Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-10 00:00:00

14.12.2023 [PERSON] через представника - адвоката Шокота А.С. звернувся до суду із заявою, за участю заінтересованої особи: Дніпровського відділу Управління державної міграційної служби в Запорізькій області, якою просив встановити факт, що має юридичне значення, а саме: встановити факт постійного проживання [PERSON] , [INFO] , уродженця с. Кузнецівка, Розівського району Запорізької області, станом на 24 серпня 1991 року на території. України, за адресою: с. 'Тернове Пологівського району Запорізької області, посилаючись на таке. 06.10.2023 - [PERSON] , [INFO] , на підставі ухвали Ленінського районного суду м. Кіровоград від 26.09.2023 був звільнений за ст. 81 КК України, умовно-достроково, ДУ «Кропивницька виправна колонія (6)», де відбував покарання. 06.10.2023 прибув до своєї доньки [PERSON] , яка згідно довідки ВПО в теперішній нас мешкав за адресою: [ADDRESS] . 13.10.2023 звернувся до Дніпровського відділу у м. Запоріжжя УДМС у Запорізькій області з заявою щодо перевірки належності до громадянства України та документування паспортом громадянина України. Відповідь видана 31.10.2023, якою відмовлено у видачі паспорту громадянина України у зв`язку з відсутністю документів що підтверджують факт постійного проживання [PERSON] в Україні станом на 24.08.1991 року. Для отримання паспорту громадянина України органу ДМС необхідно надати відповідне рішення суду про встановлення факту фактичного проживання заявника на території України на вищезазначену дату. 3 метою отримання документів на підтвердження того, що [PERSON] на період 24.08.1991 постійно проживав на території України за останнім місцем відбування покарання [PERSON] - ДУ «Кропивницька виправна колонія (6)» був направлений адвокатський запит. У листопаді 2023 року з вищезазначеної державної установи була отримана відповідь №3/4162/Мгн від 09.11.2023, згідно якої у відповідності до матеріалів особової справи засудженого - [PERSON] 31.07.1991 Куйбишевським районним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 81 Кримінального кодексу УРСР був засуджений до 3 років позбавлення волі. Згідно довідки ІЦ, до [PERSON] 08.07.1991 було обрана міра запобіжного заходу у вигляді арешту у Куйбишевському РОВД Запорізької області. Також зазначено, що він вибув 15.05.1992 до Суходільської виправної колонії (№36), Луганська область. Інші відомості, які б підтверджували факт постійного проживання на території УРСР станом на 14.08.1991 або на 13.11.1991, в архівній особовій справі [PERSON] відсутні. Також до відповіді був наданий додаток: копія довідки Щ, копія свідоцтва про народження, копія сторінок паспорту громадянина СРСР [PERSON] . Відповідно до копій сторінок паспорту громадянина СРСР - [PERSON] народився [INFO] у с. Кузнецівка, Куйбишевського району Запорізької області, українець, останнє місце реєстрації - с. Тернове Пологівського району Запорізької області також це місце реєстрації з 04.06.1988 - 06.06.1992 року. Відповідно до повторно виданого свідоцтва про народження [PERSON] народився у селі Кузнецівка Розівського району Запорізької області. [PERSON] паспорт громадянина України не отримував, у зв`язку з тим, що був неодноразово засуджений та відбував покарання у виправних колоніях на території України. Згідно відповіді Кропивницької виправної колонії та довідки Щ [PERSON] був засуджений та відбував покарання: 1) 10.10.1986 Пологівським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 206; ст. 25 Кримінального кодексу УРСР до 2 років 6 місяців позбавлення волі. 18.06.1987 на підставі пункту «г» статті 9 указу Президії Верховної Ради Союзу Радянських Соціалістичних Республік «Про амністію» строк покарання скорочено на 1 /2, а саме на 11 місяців 5 днів. Звільнений 23.05.1988 по відбуттю строку покарання. 2) 31.07.1991 Куйбишевським районним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 81 Кримінального кодексу УРСР до 3 років позбавлення волі. Згідно довідки Щ, до [PERSON] 08.07.1991 була обрана міра запобіжного заходу у вигляді арешту у Куйбишевському РОВД Запорізької області. Також зазначено, що він вибув 15.05.1992 до Суходільської виправної колонії (№36), Луганська область. 3) 26.03.1992 Пологівським районним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 117 Кримінального кодексу України до 5 років позбавлення волі. 4) 26.02.2001 Пологівським районним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 81; ст. 44; ст, 45 Кримінального кодексу України до 3 років позбавлення волі, з іспитовим строком на 2 роки. 5) 13.05.2005 Пологівським районним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 185; ст. 304; ст. 70; ст. 71 Кримінального кодексу України до 3 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнений 12.03.2008 на підставі ст. 81 КК України умовно-достроково на. 4 місяці .1 день за постановою Оріхівського районного суду Запорізької області від 04.03.2008. 6) 11.09.2009 Куйбишевським районним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 185; ст. 75 Кримінального кодексу України до 4 років позбавлення волі, з іспитовим строком на 3 роки. 7) 18.07.2013 Куйбишевським районним судом Запорізької області за ч. 1 ст. 186 Кримінального кодексу України до 120 годин громадських робіт. 8) 04.04.2019 Куйбишевським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 185; ст. 75 Кримінального кодексу України до 4 років позбавлення волі, з іспитовим строком на 3 роки. 9) 11.11.2020 Куйбишевським районним судом Запорізької області за. ч. 2 ст. 185; ст. 71 Кримінального кодексу України' до 4 років 1 місяця позбавлення волі. Паспорт громадянина УРСР у [PERSON] був вилучений у Більмацькому відділені поліції Бердянського відділу поліції ГУНП України у Запорізькій області, де працівниками поліції була зроблена копія та завірена печаткою відділення. Зазначена копія знаходиться у матеріалах особової справи засудженого у ДУ «Кропивницька виправна колонія (6)», де знаходиться сам паспорт невідомо. Таким чином, заявник стверджує, що він на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) і на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) дійсно постійно проживав на території України, а тому наявні підстави для задоволення заяви. Встановлення зазначеного факту має для заявника юридичне значення та необхідне йому для отримання паспорту громадянина України. У зв`язку з цим, [PERSON] звернувся до суду із даною заявою. Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18.12.2023 відкрито провадження у справі за вказаною заявою. Представник заінтересованої Дніпровського відділу у м. Запоріжжя Управління державної міграційної служби у Запорізькій області О. Кузакова 08.01.2024 надіслала на адресу суду письмові пояснення на заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, в яких зазначено таке. Відповідно до статті 1 Закону України «Про громадянство України» проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на- території України або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або мають військовий квиток, виданий іноземцю чи особі без громадянства, які в установленому порядку уклали контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України, або мають посвідчення біженця чи документ, що підтверджує надання притулку в Україні. Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: 1)усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; 2)особи, незалежно від раси, кольору, шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану місця проживання, мовних чи інших ознак, які на. момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав; 3)особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ внесено напис «Громадянин України», та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягай повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України; 4)особи, які набули громадянство України відповідно до Закону України та міжнародних договорів України. [PERSON] 13.10.2023 за вх. №647/2313.1-23 року звертався до Дніпровського відділу у м. Запоріжжя УДМС у Запорізькій області з питання перевірки його належності до громадянства України та документування паспортом громадянина України. Під час розгляду заяви здійснено перевірку за обліками Головних управлінь УДМС в областях, ДМУ ДМС у м. Києві та Київській області на предмет перевірки за діючими та архівними картотеками з питання документування паспортом громадянина України зразка 1994 року, оформлення виїзду на постійне проживання, надання дозволу на імміграцію в Україну, документування посвідкою на тимчасове проживання в Україні. За результатами перевірки було встановлено, що [PERSON] за вищезазначеними обліками не значиться. Відповідно до заяви про видачу паспорта Форми 1 було встановлено, що [PERSON] був документований паспортом громадянина колишнього СРСР серії [NUMBER] , виданим 02.04.1986 року Пологівським райвиконкомом Запорізької області. Тобто, під час розгляду заяви [PERSON] встановлено лише належність його до громадянства колишнього СРСР. Також, [PERSON] у своєму зверненні до Дніпровського відділу у м. Запоріжжі УДМС у Запорізькій області зазначив, що в період проголошення незалежності України, станом на 24 серпня 1991 року перебував у місцях позбавлення волі в м. Суходольськ, Луганської області. Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затверджений указом Президента України від 27.03.2001 №215 (далі - Порядок 215) відповідно до Закону .. України "Про громадянство України" визначає перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедуру подання цих документів та провадження за ними, виконання прийнятих рішень з питань громадянства України. Відповідно до пункту 7 Порядку провадження встановлення належності до громадянства України стосується: а) громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року, в тому числі: осіб, які за станом на 13 листопада 1991 року проходили строкову військову службу на території України і після її проходження залишилися проживати на території України; осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або за станом на 13 листопада 1991 року відбували покарання в місцях позбавлення волі на території України та перебували у громадянстві колишнього СРСР і до набрання вироком суду законної сили постійно проживали відповідно на території УРСР або проживали на території України. Відповідно до пункту 13 Порядку № 215 для встановлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1 та 2 частини першої статті З Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року відбувала покарання у місцях позбавлення волі на території України та перебувала у громадянстві колишнього СРСР і до набрання вироком суду законної сили постійно проживала відповідно на території УРСР або на території України, подає такі документи: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності в особи паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про те, що за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР і до набрання вироком суду законної сили постійно проживала відповідно на території УРСР або на території України (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); в) документ, що підтверджує факт постійного проживання особи відповідно на території УРСР або на території України на момент набрання вироком суду законної сили; г) документ, який підтверджує факт відбування особою покарання у місцях позбавлення волі на території України за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року. Згідно з пунктом 44 Порядку №215, у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи на території України до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення * набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Враховуючи необхідність рішення суду, що підтвердить факт відбування особою покарання у місцях позбавлення волі на території України за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року Дніпровським відділом у м. Запоріжжя УДМС у Запорізькій області було рекомендовано [PERSON] звернутись до суду для встановлення саме цього факту. Відтак, представник органу міграційної служби зауважила що прохальна частина заяви про встановлення юридичного факту, а саме постійного проживання [PERSON] [INFO] , уродженця с. Кузнецівка, Розівського району Запорізької області, станом на 24 серпня 1991 року на території України, за адресою: с. Тернове Пологівського району Запорізької області, не відповідає підставі встановлення факту проживання та буде суперечити Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень. Тобто такий юридичний факт не буде породжувати необхідні для заявника юридичні наслідки. У разі можливого уточнення заявником прохальної частини заяви про встановлення юридичного факту - Управлінням Державної міграційної служби у Запорізькій області буде надано відповідну оцінку заявленим вимогам. В судовому засіданні заявник [PERSON] свої вимоги підтримав, пославшись на факти і норми права, викладені в заяві. Представники заінтересованої особи підтримали зміст раніше поданих пояснень. Дослідивши матеріали справи, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення заяви з таких підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991 року чи 13.11.1991. При цьому, поняття постійного (безперервного) проживання на території України визначено статтею 1 Закону України "Про громадянство України", якою безперервним (постійним) проживанням в Україні визнається проживання на території України особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік 180 днів. Відповідно до п.7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 або 13.11.1991. У пункті 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Отже, у випадку [PERSON] для підтвердження права на отримання громадянства України необхідним є встановлення факту його постійного проживання на території УРСР або України до набрання законної сили вироком суду, на підставі якого (вироку) він в подальшому, станом на 24.08.1991 або 13.11.1991 відбував покарання у місцях позбавлення волі на території України. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого повторно 11.02.2023 Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), [PERSON] народився [INFO] у селі Кузнецівка Розівського району Запорізької області, про що Виконавчим комітетом Кузнецівської сільської ради Розівського району Запорізької області 04.07.1964 було складено відповідний актовий запис № 51. Відповідно до копії паспорту серії [NUMBER] , виданого 02.04.1986 року Пологівським райвиконкомом Запорізької області, [PERSON] був громадянином колишнього СРСР та останнє відоме зареєстроване місце його проживання - с. Тернове Пологівського району Запорізької області. Отже, судом встановлено, що [PERSON] до 24.08.1991 постійно проживав на території УРСР. Згідно відповіді Державної установи «Кропивницька виправна колонія (№6)», наданої адвокату Шокоту А.С., від 09.11.2023 № 3/4162/Мгн, [PERSON] був засуджений 31.07.1991 Куйбишевським районним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 81 Кримінального кодексу УРСР до 3 років позбавлення волі. Згідно довідки Щ, до [PERSON] 08.07.1991 була обрана міра запобіжного заходу у вигляді арешту у Куйбишевському РОВД Запорізької області. Також зазначено, що він вибув 15.05.1992 до Суходільської виправної колонії (№36), Луганська область. Відповідно до фотокопії Довідки № 20358451942373113237 про судимості [PERSON] , вирок Куйбишевського районного суду Запорізької області від 31.07.1991 набрав законної сили 22.08.1991. Таким чином, судом встановлено, що станом на 24.08.1991 [PERSON] був засудженим за вироком Куйбишевського районного суду Запорізької області від 31.07.1991, який набрав законної сили 22.08.1991. При цьому фактично [PERSON] станом на 24.08.1991, хоча і не знаходився у виправній колонії, а продовжував перебувати під арештом та досудовим слідством в межах іншого кримінального провадження, був закріплений за Пологівським РВВС Запорізької області та знаходився на території Запорізької області, - вважався таким, що відбуває покарання за вироком Куйбишевського районного суду Запорізької області від 31.07.1991, оскільки ч. 1 ст. 47 КК УРСР 1960 року передбачала, що попереднє ув`язнення зараховується судом до строку покарання при засудженні до позбавлення волі день за день. Місцем позбавлення волі в даному випадку було відповідне місце попереднього ув`язнення. Після цього [PERSON] був засуджений вироком Пологівського районного суду Запорізької області від 28.03.1992 року за ч. 3 ст. 117 КК України до 5 років позбавлення волі, і вже потім, 15.05.1992 відбув для відбування покарання до Суходольської виправної колонії № 36 Луганської області. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та статтею 8 Конституції України гарантовано кожному право звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина. Статтею 55 Конституції України визначено, що права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 124 Конституції України, делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Згідно з ч. 1 та п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно з частиною другою статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Отже, встановлення юридичного факту за рішенням суду безпосередньо породжує певні юридичні наслідки, тобто від встановлення факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих прав громадян. За п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 року № 5, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Встановлення факту постійного проживання на території України необхідно заявнику для отримання паспорта громадянина України. Виходячи зі встановлених обставин у справі, досліджених у сукупності на підставі їх аналізу, суд вважає, що з огляду на надані докази факт постійного проживання на території України та факт відбування заявником покарання у місцях позбавлення волі на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року), є підтвердженим. Згідно ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Відтак, діючи з метою захисту прав та законних інтересів заявника, суд вважає за можливе вийти за межі судового розгляду, вказані у заяві, та встановити не факт постійного проживання заявника на території України станом на 24.08.1991, а факт того, що він постійно проживав на території України до 22.08.1991, а станом на 24.08.1991 відбував на території України покарання за вироком Куйбишевського районного суду Запорізької області від 31.07.1991, який набрав законної сили 22.08.1991. Згідно ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення в порядку окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. Враховуючи вищенаведене,

Outcome: approved