Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-22 00:00:00

В листопаді 2023 року позивачка звернулась до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі з 27 серпня 1994 року. Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, згоди, взаємних прав та обов`язків. Протягом останніх трьох років разом не проживають. Обов`язки по вихованню та утриманню сина виконують за спільною домовленістю. На примирення не згодна. Тому просила шлюб з відповідачем розірвати і змінити її прізвище на дошлюбне « [PERSON] ». 13 грудня 2023 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено провести розгляд справи в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін, за наявними у справі матеріалами. Сторонам роз`яснено право подати до суду заяви по суті справи та встановлені строки для їх подання; відповідач відзив на позов суду не направив. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від сторін до суду не надходили. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що 27 серпня 1994 року Клавдієво-Тарасівською селищною радою Бородянського району Київської області зареєстрований шлюб між [PERSON] і [PERSON] , яка після реєстрації шлюбу змінила прізвище на [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с. 4). Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 9) Відповідно до ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен з подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Частиною першою статті 24 Сімейного кодексу України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч. 3 і 4 ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Зі змісту статті 109 Сімейного кодексу вбачається, що шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач. Розглядаючи справу, суд вирішує питання про правильність визначення процесуальної правосуб`єктності сторін, зокрема, що позивач дійсно є суб`єктом тих прав, законних інтересів і юридичних обов`язків, які становлять зміст спірних правовідносин і з приводу яких суд повинен ухвалити судове рішення. Дослідивши письмові докази, їх належність, допустимість і достовірність, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає, оскільки поданий [PERSON] , яка просить розірвати між нею та [PERSON] шлюб, зареєстрований 27 серпня 1994 року Клавдієво-Тарасівською селищною радою Бородянського району Київської області, актовий запис № 14 і відновити її дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Проте з свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] вбачається, що 27 серпня 1994 року Клавдієво-Тарасівською селищною радою Бородянського району Київської області зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] , яка після реєстрації шлюбу змінила своє прізвище на прізвище чоловіка [PERSON] . Таким чином шлюбні відносини існують між [PERSON] і [PERSON] , а тому за вказаних обставин суд вважає, що до суду звернулась неналежна позивачка, тобто особа, яка не має права вимоги щодо даного предмету спору, що є самостійною і достатньою підставою для відмови в позові.

Outcome: dismissed