Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-22 00:00:00

05\~грудня 2023\~року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про стягнення заборгованості за кредитним договором. В позові зазначив, що 10 грудня 2019 року між АТ "Альфа-Банк" та відповідачкою було укладено договір про надання кредиту №591061050, відповідно до якого банк надав [PERSON] кредит, в розмірі 37 960,00 грн. на строк 24 місяці, на споживчі потреби, з відсотковою ставкою 18,99 % річних. 20 грудня 2021 року між АТ "Альфа-Банк" та ТОВ "Фінансова компанія "Еліт Фінанс" було укладено договір факторингу, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги, в тому числі за кредитним договором відповідачки. Таким чином ТОВ "Фінансова компанія " Еліт Фінанс" набуло статусу кредитора за кредитним договором №591061050 від 10 грудня 2019 року. Згідно розрахунку заборгованості за відповідачкою обліковується борг, станом на 20 грудня 2021 року, в розмірі 43662,19 грн., який складається з: 23858,57 грн. заборгованість за тілом кредиту, та 19803,62 грн. заборгованість за відсотками. На підставі зазначеного позивач просив суд стягнути з відповідачки борг, в розмірі 43662,19 грн. та витрати на оплату судового збору, в розмірі 2684,00 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, на адресу суду направив заяву про слухання справи у його відсутність, підтримання позовних\~вимог в\~повному обсязі та не заперечення проти ухвалення заочного рішення. Відповідачка в судове засідання також не з`явилася, про розгляд справи повідомлялася у встановленому законом порядку, про що в матеріалах справи є відповідні докази, причини неявки суд не повідомила, відзиву на позовну заяву не направляла. Судом, за згоди представника позивача, ухвалено про заочний розгляд справи у відсутність відповідачки на підставі наявних у справі доказів, у відповідності до ст.280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши докази у справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 10 грудня 2019 року між АТ «Альфа-Банк» та відповідачкою в електронній формі, згідно ЗУ «Про електронну комерцію», було укладено кредитний договір № 591061050, за яким банк надав відповідачці у тимчасове платне користування грошові кошти, в розмірі 37960,00 грн. строком на 24 місяці, зі сплатою 18,99 % річних від суми кредиту та сплатою комісії за обслуговування кредиту, в розмірі 2,75 % від суми кредиту щомісячно. Про вказане свідчить копія оферти на укладення угоди про надання кредиту від 10 грудня 2019 року, підписана відповідачкою, копія акцепту на укладення угоди про надання кредиту від 10 грудня 2019 року та копія паспорту споживчого кредиту, підписаного відповідачкою 10 грудня 2019 року (а.с.5-6). АТ «Альфа-Банк» виконало зобов`язання за кредитним договором, надавши відповідачці грошові кошти, що підтверджується випискою по рахунку відповідачки, однак остання не виконала\~взятих на\~себе за\~договором зобов`язань,\~грошові кошти\~та відсотки\~за їх\~користування не\~повернула,\~у зв`язку\~з чим\~їй нараховано\~заборгованість,\~в розмірі\~43662,19\~грн.,\~яку за\~договором факторингу №4 від 20 грудня 2021 року, було передано ТОВ "ФК "Еліт Фінанс" (а.с.7-12, 13-30). Згідно наданого позивачем розрахунку, відповідачці нараховано заборгованість за даним кредитним договором, у розмірі 43662,19 грн., з яких: 23858,57 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 5189,02 грн. - заборгованість за відсотками та 14614,60 - заборгованість за комісією по обслуговуванню кредиту, яку позивач у позові просив стягнути як заборгованість за відсотками в загальному розмірі 19803,62 грн. (5189,02 грн. + 14614,60 грн.) (а.с.31). Суму заборгованості перед позивачем відповідачка в добровільному порядку не сплачує. Суд вважає, що між сторонами мають місце цивільно-правові відносини із зобов`язального права по кредитному договору. Згідно з пунктом 6 статті 3 ЦК України\~справедливість, добросовісність та розумність належать до загальних засад цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України\~зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з абзацом третім частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»\~(у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності\~Законом України «Про споживче кредитування») кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього\~Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього\~Закону, є нікчемною. 10 червня 2017 року набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року № 1734-VІІІ. Цей Закон визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері. У зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів»\~текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить\~Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування»\~після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування»\~умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Згідно частини другої статті 215 ЦК України\~недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування»\~(10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у пункті 31.29 постанови від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21). Пунктом 1 підписаних сторонами оферти та акцепту на укладення угоди про надання кредиту від 10 грудня 2019 року, встановлено комісію за обслуговування кредиту, тобто фактично встановлено плату позичальника за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо передбачена частиною першою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Необхідність внесення плати за розрахунково-касове обслуговування передбачена й у графіку щомісячних платежів, який є частиною угоди про надання кредиту від 10 грудня 2019 року (а.с.6 зворотна сторона). Враховуючи наведене, оскільки відповідачці [PERSON] було встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, суд дійшов висновку, що положення пункту 1 оферти та акцепту на укладення угоди про надання кредиту від 10 грудня 2019 року, підписаних відповідачкою та АТ «Альфа-Банк», щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту, в розмірі 2,75 % від суми кредиту щомісячно, є нікчемними. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частина 3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За такого, вимоги позивача про стягнення з відповідачки заборгованості за комісією по обслуговуванню кредиту, в розмірі 14614,6 грн. які позивач просив стягнути як частину відсотків (19803,62 грн.), є безпідставними, а тому задоволенню не підлягають. З огляду на викладене, враховуючи, що відповідачка порушила умови кредитного договору та не в повному обсязі розраховувалася з позивачем за кредитом, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, однак підлягають задоволенню частково, в розмірі 18608,59 грн., стосовно стягнення заборгованості за тілом кредиту, оскільки, як вбачається із розрахунку заборгованості, відповідачкою в період дії кредитного договору сплачено 10439,00 грн. в рахунок погашення заборгованості за комісією, нарахування якої судом визнано безпідставним, а тому вони підлягають вирахуванню із загальної заборгованості за відсотками - 5189,02 грн. та тілом кредиту - 23858,57 грн., в зв`язку з чим розмір заборгованості відповідачки за угодою про надання кредиту від 10 грудня 2019 року, складає 18608,59 грн. (23858,57 грн. + 5189,02 грн. - 10439,00 грн.). Відповідно до ст.141 ЦПК України суд покладає на відповідачку обов`язок по відшкодуванню позивачу витрат на оплату судового збору, пропорційно задоволеним позовним вимогам, в розмірі 1143,91 грн.

Outcome: partial