Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом до відповідача про стягнення грошових коштів. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 12.10.2018 року, було відмовлено в задоволенні позовних вимог [PERSON] до АТ «Укрзалізниця» про визнання умов трудового договору недійсними, визнання трудового договору таким, що укладений на невизначений строк, визнання незаконними та скасування наказів про звільнення відповідача з займаної посади, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Постановою Київського апеляційного суду від 12.10.2018 року, рішення суду 1-ї інстанції було скасовано, та ухвалене нове рішення, яким було визнано трудовий договір укладений між позивачем та відповідачем безстроковим від дати його укладення 01.03.2017 року. Визнано незаконним наказ про звільнення відповідача. Поновлено відповідача [PERSON] на посаді заступника директора «Центру забезпечення виробництва «АТ «Укрзалізниця». Стягнуто з позивача на користь відповідача суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 2138945,13 грн. 08.05.2019 року, касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду було відкрито касаційне провадження за скаргою АТ «Укрзалізниця» та зупинене виконання постанови Київського апеляційного суду від 12.10.2018 року, окрім стягнення середнього заробітку, в межах стягнення за один місяць. На виконання постанови суду апеляційної інстанції з метою уникнення витрат на примусове виконання судового рішення, позивачем було сплачено на користь відповідача середній заробіток за один місяць, в розмірі 111300 грн. 08.07.2020 року, касаційним цивільним судом у складі Верховного суду було частково задоволено касаційну скаргу АТ «Укрзалізниця» та скасовано постанову суду апеляційної інстанції, а справу направлено на новий апеляційний розгляд. 06.10.2020 року постановою Київського апеляційного суду апеляційну скаргу [PERSON] було задоволено частково та змінено рішення суду 1-ї інстанції виключено з мотивувальної частини рішення суду 1-ї інстанції відповідні формулювання. В іншій частині рішення суду 1-ї інстанції залишено без змін. АТ «Укрзалізниця» до суду апеляційної інстанції було подано заяву про поворот виконання постанови Київського апеляційного суду від 18.04.2019 року. Однак в задоволенні заяви про поворот виконання постанови суду апеляційної інстанції було відмовлено. Постановою касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 08.02.2023 року касаційну скаргу [PERSON] та АТ «Укрзалізниця» було залишено без задоволення. Рішення суду 1-ї інстанції в частині залишеній без змін судом апеляційної інстанції та постанову Київського апеляційного суду від 06.10.2020 року залишено без змін. Враховуючи наведене, підстава на якій позивач сплатив відповідачу середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 111300 грн., відпала. Виплата [PERSON] , вказаних грошових коштів не була проведена добровільно та не випливала з трудових правовідносин, а була виконанням зобов`язання, яке виникло на підставі судового рішення і така підстава згодом відпала. Ухваленими судовими рішеннями по справі встановлено, що трудові правовідносини між позивачем та відповідачем припинилися 01.03.2018 року. З моменту прийняття судом касаційної інстанції судового рішення від 08.07.2020 року, відповідачем було втрачено правові підстави для набуття коштів в сумі 111300 грн. Вважає, що у вказаних правовідносинах підлягає застосуванню вимоги статті 1212 Цивільного кодексу України, згідно якої особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави зобов`язана повернути це майно. Враховуючи зазначені положення закону просили стягнути з відповідача безпідставно отримані грошові кошти. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 05.09.2023 року, по справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження. Представник відповідача не погодившись з заявленими позовними вимогами направила до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що судовим рішенням суду апеляційної інстанції з позивача на користь відповідача було стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 2138945,13 грн. та поновлено відповідача на роботі. Для виконання вказаного рішення суду було видано виконавчий лист. Позивач виконав рішення Київського апеляційного суду від 18.04.2019 року та прийняв наказ №1047/ос від 20.05.2019 року про поновлення [PERSON] на роботі та сплатив відповідачу заробітну плату за час вимушеного прогулу, в межах стягнення за один місяць, в сумі 111300 грн. Судом касаційної інстанції було скасовано рішення апеляційного суду, а справу направлено на новий апеляційний розгляд. 12.08.2020 року, позивач скасував наказ про поновлення відповідача на роботі. При цьому скасовуючи рішення суду апеляційної інстанції Верховний Суд не вирішив питання про поворот виконання рішення суду апеляційної інстанції відповідно до ст. 444 ЦПК України. Позивачем було подано заяву про поворот виконання рішення суду апеляційної інстанції. 06.08.2020 року, постановою Київського апеляційного суду апеляційну скаргу [PERSON] було задоволено частково та змінено рішення суду 1-ї інстанції виключено з мотивувальної частини рішення суду 1-ї інстанції відповідні формулювання. В іншій частині рішення суду 1-ї інстанції залишено без змін. Відмовлено у задоволенні заяви про поворот виконання рішення суду. Відмовляючи у повороті виконання рішення, суд апеляційної інстанції послався на вимоги ст. 445 ЦПК України. 08.02.2023 року Верховний суд залишив без задоволення касаційну скаргу АТ «Укрзалізниця» в частині відмови у задоволенні заяви про поворот виконання рішення суду. Враховуючи наведене, позивач двічі звертаючись до суду апеляційної та касаційної інстанції із заявами про стягнення з [PERSON] суми виплаченої йому заробітної плати за час вимушеного прогулу у зв`язку із незаконним звільненням в розмірі 11300 грн., в порядку повороту виконання рішення суду. Позивач отримав відмову у задоволенні такої вимоги і рішення прийняте з цього питання прийняте Верховним Судом. Тому враховуючи принцип правової визначеності відсутні підстави для стягнення з [PERSON] суми виплаченої йому заробітної плати за час вимушеного прогулу. Окрім цього, вказано, що зазначені правовідносини між сторонами випливають саме з трудових правовідносин, а тому до них не можуть застосовуватись вимоги ст.1212 ЦК України, яка регламентує загальні положення про зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави. У виниклих спірних правовідносин підлягає застосуванню вимога щодо повороту виконання рішення суду, яка є спеціальною правовою нормою. Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі та наполягав на їх задоволенні за обставинами зазначеними у позові. Відповідач в судове засіданні не з`явився. Надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечувала, просила відмовити в задоволенні заявлених позовних вимог, надала пояснення аналогічні вказаним у відзиві на позов. Суд заслухавши думку учасників судового засідання, дослідивши письмові матеріали справи приходить до наступного. Постановою Київського апеляційного суду від 18.04.2019 року, апеляційну скаргу [PERSON] було задоволено частково. Рішення Дарницького районного суду міста Києва було скасовано. Прийняте нове рішення, яким визнано трудовий договір №59 від 01.03.2017 року, укладений між ПАТ «Українська залізниця» та [PERSON] безстроковим, що укладений на невизначений строк з 01.03.2017 року. Визнано незаконним наказ директора філії «Центр забезпечення виробництва» ПАТ «Укрзалізниця» №33-ос від 01.03.2018 року, про звільнення [PERSON] з займаної посади. Визнано незаконним наказ в.о. голови правління ПАТ «Укрзалізниця» №411/ос від 01.03.2018 року, про звільнення [PERSON] . Поновлено [PERSON] на посаді першого заступника директора філії «Центр забезпечення виробництва» ПАТ «Укрзалізниця». Стягнуто з ПАТ «Укрзалізниця» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з 02.03.2018 року по 18.04.2019 року в сумі 2138945,13 грн. Сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу визначена без утримання податків, зборів та обов`язкових платежів. Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць. В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ПАТ «Укрзалізниця на користь держави судовий збір. Згідно ухвали касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 08.05.2019 року, було відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою АТ «Укрзалізниця» та зупинене виконання постанови Київського апеляційного суду від 18.04.2019 року, окрім стягнення заробітної плати за один місяць. Відповідно до постанови касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 08.07.2020 року, касаційну скаргу АТ «Укрзалізниця» було задоволено частково. Постанову Київського апеляційного суду від 18.04.2019 року було скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Зі змісту постанови Київського апеляційного суду від 06.10.2020 року, вбачається, що апеляційну скаргу [PERSON] було задоволено частково. Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 12.10.2018 року було змінено. Виключено з мотивувальної частини рішення вказівку (контракт) після слова договір у відповідних відмінках. В іншій частині рішення суду 1 інстанції залишено без змін. В задоволенні заяви представника АТ «Укрзалізниці» про поворот виконання рішення суду відмовлено. З описової частини вказаного судового рішення вбачається, що суд відмовив в повороті виконання рішення суду на підставі ч.2 ст. 445 ЦПК України, оскільки вказані виплати випливають з трудових правовідносин. Під час розгляду справи не встановлено, що позовна заява [PERSON] ґрунтувалась на підроблених документах або на завідомо неправдивих відомостях. Відповідно до постанови касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 08.02.2023 року, касаційну скаргу [PERSON] та касаційну скаргу АТ «Укрзалізниця» на поворот виконання рішення суду залишено без задоволення. Рішення Дарницького районного суду м. Києва та постанову Київського апеляційного суду від 06.10.2020 року залишено без змін. Згідно письмових пояснень представника позивача від 16.10.2023 року, вбачається, що права АТ «Укрзалізниця» є порушеними, оскільки відповідач заволодів коштами підприємства на підставі, яка в подальшому відпала і продовжує безпідставно володіти коштами позивача. Поворот виконання судового рішення, який передбачений ст.444 ЦПК України не є ефективним способом захисту порушеного права у спірних правовідносинах, тому позивач обрав собі інший ефективний спосіб захисту, який не суперечить закону та передбачений ст. ст. 16, 1212 ЦК України. Вважає, що наразі відсутні законодавчі обмеження, щодо задоволення позову. Позивач прийняв заходи по відновленню свого порушеного права в іншій не заборонений законом спосіб. Тому посилання представника відповідача на принцип правової визначеності є безпідставним. Зазначено, що до виниклих правовідносин між сторонами може застосовуватись вимоги ст. 1212 ЦК України. Виплата коштів відповідачу була проведена у квітні 2019 року, і жодним чином не могла випливати з трудових правовідносин. Виплата [PERSON] грошових коштів у розмірі 11300 грн, не була проведена добровільно, а була виконанням зобов`язання, яке виникла на підставі судового рішення і така підстава згодом відпала. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до вимог ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Суд враховує, що положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Крім того положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Згідно ст. 1213 ЦК України передбачає, що набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. Зі змісту ст. 1215 ЦК України вбачається, що не підлягає поверненню безпідставно набуті: - заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; інше майно, якщо це встановлено законом. Суд враховує, що положення кондикційного позову урегульовано нормами матеріального права, а поворот виконання рішення - процесуального права. За змістом кондикційний позов та поворот виконання рішення схожі, проте не є тотожними та регулюються різними нормами права. Поворот виконання рішення - це процесуальна форма захисту прав боржника. Він можливий лише після набрання судовим рішенням законної сили. Його суть - у поверненні стягувачем боржнику всього одержаного за скасованим рішенням. Зі змісту рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2011 року № 13-рп/2011 у справі за конституційним зверненням військової частини [NUMBER] щодо офіційного тлумачення положення пункту 28 частини першої статті 293 ЦПК України у взаємозв`язку з положеннями пунктів 2, 8 частини третьої статті 129 року Конституції України вказано, що поворот виконання рішення - це цивільна процесуальна гарантія захисту майнових прав особи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням. Інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, та є способом захисту цих прав у разі отримання стягувачем за виконаним та у подальшому скасованим (зміненим) судовим рішенням неналежного, безпідставно стягненого майна (або виконаних дій), оскільки правова підстава для набуття майна (виконання дій) відпала. Зі змісту вимог ст. 444 ЦПК України, суд апеляційної чи касаційної інстанції, приймаючи постанову, вирішує питання про поворот виконання, якщо, скасувавши рішення (визнавши його нечинним), він: 1) закриває провадження у справі; 2) залишає позов без розгляду; 3) відмовляє в позові повністю; 4) задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі. Якщо рішення після його виконання скасовано і справу повернуто на новий розгляд, суд, ухвалюючи рішення, вирішує питання про поворот виконання, якщо під час нового розгляду справи він: 1) закриває провадження у справі; 2) залишає позов без розгляду; 3) відмовляє в позові повністю; 4) або задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі. Згідно з частиною дев`ятою статті 444 ЦПК України, якщо питання про поворот виконання рішення не було вирішено судом відповідно до частин першої - третьої цієї статті, заява відповідача про поворот виконання рішення розглядається судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Відповідно до ст. 445 ЦПК України, визначено особливості повороту виконання в окремих категоріях справ. Зокрема, у справах про стягнення аліментів, а також у справах про стягнення заробітної плати чи інших виплат, що випливають з трудових правовідносин, поворот виконання не допускається незалежно від того, у якому порядку ухвалено рішення, за винятком випадків, коли рішення було обґрунтоване на підроблених документах або на завідомо неправдивих відомостях позивача. Зі змісту ч.1 ст. 446 ЦПК України, процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах, вирішуються судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, якщо інше не визначено цим розділом. Таким чином поворот виконання рішення, якщо цього вимагає відповідач, можливий у будь-якому випадку, незалежно від того, в якому порядку скасовано судове рішення. Суд враховує, що відповідач отримав грошові кошти у виді стягнення середнього заробітку за місяць на підставі судового рішення. Рішеннями судів апеляційної та касаційної інстанції встановлено, що виплати позивачем відповідачу вказаних коштів випливає саме з трудових правовідносин. Поворот виконання судового рішення полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням. Тому суди на забезпечення такої гарантії відновлення прав учасників процесу, як поворот виконання рішення мають задовольняти відповідні заяви та повертати відповідачеві стягнені кошти за скасованим судовим рішенням у разі відсутності обмежень, установлених законом. Суд враховує, що обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Такий висновок сформульований, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20). Враховуючи, що у вказаній справі грошові кошти у сумі 111300 грн, отримані відповідачем [PERSON] у виді середнього заробітку за час вимушеного прогулу, на підставі судового рішення, яке в подальшому було скасоване, суд приходить до висновку про те, що належним способом захисту порушених прав є звернення до суду із заявою про поворот виконання рішення у порядку, передбаченому статтею 444 ЦПК України. Під час судового розгляду встановлено, що позивач скористався своїм процесуальним правом та подав заяву про поворот виконання скасованого рішення суду, яка у встановлений спосіб була розглянута. Той факт, що у задоволенні вказаної заяви було відмовлено, не породжує права позивача на застосування такого способу захисту прав, як стягнення безпідставно набутих коштів у порядку статті 1212 ЦК України. Враховуючи наведене, в задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed