Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-16 00:00:00

1. Короткий зміст позовних вимог. 23 серпня 2023 року [PERSON] звернувся до Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області із позовною заявою до Держави Україна в особі: Державної казначейської служби України, Кам`янського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, «про відшкодування шкоди відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», в якому просить суд, стягнути з Державного бюджету України, шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України, на його користь, в рахунок відшкодування моральної шкоди 10 000 грн. 2. Позиція сторони позивача. В обґрунтування позовних позивач зазначив, що Постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія БАД №682562 від 15 грудня 2022 року, винесеною ІВРПП Кам РУП л.т. поліції [PERSON] (орфографія збережена), мене - [PERSON] , притягнуто до адміністративної відповідальності і накладене адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч.І ст.122 КУпАП. Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 09 березня 2023 року, ухваленим за моїм позовом, вказана постанова скасована, а провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ч. 1 ст. 122 КУпАП, - закрито. Скасовуючи постанову та закриваючи провадження суд прийшов до висновку, що «... Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на спростування наведених в позові аргументів щодо відсутності самого факту адміністративного правопорушення, сама по собі постанова у справі про адміністративне правопорушення, без обґрунтування її доказами, передбаченими ст. 251 КУпАП, не може достовірно свідчити про вчинення позивачем адміністративного правопорушення. Постанова, прийнята відносно позивача, була скасована, а провадження закрито у зв`язку з відсутністю події та складу в моїх діях адміністративного правопорушення. Таким чином, внаслідок протиправних дій працівника патрульної поліції Кам`янського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на думку позивача, він був незаконно притягнутий до адміністративної відповідальності, що завдало йому суттєвих душевних страждань та вплинуло на його авторитет в суспільстві. У результаті зазначених на думку позивача, неправомірних дій, відбулись суттєві та неприємні зміни у його житті, а саме: 02 лютого 2023 року Заводським відділом державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) за заявою Кам`янського районного управління поліції було відкрите виконавче провадження № 70915951 про стягнення з позивача штрафу на користь держави у розмірі 680,00 грн. Державним виконавцем позивач був зобов`язаний з`явитися до нього щодо сплати боргу або надання підтверджуючих документів про сплату, а також був покладений обов`язок надати пояснення та достовірні відомості про місце роботи, доходи, кошти у гривнях та іноземній валюті, майно та майнові права, тощо. Також відносно нього були винесені постанови про стягнення виконавчого збору у розмірі 68,00 грн. і постанова про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження в розмірі 369,00 грн. Окрім того, постановою виконавця від 03 лютого 2023 року був накладений арешт на належні позивачу грошові кошти, що містилися на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення цієї постанови. З огляду на відкриття відносно позивача виконавчого провадження, його дані, як боржника по виконавчому провадженню, були внесені до Єдиного реєстру боржників. І лише 12 квітня 2023 року Заводським відділом державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження, оскільки постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія БАД № 682562 від 15 грудня 2022 року, яка була підставою для його відкриття, - була скасована рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 09 березня 2023 року. Таким чином, на протязі більше ніж двох місяців, у зв`язку з прийняттям відносно позивача протиправної постанови, сам факт винесення якої завдав йому моральних страждань з огляду на відсутність підстав для притягнення його до відповідальності, позивач безпідставно був позбавлений можливості користуватися належним йому майном - грошовими коштами, тобто був обмежений як власник у реалізації своїх повноважень, був вимушений витрачати час на спілкування з державним виконавцем, що завдало додаткових труднощів в організації його повсякденного життя, у відкритих джерелах містилися дані відносно нього, як боржника та, відповідно, правопорушника, такі ж дані надійшли і до банківських установ, у яких у нього відкриті банківські рахунки, що послугувало формуванням у оточуючих відносно нього негативного враження, як особи, яка поводить себе всупереч норм законодавства. Все вказане завдало позивачу моральних втрат та призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків, та вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, оскільки замість того, щоб спокійно працювати та займатися своїми особистими справами, він був вимушений думати про те, як захиститися від надуманого притягнення до адміністративної відповідальності, винаймати адвоката, сплачувати йому грошові кошти за його послуги та сподіватися на те, що справедливість буде досягнута і незаконність притягнення до відповідальності буде доведена. Окрім того, позивач був вимушений витрачати час на спілкування з державним виконавцем, що не входило в його плани, у зв`язку з чим був вимушений їх (плани) суттєво коригувати та відмовлятися від можливості реалізації своїх звичок та бажань. Позивач відчув та відчуває себе приниженим і морально подавленим від того, фактичного свавілля та відвертого потурання його прав та законних інтересів з боку особи, що притягла його до адміністративної відповідальності, оскільки дана особа взагалі не звернула уваги на пояснення, якими об`єктивно спростовувалося вчинення позивачем правопорушення. З урахуванням зазначеного, засад розумності, виваженості та справедливості, а також вищевказаного обґрунтування глибини страждань, позивач вважає, що розмір завданої йому моральної шкоди становить 10000 грн., які він просить стягнути з відповідачів. 3. Позиція стороні відповідачів. Відповідач Представник Державної казначейської служби України, позовні вимоги не визнав, просив відмовити в задоволенні позовних вимог, скористався своїм правом та направив на адресу суду Відзив на позовну заяву в якій зазначив, що згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі та в межах повноважень, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до повноважень органів Державного казначейства України, визначених ст. 43 Бюджетного кодексу України, Положенням про Головне управління державної казначейської служби України від 21.11.2011 № 120 органами Державного казначейства здійснюються функції: операції з коштами Державного бюджет, розрахунково-касового обслуговування розпорядників і одержувачів бюджетних коштів: контролю бюджетних повноважень при зарахуванні надходжень, прийнятті зобов`язань та проведенні платежів за цими зобов`язаннями; в межах своїх повноважень контролю за дотриманням учасниками бюджетного процесу бюджетного законодавства. бухгалтерського обліку та складання звітності про виконання Державного бюджету. Державна казначейська служба України хоча і є самостійним суб`єктом цивільних правовідносин, однак згідно пред`явленого позову є виключно органом через який держава реалізує свою правосуб`єктність, а тому на неї покладається. Казначейство діє відповідно до повноважень та компетенції, визначених, зокрема, Положенням про Державну казначейську службу України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 № 215 (далі - Положення). Згідно з Положенням Казначейство відповідно до покладених на нього завдань та, в установленому законодавством порядку, зокрема, забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунка, відкритого у Національному банку; здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду. Казначейство є юридичною особою, має самостійний баланс, печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням та не несе відповідальності за дії органів державної влади. Тобто, Казначейство виступає від власного імені, самостійно відповідає за власними зобов`язаннями і є окремим учасником цивільних відносин відповідно до частини 1 статті 2 Цивільного кодексу України. Казначейство є фактично лише розпорядником державного бюджету, у справах про відшкодування шкоди, завданої діями чи бездіяльністю державних органів, Позивачами, як правило пред`являється одна вимога - до органу який завдав шкоду. До Казначейства - не пред`являється жодних вимог. Відтак фактично органи Казначейства повинні залучатись судами у справи щодо відшкодування шкоди, завданої органами державної влади, тільки для «гарантії» подальшого виконання відповідного рішення. За таких підстав, належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, його посадовою особою, є держава в особі органу, якого Позивач визнає порушником своїх прав. Стягнення моральної шкоди з Казначейства як з юридичної особи не є коректним, оскільки, як вбачається з позовної заяви, Казначейство жодних прав та законних інтересів Позивача не порушувало, не могло, відповідно до своїх повноважень, проводити незаконні дії, про які йдеться в позовній заяві, і таким чином, моральна шкода не має відшкодовуватись за рахунок бюджетних асигнувань Казначейства. Верховний суд у постанові від 01.07.2020 у справі № 554/5000/18 дійшов висновку, що визначення Відповідачів, предмета та підстав спору є правом Позивача, проте встановлення належності Відповідачів й обґрунтування позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Варто зазначити, що Верховний Суд у постановах від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц та від 04.07.2018 у справі № 752/19715/14-ц зазначив, що пред`явлення позову до неналежного Відповідача є підставою для відмови задоволення такого позову та прийняття рішення по суті заявлених вимог щодо належного Відповідача. Таким чином у позовній заяві [PERSON] по даній справі, що спрямована до кількох відповідачів, відсутній обґрунтований зміст позовних вимог щодо Державної казначейської служби України, що суперечить вимогам пункту 4, частини третьої, статті 175 ЦПК України та є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Право на відшкодування моральної шкоди за нормами чинного законодавства не є матеріальною гарантією, оскільки жоден закон не встановлює саме імперативній обов`язок компенсації. Зазначене право на відшкодування - це процесуальна можливість довести наявність отриманої шкоди внаслідок порушення прав особи. У матеріалах справи та змісті позовної заяви відсутні будь-які докази які б підтверджували факт заподіяння Позивачеві моральних страждань. Окрім зазначеного, Позивачем не надавались докази: - порушення його нормальних життєвих зв`язків; - здійснення позивачем додаткових зусиль для організації свого життя; - застосування до позивача фізичного чи психологічного впливу; - погіршення відносин позивача з оточуючими людьми. Саме лише констатування негативних явищ, що могли би наступити в житті Позивача у зв`язку із незаконним притягненням до відповідальності, не має під собою будь-якої доказової бази. Відтак Казначейство, як вже зазначалося, не вступало у правовідносини із Позивачем, його прав і свобод жодним чином не порушувало і не могло порушити. Вимога про стягнення з органів Державної казначейської служби України моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду на користь Позивача є безпідставною та необґрунтованою. Казначейство не може бути визначене співвідповідачем у справі. Незаконність відповідного висновку суду підтверджена практикою касаційного суду, зокрема, постановою Верховного Суду від 06.02.2019 по справі № 199/6713/14-ц та ухвалою ВССУ від 05.07.2017 по справі № 210/327/15-ц, згідно з якими не допускається стягнення з Казначейства моральної шкоди, заподіяної іншими суб`єктами, оскільки це змінює встановлений законодавством порядок виплати відповідних коштів. На підставі викладеного просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Відповідач Представник Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області (далі - ГУНП) ознайомившись із позовними вимогами [PERSON] до держави Україна в особі: Державної казначейської служби України, Кам`янського РУП ГУНП, ГУНП, про відшкодування шкоди відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування, позовні вимоги не визнає, та просить відмовити в їх задоволенні, скористалось своїм правом та надало Відзив на позовну заяву в якій зазначило, що Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області позов не визнає, вважає його необґрунтованим та безпідставним, виходячи з наступного: В обґрунтування позовних вимог Позивач посилається на те, що відносно нього ІВРПП Кам`янського РУП ГУНП було складено протокол про адміністративне правопорушення серії БАД № 682562 та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122КУпАП. В подальшому, рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 09.03.2023 року у справі № 208/365/23 адміністративну справу за позовом [PERSON] до Кам`янського РУП ГУНП про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення задоволено частково. Постанову Серії БАД № 682562 від 15.12.2022, винесену інспектором ВРПП Кам`янського РУП ГУНП відносно [PERSON] за вчинення адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП - скасовано. Провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] - закрито. Стягнуто з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України за рахунок бюджетних асигнувань на користь [PERSON] судовий збір в розмірі 536,80 грн. Стягнуто з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України за рахунок бюджетних асигнувань на користь [PERSON] витрати на правову допомогу в розмірі 1000 грн. Так, на думку Позивача у зв`язку з неправомірним притягненням його до адміністративної відповідальності йому було заподіяно моральну шкоду в розмірі 10 000 гривень. ГУНП не погоджується з позовною вимогою щодо стягнення з Державного бюджету України, шляхом списання з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на його користь у рахунок відшкодування моральної шкоди 10 000 гривень, з наступних підстав: Згідно з п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 (зі змінами) передбачено, що позивач зобов`язаний обґрунтувати, в чому полягає моральна шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Так, обов`язковою умовою для можливості відшкодування моральної шкоди судом має бути доведення у належний процесуальний спосіб фактів настання такої шкоди, протиправності дій, що призвели до неї, а також наявності між цими фактами причинно-наслідкового зв`язку. При цьому сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідачів заподіяли Позивачу моральної шкоди (правова позиція Верховного суду від 21 жовтня 2020 року по справі №312/262/18). Звертають увагу, що Позивач не надав належних та допустимих доказів у розумінні ст.76 ЦПК України, які б свідчили, що на сьогоднішній день є відповідний процесуальний документ (постанова або вирок суду), де встановлені факти неправомірних дій поліцейського ГУНП при складанні протоколу про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] , за ч. 1 ст. 122 КУпАП. Відповідно до ст.4 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Позивача не надано докази щодо порушення нормальних життєвих зв`язків Позивача; здійснення Позивачем додаткових зусиль для організації свого життя; застосування до Позивача фізичного чи психічного впливу; погіршення або позбавлення можливостей реалізації Позивачем своїх навичок і бажань; погіршення відносин Позивача з оточуючими людьми. Вважаємо, що Позивач доказів спричинення останньому моральної шкоди та обґрунтування її розміру, а саме: у сумі 10 000 грн., до суду не надав. Вважаємо, що Позивач не надав суду доказів які б підтверджували факт заподіяння Позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, доказів необхідності застосування додаткових зусиль для нормалізації життєвих зв`язків і відновлення стосунків з оточуючими людьми, як і доказів втрати чи погіршення таких зв`язків, стану та стосунків. Вважаємо, що Позивачем не доведено ті обставини, на які останній посилається, як на підставу для відшкодування моральної шкоди, тому позовна вимога є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. 4. Процесуальні питання пов`язанні з розглядом справи. 23.08.2023 року позивач [PERSON] звернувся до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області із позовною заявою до Держави Україна в особі: Державної казначейської служби України, Кам`янського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, «про відшкодування шкоди відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». 23.08.2023 року протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддям, справу передано в провадження судді Сушковій Л.І. 23.08.2023 року Ухвалою судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська відкрито провадження по справі та справу призначеного до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 27.08.2023 року відповідач ГУНП в Д/О через систему електронний суд подало заяву, у якій просить надати час для підготовки Відзиву на позовну заяву. 27.09.2023 року Ухвалою судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Сушкової Л.І. клопотання про продовження строку на підготовку Відзиву задоволено. 05.10.2023 року відповідач Державна казначейська служба України через систему електронний суд надало Відзив на позовну заяву. 11.10.2023 року відповідач ГУНП в Д/О через систему електронний суд подало Відзив на позовну заяву. 05.10.2023 року відповідач Державна казначейська служба України через систему електронний суд надало заяву про участь в розгляді справи в режимі відео конференції. 23.11.2023 року Ухвалою судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Сушкової Л.І. клопотання про розгляд справи в режимі відео конференції було задоволено. 29.11.2023 року протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддям, справу передано в провадження судді Івченко Т.П. У судовому засіданні представник позивача, адвокат Фесок Ю.О. підтримав вимоги викладені у позовній заяви та просив їх задовольнити у повному обсязі. У судовому засіданні представник Державної кажаначейської служби України Гулько М.С. в режимі відео конференції просила відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав викладених у Відзиві на позовну заяву. У судове засідання представник ГУНП в Дніпропетровської області не з`явився, просив суд розглядати справу без участі їх представника. У відповідності до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено ст. 279 ЦПК України. Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались. 5. Фактичні обставини встановлені судом. Судом встановлено, що Постановою серії БАД № 682562 від 15 грудня 2022 року винесену ІВРПП Кам`янського РУП ГУНП, позивача [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 122КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. Як вбачається з Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 09.03.2023 року у справі № 208/365/23 Постанову Серії БАД № 682562 від 15.12.2022, винесену інспектором ВРПП Кам`янського РУП ГУНП відносно [PERSON] за вчинення адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП - скасовано а провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] - закрито. Крім того цим рішенням суду у справі № 208/365/23 стягнуто з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України за рахунок бюджетних асигнувань на користь [PERSON] судовий збір в розмірі 536,80 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 1000 грн. Як вбачається з матеріалів справи 02 лютого 2023 року Заводським відділом державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) за заявою Кам`янського районного управління поліції було відкрите виконавче провадження № 70915951 про стягнення з позивача [PERSON] штрафу на користь держави у розмірі 680,00 грн. Крім того відносно позивача [PERSON] державним виконавцем було винесені постанови про стягнення виконавчого збору у розмірі 68,00 грн. і розміру мінімальних витрат виконавчого провадження в розмірі 369,00 грн. Як вбачається з Постанови від 03 лютого 2023 року на належні позивачу грошові кошти, що містилися на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення цієї постанови був накладений арешт. У зв`язку з відкриттям виконавчого провадження, дані позивача [PERSON] , як боржника по виконавчому провадженню, були внесені до Єдиного реєстру боржників. З матеріалів справи вбачається, що 12 квітня 2023 року Заводським відділом державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження, оскільки постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія БАД № 682562 від 15 грудня 2022 року, яка була підставою для його відкриття, - була скасована рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 09 березня 2023 року. 6. Правові норми законодавства застосовані судом, висновки та мотиви прийнятого рішення. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню за наступних підстав. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 10-13 ЦПК України - суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Щодо пред`явлених позовних вимог до Державної казначейської служби України слід зазначити, що хоча служба і є самостійним суб`єктом цивільних правовідносин, однак згідно пред`явленого позову є виключно органом через який держава реалізує свою правосуб`єктність, а тому на неї покладається. Казначейство діє відповідно до повноважень та компетенції, визначених, зокрема, Положенням про Державну казначейську службу України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 № 215 (далі - Положення). Згідно з Положенням Казначейство відповідно до покладених на нього завдань та, в установленому законодавством порядку, зокрема, забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунка, відкритого у Національному банку; здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду. Казначейство є юридичною особою, має самостійний баланс, печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням та не несе відповідальності за дії органів державної влади. Тобто, Казначейство виступає від власного імені, самостійно відповідає за власними зобов`язаннями і є окремим учасником цивільних відносин відповідно до частини 1 статті 2 Цивільного кодексу України. Казначейство є фактично лише розпорядником державного бюджету, у справах про відшкодування шкоди, завданої діями чи бездіяльністю державних органів, Позивачами, як правило пред`являється одна вимога - до органу який завдав шкоду. До Казначейства - не пред`являється жодних вимог. Відтак фактично органи Казначейства повинні залучатись судами у справи щодо відшкодування шкоди, завданої органами державної влади, тільки для «гарантії» подальшого виконання відповідного рішення. За таких підстав, належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, його посадовою особою, є держава в особі органу, якого Позивач визнає порушником своїх прав. Стягнення моральної шкоди з Казначейства як з юридичної особи не є коректним, оскільки, як вбачається з позовної заяви, Казначейство жодних прав та законних інтересів Позивача не порушувало, не могло, відповідно до своїх повноважень, проводити незаконні дії, про які йдеться в позовній заяві, і таким чином, моральна шкода не має відшкодовуватись за рахунок бюджетних асигнувань Казначейства. Верховний суд у постанові від 01.07.2020 у справі № 554/5000/18 дійшов висновку, що визначення Відповідачів, предмета та підстав спору є правом Позивача, проте встановлення належності Відповідачів й обґрунтування позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Варто зазначити, що Верховний Суд у постановах від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц та від 04.07.2018 у справі № 752/19715/14-ц зазначив, що пред`явлення позову до неналежного Відповідача є підставою для відмови задоволення такого позову та прийняття рішення по суті заявлених вимог щодо належного Відповідача. Таким чином у позовній заяві [PERSON] по даній справі, що спрямована до кількох відповідачів, відсутній обґрунтований зміст позовних вимог щодо Державної казначейської служби України, що суперечить вимогам пункту 4, частини третьої, статті 175 ЦПК України та є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. У відповідності до ст.ст. 76-83 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Стаття 89 ЦПК України встановлює, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Стаття 95 ЦПК України передбачає, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про національну поліцію»національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: забезпечення публічної безпеки і порядку; охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; протидії злочинності; надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги. Згідно із ч. 3 ст. 19 цього Закону держава, відповідно до закону, відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень. Статтею 56 Конституції України визначено право кожної особи на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування заподіяної шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати заподіяну шкоду в повному розмірі. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173,1174 цього Кодексу). Оскільки, підставою для відшкодування шкоди є встановлена рішенням суду протиправність постанов, винесених поліцейськими у справах про адміністративні правопорушення, за якими не було накладено адміністративне стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відтак спеціальні норми, передбачені ч.1 ст.1176 ЦК України, застосуванню не підлягають. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди за статтями 1173,1174 ЦК України є неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, що є предметом доказування по справі. Відповідно до ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Згідно правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17, статті 1173,1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Необхідною умовою для притягнення держави до відповідальності за дії, бездіяльність органу державної влади у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Наявність цих умов в межах розгляду цивільної справи має довести позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди. Як роз`яснено у п. п. 3, 5Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та непов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Позивач не надав належних та допустимих доказів, які б свідчили, що на сьогоднішній день є відповідний процесуальний документ (постанова або вирок суду), де встановлені факти неправомірних дій поліцейського ГУНП при складанні протоколу про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] , за ч. 1 ст. 122 КУпАП. Крім того, позивач при розгляді даної справи не надав доказів того, що йому завдано моральної шкоди співробітниками патрульної поліції, а також доказів того, що їх діяння були протиправними внаслідок неналежного виконання покладених на них трудових чи службових обов`язків. Виходячи з приписів статей 23, 1167 ЦК України підставою відповідальності за завдану моральну шкоду є склад цивільно-правового правопорушення, що складається з таких елементів: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Умовою відповідальності є неправомірне рішення, дія чи бездіяльність, внаслідок яких завдано моральну шкоду. Зобов`язання відшкодувати моральну (немайнову) шкоду виникає лише за умови, що вказана шкода є безпосереднім наслідком певної протиправної дії (бездіяльності). За загальним правилом, зобов`язання відшкодувати моральну шкоду виникає з вини відповідача. Відповідальність без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Позивач, як на підставу своїх позовних вимог посилається на те, що незаконними діями позивачу було завдано моральні страждання, оскільки він майже чотири місяця оскаржував дії працівників поліції, які його незаконно, притягнули до адміністративної відповідальності, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, а також до погіршення стану його здоров`я та погіршення відносин з оточуючими людьми. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При вирішенні вимог про відшкодування моральної шкоди, суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить. У постанові Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі № 640/16169/17 (провадження № 61-15393св18) зазначено, що: «здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, затримання особи, отримання пояснень та інше). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частини перша, друга статті 23 ЦК України). Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України). Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22). Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, що вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21). Суд вважає, що позивач, у порушення ст. ст.12, 81 ЦК України не надав суду доказів наявності умов для відшкодування моральної шкоди: неправомірність дій органу державної влади (відповідача), наявність шкоди і причинного зв`язку між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Сам факт скасування постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є доказом заподіяння йому моральної шкоди та підставою для її відшкодування, оскільки судове рішення, яким скасовано постанову про притягнення останнього до адміністративної відповідальності, не встановлює доведеність усіх обов`язкових складових цивільно-правової відповідальності. Разом з тим, порушуючи питання про відшкодування моральної шкоди в розмірі 10000 грн., позивач не надав суду належних, достатніх, достовірних та допустимих доказів щодо спричинення йому моральної шкоди в цьому розмірі, на підставі яких позивач оцінив свої моральні страждання, а також не довів причинно-наслідкового зв`язку між неправомірними діями відповідачів і заподіяною шкодою. Позовна заява містить лише загальні посилання на наявність підстав, на думку позивача, для відшкодування моральної шкоди, та посилання на моральні страждання. З огляду на встановлені судом обставини, з урахуванням того, що сам факт скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення та закриття цієї справи не є доказом заподіяння позивачу моральної шкоди та підставою для її відшкодування, оскільки рішення, яким скасовано зазначену постанову, безумовно не встановлює доведеність усіх обов`язкових складових цивільно-правової відповідальності; позивачем не доведено належними, достатніми, достовірними та допустимими доказами причинно-наслідкового зв`язку між неправомірними діями відповідачів і заподіяною шкодою, а також того, що його негативні емоції досягли рівня страждання або приниження, які заподіяли моральну шкоду в розмірі 10000 грн., суд вважає, що позовна заява є необґрунтованою. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю та необґрунтованістю позовних вимог, оскільки позивачем не представлено, а судом не отримано жодних переконливих доказів на їх підтвердження. 7. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі, то витрати понесені позивачем при зверненні із позовом у розмірі 2481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одна) гривня 00 копійок - судового збору, залишаються за позивачем.

Outcome: dismissed