.07.2015, який виготовлено експертом Чернігівської регіональної торгово-промислової палати, шляхом знесення за власний рахунок (демонтувати) паркану довжиною 2,09 м від точки Г до точки Д, зображених у додатку № 4 до висновку судової земельно-технічної експертизи № С-163 від 30.07.2015. 08.07.2022 ухвалено додаткове рішення, яким стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] понесені судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10\~000 грн. 23.08.2022 від відповідача [PERSON] до суду надійшла заява про перегляд заочного рішення від 28.06.2022, з посиланням на поважність причин неявки в судове засідання, оскільки про судові засідання у червні він не знав, повісток не отримував, був відсутній у місці проживання, так як з початку війни постійно залучався для поїздок за кордон для виконання волонтерської роботи.\~ Щодо підстав скасування заочного рішення зазначив, що він не створював перешкод після ухвалення судового рішення про встановлення земельного сервітуту, оскільки спірний паркан між земельними ділянками існував і на момент розгляду судом справи про встановлення сервітуту, а тому позивачка мала б звернутись до суду першої інстанції, що розглядав справу про встановлення сервітуту із заявою про встановлення способу виконання судового рішення. Звернення з даним позовом вважає невірним способом захисту прав, що є підставою для відмови в позові. Крім того, вказує, що позивачка з моменту встановлення сервітуту в 2016 році і до часу ухвалення заочного рішення у даній справі у 2022 році не користується сервітутом, прохід з її сторони закладений будівельним сміттям, а користується іншим виходом, який самостійно облаштувала, встановивши хвіртку та ворота, на підтвердження чого надав відповідні копії фотографій. Невикористання земельного сервітуту протягом 3 років свідчить про наявність підстав для його припинення. Висновок судової земельно-технічної експертизи від 30.07.2015, який позивачкою надано для підтвердження наявності перешкод у користуванні земельною ділянкою станом на 2022 рік вважає неактуальним, у зв`язку з тим, що за 7 років облаштування земельних ділянок змінилось. В матеріалах справи відсутні належні докази щодо встановлення чітких меж частини земельної ділянки на яку поширюються права сервітуту. Суму судових витрат на правничу допомогу вважає завищеною та необґрунтованою. У відзиві на заяву про перегляд заочного рішення, поданому до суду 29.09.2022, представник позивачки [PERSON] - адвокат Прокопець С.М. зазначив, що спосіб захисту порушеного права позивачкою обрано вірно, державна реєстрація спірного сервітуту відбулась 29.01.2020, право земельного сервітуту у [PERSON] виникло саме з цього часу, а тому відсутні підстави для висновків щодо невикористання сервітуту протягом трьох років. Факти порушення [PERSON] прав позивачки на прохід або проїзд через належну йому земельну ділянку шляхом встановлення паркану неодноразово встановлювались рішеннями суду. Ухвалою суду від 07.10.2022 заочне рішення від 28.06.2022 та додаткове рішення від 08.07.2022 у даній справі скасовано, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого провадження. Ухвалою від 27.10.2022 підготовче провадження закрито та призначено судовий розгляд справи по суті. В подальшому, 16.01.2023 провадження у справі зупинено на час хвороби [PERSON] . Ухвалою суду 01.11.2023 поновлено провадження та призначено судовий розгляд на 19.12.2023, який у зв"язку з неявкою відповідача відкладено у судове засідання на 22.01.2024. Учасники справи в судові засідання після відновлення провадження у справі не з`явились. Від представника позивачки - адвоката Прокопця С.М. надійшла заява про розгляд справи без участі його та позивачки, позовні вимоги підтримує, просить стягнути судові витрати з відповідача, які складаються з судового збору і витрат на правничу допомогу. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений засобами поштового зв`язку за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання згідно із п. 1 ч. 8 ст.128 ЦПК України. У заяві, яка надійшла до суду 19.12.2023, відповідач просив перенести судовий розгляд на термін його одужання, надавши медичні документи про його стан здоров"я. Як вбачається з поданих медичних документів, [PERSON] переніс інсульт 22.10.2022. Подані документи не містять строку лікування та можливого одужання [PERSON] , останні за часом відомості в них містяться про його лікування у КНП "Ніжинська ЦМЛ імені М.Галицького" з 17.07.2023 по 31.07.2023. У свою чергу, позивачка неодноразово вказувала на порушення її прав внаслідок тривалого розгляду справи та наполягала на розгляді справи по суті. Суд з огляду на неодноразову неявку відповідача, і того що останні відомості про стаціонарне лікування відповідача відносять до періоду кінця липня 2023 року, вважає можливим проведення розгляду справи у відсутності відповідача, беручи до уваги викладені ним заперечення проти позовних вимог у заяві про перегляд заочного рішення. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилося у відповідності до ч.2 ст.247\~ЦПК\~України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали справи та з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини та дійшов наступного висновку. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 395 ЦК України речовим правом на чуже майно є, зокрема, право користування (сервітут). Згідно зі ст. 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу. Власник майна згідно зі статтею 391 ЦК України має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до статті 401 ЦК України сервітут - це право користування чужим майном, що може бути встановлене щодо земельної ділянки для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Згідно ст. 402 ЦК України, ст.100 ЗК України сервітут може бути встановлений рішенням суду, а відповідно до ст. 403 ЦК України сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Судом встановлено, що рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 06.11.2015 позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] задоволено. [PERSON] встановлено спосіб здійснення земельного сервітуту щодо земельної ділянки, розташованої в [ADDRESS] , кадастровий №7410400000:04:0050, яка належить на праві власності [PERSON] та [PERSON] , шляхом встановлення земельного сервітуту площею 0,0048 га (48 кв м), розташований в межах від т.А до т.Б - 3,15 м ( [ADDRESS] , від т.Б до т.В - 9,36 м, від т.В до т.Г 7,87 м, від т.Г до т.Д 2,09 м, від від т.Д до т.Е -7,17 м, від т.Е до т.Ж стіна господарської споруди від т.Ж до т.А 10,54 м; з відповідачів на користь позивача стягнуто 2773 грн 00 коп. на відшкодування витрат по наданню правової допомоги і 1200 грн 00 коп. на відшкодування вартості судової експертизи (а.с.13-14). Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 07.06.2016 рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 06.11.2015 змінено та встановлено на належній [PERSON] та [PERSON] присадибній земельній ділянці, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий № якої\~7410400000:04:004:0050, постійний безоплатний сервітут на її право проходу та проїзду на велосипеді, площею 48 м2, у межах: від точки А до точки Б - 3,15 м, від точки Б до точки В - 9,36 м, від точки В до точки Г - 7,87 м, від точки Г до точки Д - 2,09 м, від точки Д до точки Е - 7,17 м, від точки Е до точки Ж - по довжині стіни гаражу, від точки Ж до точки А - 10,54 м. Вказані межі прокладено у спосіб, зображений на схемі, що є додатком № 4 до висновку судової земельно-технічної експертизи № С-163 від 30.07.2015, який виготовлено експертом Чернігівської регіональної торгово-промислової палати (а.с.15-19). Постановою Верховного Суду від 30.01.2018 рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 06 листопада 2015 року в його незмінній частині та рішення апеляційного суду Чернігівської області від 07 червня 2016 року залишено без змін (а.с.20-27). Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданим відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у місті Києві (а.с.29). Згідно листа приватного нотаріуса Ніжинського районного нотаріального округу Чернігівської області Борщ Н.О. від 01 грудня 2021 року, за даними спадкової справи №49/2019 до майна померлої [INFO] [PERSON] єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину, є її чоловік [PERSON] (а.с.56). За змістом вищевказаних судових рішень сервітут встановлено на земельну ділянку, що належить відповідачу [PERSON] щодо наявного шляху до будинку позивача [PERSON] . Таким чином, обтяжено право власності відповідача на належну йому земельну ділянку шляхом надання права використовувати наявний на його земельній ділянці шлях для проходу і проїзду до господарства позивача. Вчинення будь-яких дій щодо позбавлення можливості використовувати наявний шлях, а також вчинення інших дій, які унеможливлюють використання наявного шляху, свідчить про вчинення перешкод у користуванні земельною ділянкою, на яку рішенням суду встановлено сервітут, та користуванні майном позивачки, для проходу та проїзду на велосипеді до якого був встановлений земельний сервітут. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України). Вказуючи на «неактуальність» на даний час висновку судової земельно-технічної експертизи № С-163 від 30.07.2015, у зв`язку з тим, що за сім років облаштування земельних ділянок сторін змінилось, відповідачем не надано в свою чергу підтвердження таким доводам, як і не заявлено проведення нової судової земельно-технічної експертизи по справі, у зв`язку з чим у суду відсутні підстави відхилити наданий позивачкою доказ. Також судом не береться до уваги твердження відповідача про припинення дії земельного сервітуту, встановленого рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 06.11.2015 внаслідок невикористання його протягом трьох років, на підставі ст. 102 ЗК України, оскільки такі вимоги [PERSON] вже були окремим предметом розгляду у цивільній справі № 740/2597/20 за позовом до [PERSON] про скасування державної реєстрації та визнання припиненим сервітуту. Постановою Верховного Суду від 14.04.2022 по справі № 740/2597/20 (а.с. 169-175) встановлено, що державна реєстрація спірного сервітуту відбулася 29.01.2020, а отже право земельного сервітуту у [PERSON] виникло саме з 29.01.2020, тому підстави для застосування ст. 102 ЗК України відсутні. Крім того, суд звертає увагу на те, що некористування позивачкою встановленим сервітутом і відбувалось внаслідок наявності перешкод (паркану) встановлено відповідачем. Факт вчинення перешкод зі сторони відповідача можливості використання земельної ділянки, на яку встановлено сервітут, шляхом встановлення паркану, підтверджений актом державного виконавця Ніжинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Гаврилея І.О. від 29.07.2019 (а.с. 12). Щодо посилання відповідача на неналежний спосіб захисту свого порушеного права, суд приходить до наступного висновку. Згідно норм ч. 1 ст. 435 ЦПК України, ч.3 ст.33 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення. Відповідно до ч.3 ст.435 ЦПК України підставою для встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Поняття «спосіб» і «порядок» виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке реалізується у виконавчому провадженні. Вони означають визначену рішенням суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем. Спосіб виконання судового рішення - це спосіб реалізації та здійснення способу захисту, встановленого статтею 16 ЦК України. Під зміною способу виконання рішення суду належить розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення у разі неможливості його виконання у раніше встановлений спосіб. Тому звернення позивача до суду із заявою про встановлення способу виконання рішення суду (знесення спірного паркану) змінить по суті основне рішення, оскільки створить для сторін нові права та обов`язки, що в контексті правового інституту зміни способу та порядку виконання судового рішення є неприпустимим. Визначений спосіб захисту порушеного права позивача (знесення спірного паркану) є іншими позовними вимогами, які належало доводити окремо у іншому позові. Поновлення права позивача можливе у спосіб покладення зобов`язання на [PERSON] усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, щодо якої встановлено сервітут у спосіб знесення за власний рахунок (демонтувати) паркану довжиною 2,09 м. Щодо стягнення з відповідача суми судового збору в розмірі 908 грн. суд зазначає наступне. Згідно з пунктом 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів I та II груп. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору. Відповідно до довідки від 08.02.2023 серії 12ААВ №769024 до акту огляда МСЕК відповідач [PERSON] є інвалідом I "Б" групи, з огляду на що відмовляє в задоволенні вимоги про стягнення судового збору в розмірі 908 грн., що узгоджено з правовою позицією Верховного Суду України від 01.03.2017 у справі № 6-152цс17. Водночас, сторона, яка звільнена законом від сплати судового збору не звільняється від відшкодування витрат на правову допомогу. Позивачкою заявлено вимогу про стягнення з відповідача 10000 грн. в рахунок відшкодування витрат на правничу допомогу. Відповідач у заяві про скасування заочного рішення вказував на неспівмірність сумі судових витрат складності та категорії справи. Відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч.ч. 2, 3 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. На підтвердження понесених витрат представником позивача надано договір про надання правничої допомоги від 28.05.2021, укладеного між адвокатським бюро «Прокопець та партнери» в особі керуючого бюро Прокопець Сергія Михайловича та [PERSON] , додаткову угоду №1 до договору про надання правничої допомоги від 28.05.2021, відповідно до якої оплата послуг (гонорару) здійснюється протягом 30 (тридцяти) робочих днів з дати підписання сторонами акту приймання-передачі наданих послуг, та акт про прийняття передачі наданих послуг від 29.06.2022. Таким чином, позивачем надано необхідні докази про понесення судових витрат в загальному розмірі 10 000 грн. Окрім підготовки позовної заяви, адвокат Прокопець С.М. представляв інтереси позивачки у судовому засіданні 28.06.2022, готував заяву від 01.07.2022 про ухвалення додаткового рішення, відзив від 29.09.2022 на заяву про перегляд заочного рішення, брав участь у судовому засіданні 07.10.2022 з розгляду заяви відповідача про перегляд заочного рішення, та у судовому засіданні 28.11.2022. З огляду на зазначене, заявлений розмір витрат на оплату послуг адвоката у цьому випадку є співмірним із складністю справи та обсягом виконаних робіт (наданих послуг), а також часом, витраченим на виконання цих робіт (послуг). За таких обставин, суд дійшов висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню, у зв`язку з чим, слід стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] понесені судові витрати у сумі 10 000 гривень на відшкодування витрат на правничу допомогу.

Outcome: approved