Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-14 00:00:00

11.12.2023 позивач [PERSON] в особі представника позивача - адвоката Цокало Тетяни Михайлівни звернувся до суду з позовною заявою, відповідно до якої просить суд визнати виконавчий напис №13824, вчинений 15.03.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною про стягнення грошових коштів з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Сенс банк» таким, що не підлягає виконанню; стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору та витрати на правничу допомогу в загальній сумі 10895,68 грн. В обґрунтування позову представник позивача зазначила, що вчинений приватним нотаріусом виконавчий напис від 15.03.2021 № 13824, яким звернуто з позивача стягнення як з боржника на користь кредитора - Акціонерного товариства «Сенс банк» 46988,23 грн заборгованості, суперечить вимогам статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» щодо обов`язковості надання нотаріусу переліку документів, які б підтверджували наявність безспірності заборгованості, а також вимогам Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України щодо документів, на підставі яких здійснюється стягнення, у зв`язку з чим представник позивача просила визнати виконавчий напис нотаріуса від 15.03.2021 № 13824, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною, таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою суду від 12.12.2023 задоволено заяву представника позивача про забезпечення позову; з метою забезпечення позову зупинено стягнення за виконавчим написом № 13824 від 15.03.2021, виданим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною про стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Сенс банк» заборгованості у сумі 46988,23 грн, на підставі якого 19.05.2021 приватним виконавцем виконавчого округу Сумської області Закорком Вадимом Вікторовичем відкрито виконавче провадження ВП № [NUMBER] до вирішення цивільної справи по суті. Ухвалою Краснопільського районного суду Сумської області від 15.12.2023 відкрито провадження у даній справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін, призначено розгляд справи по суті на 15.01.2024, встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи, залучено до участі у справі у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: 1) приватного виконавця виконавчого округу Сумської області Закорка Вадима Вікторовича, 2) приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хару Наталію Станіславівну, встановлено третім особам строк для подання пояснень щодо позову. Відповідач подав відзив на позовну заяву із запереченнями проти позову, зокрема у відзиві зазначено, що позивачем безпідставно заперечується безспірність заборгованості, у позові не доведено наявність заборгованості у іншому розмірі ніж вказаний у виконавчому написі нотаріуса, відповідач вважає оскаржуваний виконавчий напис законним, наголошує, що ним як стягувачем був поданій повний пакет документів, необхідних для вчинення виконавчого напису, просить відмовити у задоволенні позову. Також 22.12.2023 від представника відповідача до суду надійшло клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У відзиві на позов та у клопотанні представник відповідача просила суд проводити розгляд справи буз її участі. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. у судове засідання не прибула, пояснень щодо позову не подала. Третя особа приватний виконавець Закорко В.В. у судове засідання не прибув, пояснень щодо позову не подав. Позивач та його представник у судове засідання не прибули, у поданій до суду 15.01.2024 за вх. № 214 заяві представник позивача просила розглядати справу без її участі та участі позивача, позов підтримала та наполягала на задоволенні позову у повному обсязі. Враховуючи позиції сторін, суд вважає за можливе проводити судовий розгляд справи буз їх участі за наявними у справі матеріалами. У відповідності до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи без фіксування судового засідання технічними засобами. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що позивачу із Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень стало відомо про те, що відносно нього було відкрито виконавче провадження №65485303. Підставою для відкриття виконавчого провадження став виконавчий напис нотаріуса за №13824 від 15.03.2021, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. про стягнення боргу з [PERSON] на користь АТ «Альфа-Банк» (назву якого змінено на АТ «Сенс банк») у розмірі 46988,23 грн. Позивач вважає, що при зверненні відповідача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису, нотаріус вчинив виконавчий напис, не перевіривши при цьому факт безспірності заборгованості; відповідач не надав приватному нотаріусу кредитний договір, а також виписки з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення; при вчиненні оскаржуваного напису нотаріус керувався пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, який постановою Київського апеляційного адміністративного суду № 826/20084/14 від 22.02.2017 визнаний нечинним; договір який був поданий нотаріусу, не був нотаріально посвідчений. Такі обставини, на думку позивача, свідчать про те, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус не мав можливості перевірити безспірність суми заборгованості, крім того нотаріус вчинив виконавчий напис без відповідних законних підстав. За загальним правилом статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до абзацу 7 частини першої статті 89 Закону України «Про нотаріат» у виконавчому написі повинні зазначатися розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника. У постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року в справі № 6-887цс17 зроблено висновок, що «вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності». Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19) зазначено, що «вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною - стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності». У ході розгляду справи встановлено, що позивач не спростовує розрахунок заборгованості належними і допустимими доказами, не надає доказів часткового чи повного погашення заборгованості, отже сума заборгованості позивачем не заперечується, позивачем не надано до суду належних і допустимих доказів, які б спростовували безспірність вимог стягувача, а також, доказів, які могли б підтвердити відсутність у нотаріуса (третьої особи) права вчинення виконавчого напису внаслідок спливу трирічного строку з дня права вимоги. Водночас судом встановлено, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом 15.03.2021 з посиланням на статті 87-91 Закону України «Про нотаріат» та пункт 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, у той час як постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14 визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, зокрема в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин», відповідно до якого для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Ухвалою від 06.03.2017 у справі № 826/20084/14 Вищий адміністративний суд України відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 та до закінчення касаційного розгляду зупинив її виконання. Касаційний розгляд справи було закінчено винесенням ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017, яка згідно інформації ЄДРСР України була опублікована 13.11.2017. Тобто на момент вчинення оскаржуваного виконавчого напису дія постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14 була відновлена. Встановлено, що резолютивну частину постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» № 23 від 21.03.2017. Резолютивну частину ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі № 826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» № 92 від 24.11.2017. Таким чином застосуванню при вирішенні спору підлягає саме Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку та підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 зі змінами, внесеними постановами Кабінету Міністрів України № 2075 від 11.11.1999, № 693 від 24.04.2000, № 1602 від 29.11.2001, № 662 від 26.11.2014, № 347 від 27.05.2015. Пунктом 1 зазначеного Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, нотаріусу подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Таким чином, після скасування внесених постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 змін до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, виконавчий напис міг бути вчинений лише за умови подання оригіналу нотаріально посвідченого договору чи його дублікату, що має силу оригіналу. Вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності необхідних оригіналів нотаріально посвідчених договорів чи їх дублікатів має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. З наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно для вчинення виконавчого напису відповідачем до приватного нотаріуса був поданий нотаріально посвідчений договір, в свою чергу, позивач зазначає, що жодного нотаріально посвідченого кредитного договору з ПАТ «Альфа-Банк» не укладав. Відсутні відомості про нотаріальне посвідчення кредитного договору № [NUMBER] від 13.06.2017 і у самому тексті виконавчого напису від 15.03.2021 № 13824. Відповідачем не подано до суду належних та достовірних доказів на підтвердження того факту, що подані ним для вчинення виконавчого напису документи відповідали вимогам, які пред`являються вище приведеним Переліком, та в момент вчинення виконавчого напису 15.03.2021 у нотаріуса були наявні правові підстави для його вчинення. Висновки суду у цій частині узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2021 у справі № 910/10374/17, відповідно до якої кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до Переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, а порушення нотаріусом порядку вчинення нотаріусом виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. З огляду на викладене, оскаржуваний виконавчий напис слід визнати таким, що не підлягає виконанню. Щодо розподілу судових витрат. За змістом частин першої, третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. За приписами частин другої-четвертої статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. З матеріалів справи вбачається, що 28.10.2023 між [PERSON] та адвокатом Цокало Тетяною Михайлівною укладено договір №739 про надання правової допомоги. Відповідно до Детального опису робіт (надання послуг) від 09.12.2023 вартість послуг з надання правової допомоги (консультації, складання процесуальних документів, підготовка та подання позову) складає 9500 грн. Відповідно до квитанції №739 від 28.10.2023 [PERSON] сплатив гонорар адвокату Цокало Т.М. за договором №739 про надання правової допомоги від 28.10.2023 у фіксованому розмірі в сумі 9500 грн. При цьому від відповідача надійшло клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, відповідач вважає, що винагорода у розмірі, зазначеному у розрахунках є завищеною, надуманою, недоведеною жодними доказами та такою, що дійсно не відповідає складності справи та сумі, яку стягнуто згідно виконавчого напису, а тому підлягає зменшенню. Однак суд з таким твердженням відповідача погодитись не може, оскільки наявними у справі матеріалами, підтверджений як обсяг наданої адвокатом правничої допомоги, так і враховано реальність понесення таких витрат позивачем, обсяг документів, наданих представником позивача на обґрунтування позовних вимог, а також обсяг наданих адвокатом послуг. При цьому судом врахований висновок Верховного Суму, сформований у постанові від 23.12.2021 у справі №755/7943/20-ц про те, які документи можуть бути подані для підтвердження складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. Відповідно до викладеного у постанові висновку цей перелік не є вичерпним. Питання оцінки достатності доказів, поданих у підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу чи тих, які будуть понесені, перебуває у межах дискреції суду. Натомість відповідачем як стороною, що заявляє про зменшення витрат на правничу допомогу, у порушення частини шостої статті 137 ЦПК України не доведено неспівмірності витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, а доводи клопотання зводяться до висловлення власної думки відповідача щодо проведеної адвокатом роботи з підготовки позовних матеріалів. Таким чином суд вважає доведеними витрати позивача на професійну правничу допомогу в сумі 9500 грн, які за правилами статті 141 ЦПК України, підлягають відшкодуванню позивачеві за рахунок відповідача, так як позивачем на підтвердження понесених ним судових витрат на правничу допомогу надані належні та допустимі докази, а саме: договір №739 про надання правової допомоги від 28.10.2023, у якому наведений перелік робіт та послуг, які зобов`язалась надати адвокат позивачеві, а також Детальний опис робіт (надання послуг) від 09.12.2023, які здійснила адвокат та квитанції від 28.10.2023, яка підтверджує факт оплати [PERSON] гонорару адвокату за договором №739 про надання правової допомоги від 28.10.2023 у фіксованому розмірі в сумі 9500 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 858,88 грн витрат по сплаті судового збору за подання позову; 536,80 грн витрат по сплаті судового збору за подання заяви про забезпечення позову. За змістом частини сьомої статті 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. На підставі викладеного,

Outcome: approved