Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] до [PERSON] про\~стягнення аліментів\~на одного\~з подружжя\~до досягнення\~дитиною трьох\~років, посилаючись на те, що в період шлюбу з [PERSON] у них народився син - [PERSON] , [INFO] . Даний факт зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 1566 від 15.10.2021 року. Подружні стосунки між нею та відповідачем не склались, а тому нею подано до Соснівського районного суду позов про розірвання шлюбу. Їх спільний син проживає з нею у [ADDRESS] та повністю знаходяться на її утриманні. Вона на даний час перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення ним трирічного віку, не працює, а утримання дитини потребує значних витрат. Відповідач, в свою чергу, не надає матеріальну підтримку в повному обсязі, хоча має регулярний дохід, оскільки є діючим військовослужбовцем в/ч [NUMBER] та має змогу надавати матеріальну допомогу на її утримання до досягнення їхнім сином трьох років. Наскільки їй відомо, відповідач аліментів нікому не платить, стягнень по виконавчим документам з нього не проводиться. Просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її утримання, в розмірі 1/6 частини від заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною [PERSON] , трирічного віку, тобто до [INFO] . Позивач в судове засідання не з`явилася, в позовній заяві просила розгляд справи проводити без її участі. Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, з заявами та клопотаннями до суду не звертався. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК). У відповідності з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 263 ЦПК). В судовому засіданні встановлено, що 12 лютого 2021 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований Черкаським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 154. У шлюбі у сторін народився\~син [PERSON] , [INFO] . Позивачка в позовній заяві зазначає, що їх спільний з відповідачем син проживає з позивачкою, що в ході розгляду справи не спростовано стороною відповідача. [PERSON] на час розгляду справи перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення дитиною трирічного віку. Згідно ч. 1\~ст. 75 СК України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Положеннями ч. 2\~ст. 75 СК України, визначено, що право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. При цьому, відповідно до ч. 2\~ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Диспозиція\~ст. 84 СК України\~визначає, що право на утримання має вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу (ч. 4\~ст. 84 СК України). Відповідно до ч. 2\~ст. 91 СК України, жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті\~84\~та статей\~86\~і\~88\~цього\~Кодексу. З урахуванням наведеного, а також тієї обставини, що відповідач є працездатним, має дохід, доказів того, що на його утриманні перебувають інші особи,\~\~суду не надано, суд приходить до висновку, що відповідач може надавати матеріальну допомогу своїй дружині. Згідно з ч. 2\~ст. 77 СК України, за рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі. Положеннями ч. 3\~ст. 77 СК України\~визначено, що аліменти сплачуються щомісячно. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частина від заробітку (доходу) відповідача, починаючи з 20.09.2023 року і до досягнення дитиною - сином [PERSON] , [INFO] , трирічного віку, тобто до [INFO] . Оскільки позивач згідно\~Закону України «Про судовий збір»\~звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів то відповідно до вимог\~ст. 141 ЦПК України\~суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1073,60 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved