Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-11 00:00:00

В Рівненський міський суд Рівненської області з позовом до [PERSON] про зарахування зустрічних вимог звернувся [PERSON] . Ухвалою від 19 жовтня 2023 року позов [PERSON] до [PERSON] про зарахування зустрічних вимог прийнято до розгляду та відкрито провадження. В своєму позові позивач [PERSON] просить суд вважати припиненим зобов`язання позивача на суму 188 740 грн., що становить середньоринкової вартості транспортного засобу автомобіля «Dodge Journey» перед відповідачем [PERSON] встановлене постановою Рівненського апеляційного суду від 24 серпня 2023 року у справі №569/22060/21 та вважати припиненим зобов`язання [PERSON] на суму 188 740 грн., що становить середньоринкової вартості транспортного засобу автомобіля «Renault Duster» перед відповідачем [PERSON] встановлене постановою Рівненського апеляційного суду від 24 серпня 2023 року у справі №569/22060/21. Позивачем подано до суду заяву про уточнення позовних вимог, а саме припинити взаємні зобов`язання [PERSON] та [PERSON] в сумі 188 740 грн., встановлені постановою Рівненського апеляційного суду від 24 серпня 2023 року у справі №569/22060/21 шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог. В судовому засіданні представник позивача адвокат Мартинов О.Ю. підтримав уточнені позовні вимоги повністю, просив їх задоволити в повному обсязі. В судовому засіданні представник відповідача адвокат Гладчук З.Я. заявлені позовні вимоги позивача не визнала та просить суд відмовити у їх задоволенні повністю з підстав, викладених у письмовому відзиві на позов. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та подані сторонами письмові докази по справі, суд прийшов до наступного висновку. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 "Проніна проти України § 23). Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп\\2003). Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що під час шлюбу 28 березня 2018 року подружжям [PERSON] та [PERSON] було придбано автомобіль «Renault Duster». 04 серпня 2021 року, без згоди чоловіка, спірний автомобіль відповідачкою [PERSON] було відчужено, що слугувало для позивача [PERSON] підставою звернення до Рівненського міського суду з вимогою про стягнення з відповідача компенсації за автомобіль, що є об'єктом права спільної сумісної власності вартістю 432 000,00 грн. Під час шлюбу сторін по справі, позивачем [PERSON] , було набуто і відчужено автомобіль марки «DODGE», модель «JOURNEY», 2017 року випуску вартістю 377 480,00 грн. [PERSON] звернулась до [PERSON] із зустрічним позовом, у якому просить суд стягнути з позивача вартість частки автомобіля марки «DODGE», модель «JOURNEY», 2017 року випуску вартістю 377 480,00 грн. у розмірі 1/2 вартості частини автомобіля, залишивши 1/2 вартості частки автомобіля позивачу за первісним позовом. За наслідками розгляду судової справи, рішенням Рівненського міського суду Рівненської області у справі №569/22060/21 від 28 березня 2023 року позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення вартості частки автомобіля, що є об'єктом права спільної сумісної власності - задоволено. В порядку поділу майна подружжя стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію у розмірі 216 000,00 грн., що становить 1/2 вартості транспортного засобу автомобіля «Renault Duster». Припинено право спільної сумісної власності на автомобіль «Renault Duster» та залишено його у власності [PERSON] . В задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення вартості частки автомобіля, що є об'єктом спільної сумісної власності в порядку поділу майна та визнання рухомого майна об'єктом права особистої приватної власності придбаного в шлюбі - відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат. За наслідками апеляційного перегляду справи №569/22060/21, постановою Рівненського апеляційного суду від 24 серпня 2023 року рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 28 березня 2023 року скасовано з ухваленням нового рішення. Позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення вартості частки автомобіля, що є об'єктом права спільної сумісної власності - задоволено частково. Стягнено з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію у розмірі 192 275 грн., що становить 1/2 середньоринкової вартості транспортного засобу автомобіля «Renault Duster». [PERSON] в задоволенні її вимог про визнання автомобіля «Renault Duster» об'єктом права особистої приватної власності відмовлено. Позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення вартості частки автомобіля, що є об'єктом права спільної сумісної власності - задоволено. Стягнено з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію у розмірі 188 740 грн., що становить 1/2 середньоринкової вартості транспортного засобу автомобіля «Dodge Journey». В результаті задоволення судом у справі №569/220260/21 двох позовів із зустрічними вимогами, у сторін по справі утворилися взаємні зустрічні вимоги. Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. За ч.1 ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ч.2 ст.509 ЦК України, зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України. Відповідно до приписів ч.1 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. За ч.2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти. Відповідно до ч.3 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Ч.4 ст. 11 ЦК України передбачено, що, у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. Згідно ч.5 ст. 11 ЦК України, у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. За ч.6 ст. 11 ЦК України, у випадках, встановлених актами цивільного законодавства бо договором, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків може бути настання або ненастання певної події. Відповідно до приписів ч.1 ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Згідно ч.2 ст. 598 припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. За ч.1 ст. 601 ЦК України, зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких на встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Ч.2 ст. 601 ЦК України передбачено, що зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін. Закон передбачає виникнення зобов'язань лише на підставі ст. 11 ЦК України. Відповідно до вищевикладеного, стягнення коштів за рішенням суду не є зобов'язанням, яке регулюється ст.ст. 509-601 ЦК України. Заборгованість [PERSON] перед [PERSON] та заборгованість [PERSON] перед [PERSON] належать до одного провадження по цивільній справі №569/22060/21. На даному етапі виконавчою службою здійснюється примусове стягнення боргу, а тому законом передбачено інший порядок зарахування цих боргів. Дана обставина підтверджується, дослідженою в судовому засіданні копією виконавчого листа, виданого Рівненським апеляційним судом по справі №569/22060/21. За ч.2. ст.19 Закону «Про виконавче провадження», сторони у процесі виконання рішення відповідно до процесуального законодавства мають право укласти мирову угоду, що затверджується (визнається) судом, який видав виконавчий документ. Рівненським міським судом Рівненської області видано виконавчий лист на примусове виконання рішення суду, який направлено відповідачем [PERSON] до виконавчої служби для відкриття виконавчого провадження. З відзиву, поданого представником відповідача адвокатом Гладчук З.Я. вбачається, що відповідач не заперечуватиме проти взаємозарахування боргів по спразі на стадії виконавчого провадження. А тому, боржнику [PERSON] для припинення зобов'язань шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог варто звернутись до державного виконавця із пропозицією про затвердження мирової угоди та подачі документів до суду, який виніс рішення. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч.1-3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи вище викладене, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог про припинення взаємних зобов`язань шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог належить відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed