Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-16 00:00:00

Позивачка звернулася 05.07.2023 до Приморського районного суду м.Одеси з позовом до [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю квартири [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивовані тим, що 05.11.2009 між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. З 2009 по 2011 роки сторони проживали разом в м. Одесі, однак у грудні 2011 року [PERSON] не повернувся додому, при цьому, [PERSON] спостерігала свого чоловіка в м. Одесі та в останній раз бачила його у грудні 2012 року. З 2011 року позивачка проживала сама та не зверталася до суду з метою розірвання шлюбу, адже сподівалася на відновлення сімейних відносин та повернення чоловіка в Україну. У 2020 році [PERSON] купила квартиру, яку на разі не може продати через відсутність згоди чоловіка, адже на момент придбання квартири вона перебувала у зареєстрованому шлюбі, хоча [PERSON] повернувся до Китайської народної республіки ще в 2013 році. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 07.07.2023 провадження у справі було відкрите, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 16.08.2023. У зв`язку з неявкою учасників справи у підготовче засідання 16.08.2023 розгляд справи було відкладено до 10.10.2023. У підготовчому засіданні 10.10.2023 проведеному за участі представника позивача [PERSON] було задоволено клопотання представника позивача про залишення без розгляду клопотання про витребування доказів, в результаті проведених підготовчих дій було закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті на 23.11.2023. У судовому засіданні 23.11.2023 проведеному за участі представника позивача [PERSON] було продовжено розгляд справи у заочному провадженні, для повторного сповіщення відповідача розгляд справи відкладено до 17.01.2024. У судове засідання 17.01.2024 учасники справи не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду повідомлялися у встановленому законом порядку. Представник позивача [PERSON] звернулася до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала. Ухвала суду про відкриття провадження у даній справі розмішена в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на електронному сайті Приморського районного суду м. Одеси, тобто ухвала суду є доступною для ознайомлення та загальновідомою. Відповідно до ч.4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, у зв`язку з повторною неявкою відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, відсутністю заперечень з боку позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів у заочному порядку. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, оцінивши докази, приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , 05 листопада 2009 року зареєстрували шлюб, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] видане повторно 18.04.2023 (а.с.14). 06 вересня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Глорі Плюс» і громадянином України [PERSON] було укладено договір №2/316-9/3 про пайову участь в будівництві об`єкта нерухомого майна, відповідно до якого товариство зобов`язалося побудувати та здати в експлуатацію об`єкт будівництва, а пайовик зобов`язався прийняти та оплатити товариству суму договору. Об`єктом договору виступила однокімнатна квартира будівельний номер 316 , загальною проектною площею 48,76 м.кв. розташована на другому поверсі багатоквартирного житлового комплексу з об`єктами соціального призначення і підземним паркінгом «Дев`ята Жемчужина» за адресою: [ADDRESS] (а.с.44-48). 10 січня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Глорі Плюс» і громадянином України [PERSON] та громадянкою України [PERSON] було укладено додаткову угоду №1 до Договору пайової участі в будівництві об`єкту нерухомого майна №2/316-9/3 від 06 вересня 2013 про заміну сторони, за умова якого всі права та обов`язки по договору №2/316-9/13 про пайову участь в будівництві об`єкту нерухомого майна, укладеного 06 вересня 2013 переходять до [PERSON] (а.с.49). 10 січня 2020 року товариство з обмеженою відповідальністю «Глорі Плюс» і [PERSON] , в інтересах якої діяла [PERSON] уклали акт приймання-передачі квартири [ADDRESS] (а.с.50). Згідно з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №336581751 від 22.06.2023, 13.01.2020 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Осінцевою Валентиною Михайлівною було зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] (а.с.10-11). Вищевказана квартира оцінена у розмірі 1 628 597 грн, згідно звіту про оцінку майна №36РМ-230407-001 від 07.04.2023 (а.с.18-30). [PERSON] який діяв в інтересах [PERSON] 24.12.2019 продав [PERSON] житлову будівлю [ADDRESS] за 2 527 400 грн, яка належала [PERSON] , про що свідчить договір купівлі-продажу від 24.12.2019 зареєстрований приватним нотаріусом Одського міського нотаріального округу Лебідь О.В. під №1890 та договір купівлі-продажу від 29.10.2009, зареєстрований приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Шевиріною А.О. під №2860 (а.с.37-43). Квартира, що належать позивачці була придбана під час шлюбу з відповідачем. За загальним правилом власник самостійно розпоряджається своїм майном. Розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості. Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц. Відповідно до п. 3 ч.1 та ч.6 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. У заочному рішенні Київського районного суду м. Одеси від 11.04.2022 у справі №522/23790/21 предметом позову якої є позбавлення [PERSON] батьківських прав та стягнення аліментів, вказано, що [PERSON] повідомляв, не знає свого батька і ніколи з ним не спілкувався, а розшук Є Юньхао не дав результатів (а.с.75-77). Вищевказане свідчить на користь тверджень позивача про відсутність відповідача в її житті, тобто припинення фактичних шлюбних відносин. Позивачка вказує, що фактичні шлюбні відносини з відповідачем припинилися в у грудні 2011 року. Крім того, вказує, що квартира куплена нею за особисті кошти на підтвердження чого надано договір продажу житлової будівлі, яка була придбана нею у жовтні 2009 році, тобто до шлюбу. Доказів на спростування таких обставин суду не представлено. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що вимога про визнання нерухомого майна - квартири особистою приватною власністю [PERSON] підлягає задоволенню.

Outcome: approved