Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-21 00:00:00

У листопаді 2016 року до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська надійшла позовна заява АТ КБ «ПриватБанк» в уточненій редакції якого (від 13.09.2022) позивач просив суд, стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором №DNHLGB00000786 від 25.09.2007 у розмірі 59\~609,81 доларів США та яка складається з: заборгованості за кредитом 29\~815,94 доларів США; заборгованості за відсотками 12\~577,00 доларів США; комісії 3\~180,70 доларів США; пені 14\~036,17 доларів США, а також вирішити питання розподілу судових витрат. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач посилався на те, що 25.09.2007 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №DNHLGB00000786 відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 49\~427,00 доларів США зі сплатою чергових платежів у розмірі 515,59 доларів США, з кінцевим строком повернення до 24.09.2027 та зі сплатою відсотків за користування грошима у розмірі встановленому договором. З огляду на те, що [PERSON] не виконала взяті на себе кредитним договором зобов`язання, що призвело до утворення заборгованості, позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. Відповідачем [PERSON] надано відзив на позовну заяву та письмові пояснення, доводи викладені в яких зводяться до не згоди з заявленими позовними вимогами. Так, останньою зазначено, що розрахунок заборгованості за тілом кредиту, наданий позивачем, виконано не вірно у зв`язку з чим є не можливим правильне вирахування заборгованості за відсотками та пенею. Також, відповідачем вказано про порушення порядку дострокового стягнення заборгованості та строк позовної давності стосовно вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська Ткаченко Н.В. від 30.11.2016 відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду. Ухвалою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 16.12.2016 цивільну справу за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» передано за підсудністю до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська з підстав визначених п.2 ч.1 ст.116 ЦПК України. Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська [PERSON] від 22.03.2017, цивільну справу прийнято до свого провадження та призначено до розгляду. Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 17.05.2018 вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. У зв`язку з відстороненням судді [PERSON] , справу передано судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська [PERSON] якою за ухвалою від 10.08.2018 її прийнято до свого провадження та призначено до розгляду. У зв`язку з відстороненням судді [PERSON] від здійснення правосуддя, справу було передано судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська [PERSON] . У зв`язку зі звільненням судді [PERSON] у відставку, справу було передано судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська Куцеволу В.В., яким за ухвалою від 19.02.2021 її прийнято до свого провадження та призначеного до розгляду у судовому засіданні за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого судового засідання. Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 01.07.2021 витребувано докази. Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 08.02.2023 клопотання представника відповідача про призначення судово-економічної експертизи, залишено без розгляду, закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду по суті у судовому засіданні. У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги та надав пояснення аналогічні викладеним у позові. У судовому засіданні представник відповідача надав пояснення аналогічні викладеним у відзиві та письмових поясненнях. Також, зазначив, що кредит дійсно було отримано, заборгованість існує однак не у тому розмірі, яка зазначена у позові. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд дійшов наступного висновку. Так, відповідно до копії кредитного договору №DNHLGB00000786 від 25.09.2007 укладеного між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] , остання отримала кредит у розмірі 49\~427,00 доларів США на строк до 24.09.2027 та зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,92% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту щомісяця та обов`язкової єдино разової комісії у розмірі 1,00% від суми виданого кредиту за розрахунково-касове обслуговування в період сплати. Розмір чергових платежів становить 515,59 доларів США. Також вказаним договором передбачено наступне: -п.2.3.3 визначено, що на власний розсуд, банк має право, змінити умови договору зажадати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати винагороди, комісії та відсотків за його користування, виконання інших зобов`язань за цим договором у повному обсязі шляхом направлення відповідного повідомлення. При цьому, згідно ст.212, 611, 651 ЦК України щодо зобов`язань, строк виконання яких не настав , вважається, що строк настав у зазначену в повідомленні дату. На цю дату позичальник зобов`язується повернути банку суму кредиту в повному обсязі, винагороду, комісію й відсотки за фактичний строк його користування, у повному обсязі виконати зобов`язання за договором; -п.3.2 визначено, що згідно ст.212 ЦК України, при порушенні позичальником зобов`язань по погашенню за кредитним договором, передбачених пп.2.2.4 (позичальник зобов`язується здійснити погашення кредиту в порядку, сумах і строки передбачені договором), 2.3.3, 7.1 цього договору, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі, зазначеному у п.7.4 цього договору на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитним договором. Розраховані відповідно до цього пункту договору відсотки сплачуються позичальником щомісяця в період сплати понад зазначену в п.7.1 суми щомісячного платежу за кредитним договором; -п.4.1 визначено, що при порушенні позичальником будь-якого зобов`язання передбаченого п.п.2.2.2, 2.2.3 даного договору, банк має право нараховувати, а позичальник зобов`язується сплатити банку пеню в розмірі 3,00% від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання, але не менше 1 гривні; -п.7.4 визначено, що згідно ст.212 ЦК України, при порушенні позичальником зобов`язань по погашенню кредиту, передбачених пп.2.2.4, 2.3.3, 7.1 цього договору, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 2,32% на місяць, нараховані на суму непогашеної в строк заборгованості. Позивачем на підтвердження розміру заборгованості надано розрахунок, відповідно до якого, її розмір станом на 07.12.2018 становить 59\~609,81 доларів США та яка складається з: заборгованості за кредитом 29\~815,94 доларів США; заборгованості за відсотками 12\~576,99 доларів США; комісії 3\~180,70 доларів США; пені 14\~056,17 доларів США. Розмір заборгованості станом на 28.11.2016: за відсотками 5\~786,55 доларів США; комісія 1\~193,50 доларів США; пеня 1\~916,03 доларів США. В силу ст.ст.\~526,\~527 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст.610 ч.1, ст.611, ст.612 ч.1 ЦК України: порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання; у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, розірвання договору, сплата неустойки, відшкодування збитків; боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. За змістом частини першої статті 546 ЦК України, пеня є видом забезпечення виконання зобов`язання. Відповідно до ч.3 ст.549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. За змістом частини 1 статті 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. У договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (частина друга статті\~627\~ЦК\~України у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», який набрав чинності 16 жовтня 2011 року). Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частина третя статті\~1054\~ЦК\~України у вказаній редакції). 10.06.2017 набрав чинності Закону України «Про споживче кредитування», який визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування» (стаття 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній з 10 червня 2017 року). Отже, регулювання правовідносин банку зі споживачем щодо кредитування для споживчих потреб до 10 червня 2017 року відбувалося з урахуванням приписів Закону України «Про захист прав споживачів». З 10.06.2017 на ці відносини поширюється Закон України «Про споживче кредитування», а у частині, що йому не суперечить, - також Закон України «Про захист прав споживачів». Визначаючи зміст правовідносин, які виникли між сторонами кредитного договору, суди повинні встановити: на які потреби було надано кредит, чи здійснювалось кредитування з метою задоволення боржником особистих економічних та побутових потреб. Установивши, що кредитування здійснювалось на споживчі потреби, суд повинен застосувати до встановлених правовідносин законодавство щодо захисту прав споживачів (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 14 вересня 2016 року у справі № 6-223цс16). Якщо кредитодавець згідно з договором про надання споживчого кредиту одержує внаслідок порушення споживачем умов договору право на вимогу повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, або на вилучення продукції чи застосування іншої санкції, він може використати таке право лише у разі: 1) затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла щонайменше - на три календарні місяці; або 2) перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на десять відсотків; або 3) несплати споживачем більше однієї виплати, яка перевищує п`ять відсотків суми кредиту; або 4) іншого істотного порушення умов договору про надання споживчого кредиту. Якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла-шістдесяти календарних днів з дня одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність (частина десята статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» зі змінами, передбаченими Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», який набрав чинності 16 жовтня 2011 року). Наведені приписи дають підстави виснувати, що частина десята статті 11 зазначеного Закону у редакції, що була чинною до 10.06.2017, встановила обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту. Отже, звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений вказаним Законом порядок. Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10.06.2017, не дотримавши передбачений зазначеним договором порядок, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то в останнього як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а у суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором (постанова ВС/КЦС від 28.06.2023 прийнята за результатами розгляду справи №638/13683/15). Виходячи з того, що позивач, з позовом, звернувся до суду у листопаді 2016 року, а матеріали справи не містять доказів щодо виконання останнім приписів ЗУ «Про захист прав споживачів» у редакції Закону чинній до 10.06.2017 та вимог п.2.3.3 кредитного договору, відсутні підстави для дострокового стягнення коштів за таким договором. В той же час, враховуючи те, що відповідачем порушено умови договору щодо вчасного внесення коштів на погашення заборгованості, вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за кредитним договором розмір якої станом на 28.11.2016 становить 8\~896,08 доларів США та складається з: заборгованості за відсотками 5\~786,55 доларів США; комісії 1\~193,50 доларів США; пені 1\~916,03 доларів США, підлягає задоволенню. Ухвалюючи вказаний висновок, судом враховано, що у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення правочинів, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 Цивільного кодексу України, а також частини першої статті 1049 Цивільного кодексу України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України (постанова ВС/КЦС у справі №916/4693/15 від 18.09.2020). Також суд зазначає, що сторонами не висловлювалося доводів щодо неправомірного нарахування комісії та пені. Доводи відповідача щодо невірного розрахунку заборгованості, не приймаються судом до уваги, оскільки останнім не надано іншого розрахунку заборгованості, а клопотання про призначення судової-економічної експертизи було залишено без розгляду у зв`язку з тим, що клопотання не було підписано. Повторного клопотання представником відповідача не подавалося. Твердження відповідача щодо пропуску строку позовної давності до вимог про стягнення заборгованості за відсотками, пенею та комісією, які нараховані станом на листопад 2016 року, спростовуються наявними у матеріалах справи доказами, в тому числі випискою про рух коштів за рахунком відкритим на виконання кредитного договору. Виходячи з приписів ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3 972,69 грн.

Outcome: partial