Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-14 00:00:00

Представник позивача - адвокат Лук`янчук С.М. звернувся у Рівненський районний суд Рівненської області з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики від 12 травня 2021 року в сумі 20 797 доларів США, з яких 20 000 доларів США - осноний борг, 797 доларів США - 3% річних. В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що між сином позивача, [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, що підтверджується розпискою від 12 травня 2021 року. За умовами розписки [PERSON] отримав від [PERSON] у позику 20 000 доларів США , які зобов`язався повернути до 31 грудня 2021 року. [INFO], [PERSON] в ході бойових дій на Донеччині загинув. Відповідач отримані у позику кошти позивачу, як єдиному спадкоємцю [PERSON] , не повернув, в зв`язку із чим позивач вимушена звернутися за захистом своїх порушених прав до суду. Ухвалою суду від 09 травня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 06 жовтня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач та представник позивача - адвокат Лук`янчук С.М. в судове засідання не з`явились, представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність та відсутність позивача, підтримує позовні вимоги, просить позов задоволити та не заперечує проти заочного вирішення справи. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, жодних заяв чи клопотань від нього не надходило. Враховуючи, що відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, шляхом направлення судових повісток, а також те, що представник позивача не заперечує проти заочного вирішення справи, відповідач відзив не подав, наявні всі умови, встановлені ст. 280 ЦПК України, які необхідні для ухвалення заочного рішення. Таким чином, суд ухвалив провести розглядати справу у відсутність відповідача за доказами, що містяться в матеріалах справи при заочному розгляді справи відповідно до положень ст. 281 ЦПК України. Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст.ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно з ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Так, 12 травня 2021 року [PERSON] отримав від [PERSON] в якості позики грошові кошти в сумі 20 000 доларів США та зобов`язався повернути їх до 31 грудня 2021 року. Дана обставина підтверджується дослідженою у судовому засіданні копією розписки від 12 травня 2021 року, написаною та підписаною власноручно відповідачем. [INFO], [PERSON] загинув, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 11 березня 2022 року. Після смерті [PERSON] державним нотаріусом Заліщицької державної нотаріальної контори Чаплій А.М. заведено спадкову справу № 94/2022, згідно якої єдиним спадкоємцем, що прийняв спадщину після [PERSON] є його мати [PERSON] , що підтверджується повідомленням нотаріуса № 30/01-16 від 25 квітня 2023 року та свідоцтвом про право на спадщину за законом від 26 січня 2023 року. На момент розгляду справи 15 січня 2024 року відповідач не виконав свої зобов`язання щодо погашення боргу, внаслідок чого у нього перед позивачем утворилася прострочена заборгованість у розмірі 20 000 доларів США. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України). Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Статтею 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Фактична передача грошей від позикодавця до позичальника в розмірі 20 000 доларів США підтверджується розпискою, за якою [PERSON] зобов`язувався повернути борг до 31 грудня 2021 року, однак не виконав умов договору та не повернув суму позики позикодавцеві. Таким чином, суд прийшов до висновку, що внаслідок ухилення від виконання взятих на себе зобов`язань утворився борг у відповідача перед позивачем. Згідно правової позиції, що висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року в справі № 14-134цс18 у разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. За змістом частини першої статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року № 6-49цс12 і підтримані Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц. У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3% річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому, при обрахунку 3% річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України, про що вказала Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі №373/2054/16-ц. В такому разі, позивач має право на захист свого майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації (плати) від відповідача за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати позивачу шляхом стягнення 3 процентів річних за період з 01 січня 2022 року. Таким чином, борг відповідача перед позивачем зі сплати 3% річних, за період з 01 січня 2022 року по 30 квітня 2023 року становить: 20 000 х 485 х 3% /100 /365 = 797 доларів США. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені позивачем судові витрати по справі по сплаті судового збору в розмірі 7605 грн. 18 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved