Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що відповідно до державної програми забезпечення населення послугами водопостачання та водовідведення надаються відповідні послуги споживачам. Між підприємством та відповідачем [PERSON] встановились фактичні відносини з приводу надання послуг згідно рішення Дніпровської міської ради №526 від 20.04.1995 року про розподіл платні за надання населенню комунальних послуг. Відповідачу, як спозивачу послуг за адресою: [ADDRESS] , відкрито особистий рахунок № [NUMBER] , за яким обліковується заборгованість в сумі 17458 грн., що виникла за період з травня 2006 року по серпень 2023 року. Посилаючись на вказані обставини позивач просив стягнути з відповідача вказану заборгованість за надані послуги з водопостачання та водовідведення в сумі 17458 грн., у відповідності до ст.625 ЦК України за період з липня 2018 року по січень 2022 року інфляційні витрати в сумі 2611 грн. 65 коп., три відсотки річних в сумі 336 грн. 61 коп., а всього стягнути 20406 грн. 70 коп. Також просив стягнути понесені по справі судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 2684 грн. В подальшому позивачем було подано уточнений позов, в якому останній остаточно просив стягнути з відповідача заборгованість за надані послуги з водопостачання та водовідведення за період з лютого 2013 року по листопад 2023 року в сумі 17318 грн. 53 коп., у відповідності до ст.625 ЦК України за період з липня 2018 року по січень 2022 року інфляційні витрати в сумі 2611 грн. 65 коп., три відсотки річних в сумі 336 грн. 61 коп., а всього стягнути 20266 грн. 79 коп. та судовий збір в сумі 2684 грн. У наданому відзиві представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на ненадання позивачем доказів щодо водопостачання та водовідведення за адресою: [ADDRESS] , щодо затверджених тарифів. Також позивачем не доведено чисельність зареєстрованих осіб в квартирі та підстав для стягнення всієї суми заборгованості з відповідача. Надана позивачем довідка про склад сім`ї, що містить персональні дані відповідача, отримана з порушенням закону та не повинна прийматись до уваги. Розрахунок заборгованості не є первинним фінансовим документом та також не є належним доказом існування заборгованості відповідача. Крім того, у відзиві було заявлено про пропуск позивачем строків позовної давності до вимог, заявлених по серпень 2020 року. У відповіді на відзив представник позивача зазначив, що довідка про склад сім`ї була отримана підприємством відповідно до рішення виконкому Дніпровської міської ради №562 від 19.06.2018 року та №27 від 23.01.2018 року, відповідно до яких позивач має обмежений доступ до Електронної картотеки обліку зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб. Рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 04.04.2013 року у справі №203/1773/13-ц з відповідача вже стягувалась заборгованість за послуги водопостачання та водовідведення. Тобто на 2013 рік останній не заперечував факт отримання та користування послугами. Правильність розрахунку заборгованості відповідачем не спростована. Щодо посилань відповідача про обмеження користування послугами в кінці 2020 року, представник позивача зазначив, що згідно акту від 24.06.2021 року обмеження водовідведення відповідачу не було виконано через відсутність технічної можливості. Стосовно пропуску строків позовної давності представник зазначив, що в зв`язку із введення на території України карантину та внесених змін у законодавстві, строки позовної давності були продовжені на час дії карантину. В запереченнях на відповідь на відзив представник відповідача знов посилався на недопустимість доказу у вигляді довідки про склад сім`ї та розрахунку заборгованості, подання доказів до відповіді на відзив з пропуском встановлено законом процесуального строку, недоведеність позовних вимог належними, достатніми та допустимими доказами. Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 01.11.2023 року позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі та призначено останню до розгляду в спрощеному позовному провадженні з повідомленням сторін. Протокольною ухвалою суду від 03.02.2021 року суд перейшов до розгляду справи за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого судового засідання. Протокольною ухвалою суду від 25.06.2021 року було відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача про зупинення провадження по справі. Протокольною ухвалою суду від 19.12.2023 року було прийнято заяву про збільшення позовних вимог. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов та посилаючись на викладені в ньому та відповіді на відзив підстави, просив задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі з підстав, наведених у відзиві та запереченнях. \~ \~ \~ \~Заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши доводи, викладені останніми в заявах по суті справи та дослідивши матеріали, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст.13 Закону України №1875-IV «Про житлово-комунальні послуги» (тут та далі в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Згідно з п.5 ч.3 ст.20 Закону України №1875-IV «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов?язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Пунктом 5 ч.1 ст.1 Закону України №2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги», що набрав чинності 10.12.2017 року та введений в дію з 01.05.2019 року, визначено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до ст.ст.7,9 Закону України №2189-VIII визначено обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Згідно п.18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою КМУ №630 від 21.07.2015 року, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Згідно ст.22 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» споживачі питної води зобов`язані своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов?язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 року №6-2951цс15. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Судом встановлено та вбачається із матеріалів справи, що КП «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради надаються послуги з водопостачання та водовідведення за адресою: [ADDRESS] , де на ім`я відповідача [PERSON] відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . Згідно долученої до позову довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 10.04.2023 року вбачається, що відповідач [PERSON] з 07.10.2005 року є зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] . Суд відхиляє доводи сторони відповідача щодо недопустимості як доказу вказаної вище довідки, оскільки остання була отримана позивачем згідно даних Електронної картотеки обліку зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, доступ до якої у відповідній частині позивач має право згідно рішень виконкому Дніпровської міської ради №562 від 19.06.2018 року та №27 від 23.01.2018 року. Крім того, факт реєстрації відповідача з 07.10.2005 року за адресою: [ADDRESS] , підтверджено довідкою Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради на запит суду в порядку ч.ч.6-8 ст.187 ЦПК України. Згідно п.6 ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Оскільки судом встановлено, що відповідач з 07.10.2005 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , на його ім`я відкрито особовий рахунок, на останнього як фактичного споживача послуг, що надаються позивачем, покладається обов`язок по оплаті цих послуг. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч.ч.1,5 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Частиною 1 ст.264 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Відповідно до ч.ч.1,3,4 ст.267 ЦК України особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» встановлено з 12.03.2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався. 02.04.2020 року набув чинності Закон України від 17.03.2020 року №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» (далі - Закон № 540-IX), згідно з яким продовжено позовну давність на строк дії карантину. Зокрема, розділ Прикінцеві та перехідні положення ЦК України було доповнено п.12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені\~статтями 257,258,362,559,681,728,786,1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. У постанові Верховного Суду від 07.09.2022 року у справі №679/1136/21 зазначено, що: «У пункті 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення»\~ЦК\~України у редакції Закону України від 30.03.2020 року №540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)». Враховуючи вищенаведене, пред`явлення позивачем позову 20.09.2023 року про стягнення заборгованості за період з лютого 2013 року по листопад 2023 року, а також встановлений п.18 Правил, затверджених постановою КМУ №630 від 21.07.2015 року, обов`язок споживача здійснювати оплату за послуги не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за послуги з водопостачання та водовідведення за період з лютого 2013 року по січень 2017 року включно, заявлені з пропуском строку позовної давності. В зв`язку\~із цим,\~в задоволенні\~позовних вимог\~в цій\~частині слід\~відмовити на\~підставі ч.4\~ст.267\~ЦК України. Виходячи з юридичної природи правовідносин, що виникли між сторонами, на них поширюється положення ч.2 ст.625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідні вимоги про стягнення інфляційних витрат та трьох відсотків річних заявлені за період з липня 2018 року по січень 2022 року, тобто в межах строків позовної давності, продовжених на період дії карантину. Суд відхиляє заперечення сторони відповідача щодо не підтвердження факту заборгованості належними доказами, оскільки остання підтверджується долученим позивачем до позову розрахунком за даними особового рахунку на ім`я відповідача, яка містить відомості щодо застосованих тарифів, норм споживання, нарахувань та перерахувань, сплачених коштів, за відповідні період помісячно. Застосовані тарифи встановлювались у відповідні періоди постановами НКРЕ, рішенням виконкому Дніпровської міської ради та постановами НКРЕКП, оприлюднювались на сайтах установ, в засобах масової інформації, мережі Інтернет та є у відкритому доступі. Правильність розрахунку заборгованості відповідачем не спростована. Таким чином, позовні вимоги слід задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача кошти в сумі 13347 грн. 62 коп., з яких: заборгованість по оплаті послуг водопостачання та водовідведення, що виникла за період з лютого 2017 року по листопад 2023 року включно в сумі 10399 грн. 36 коп., за період з липня 2018 року по січень 2022 року включно інфляційні витрати в сумі 2611 грн. 65 коп., три відсотки річних в сумі 336 грн. 61 коп. В іншій частині в задоволенні позову відмовити. Відповідно до ст.141 ЦПК України та пропорційно до задоволених позовних вимог (65,86% від ціни позову) з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 1767 грн. 68 коп. \~ \~ \~ \~На підставі викладеного,

Outcome: partial