Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-21 00:00:00

АТ «Акцент-Банк» звернулось до суду з вищевказаною позовною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що 09 липня 2021 року [PERSON] приєднався до Умов і Правил надання банківських послуг в АТ «Акцент Банк» з метою отримання банківських послуг та відкриття банківського рахунку. На підставі анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в АТ «Акцент Банк» відповідачем ініційовано встановлення кредитного ліміту на його банківський рахунок і отримання платіжної картки, та надано відповідачу кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на рахунок зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 40,8 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом і видано платіжну картку. Однак, у зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 27 липня 2023 року має заборгованість у розмірі 11\~902,77 грн. Оскільки по теперішній час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання і заборгованість не погашає, позивач змушений звернутись до суду з цією позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача на користь АТ «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 09 липня 2021 року у розмірі 11\~902,77 грн. станом на 27 липня 2023 року, яка складається з: 6\~997,98 грн. - заборгованість за кредитом; 4\~904,79 грн. заборгованість по відсоткам; 0,00 заборгованість штрафами, а також судові витрати у розмірі 2 684 грн. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 вересня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачем [PERSON] було подано до суду відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити позивачу у задоволенні його вимог, в обґрунтування зазначивши, що між ним та позивачем відсутній кредитний договір з усіма його істотними умовами, оскільки підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил банку не може розцінюватись як кредитний договір, а позивачем не надано доказу того, що його було ознайомлено з істотними умовами кредитного договору. Вказує, що анкета-заява не підтверджує видачу йому кредитної картки, а в анкети не вказані номер кредитної карти, надання грошових коштів на картку, відкриття рахунку і зарахування кредиту на цей рахунок. Зазначає, що аналіз наданих позивачем до суду документів, свідчить про те, що підпис міститься лише в анкеті-заяві, в якій не вказано на отримання саме яких рахунків та карток він давав згоду, не вказано розмір кредитного ліміту, на який він давав згоду, не вказано строків початку кредитування, його періоду та його повернення, розміру кредиту. Посилається на те, що надані стороною позивача Умови та Правила надання банківських послуг і довідка про умови кредитування з використанням кредитної картки його підпису не містять, та роздруківка з сайту не може бути належним доказом. Вважає, що отримання ним, за таких умов, коштів у банку є не кредитом, а позикою, на яку відсотки, штрафи і пеня не нараховуються. Також зазначає, що належним доказом боргу позичальника перед банком можуть бути тільки первинні документи і виписки з особових рахунків клієнта банку, які б підтверджували наявність банківських операцій з отриманням ним кредитних коштів з карткового рахунку та їх повернення на картковий рахунок. Зазначає, що банк у своїх розрахунках застосовує відсоткову ставку не узгоджену з ним і підписана ним анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг не може бути підставою для стягнення з нього процентів за користування кредитними коштами. Представником позивача [PERSON] було направлено до суду відповідь на відзив, в якому він просив задовольнити позовні вимоги, в обґрунтування зазначивши, що відповідач в анкеті-заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг (яка разом з Умовами і Правилами надання банківських послуг та тарифами складають кредитний договір № Б/Н від 09 липня 2021 року) підтвердив під розпис факт ознайомлення з Умовами і Правилами надання банківських послуг та зобов`язався в подальшому регулярно знайомитись зі змінами до них, викладеними на сайті банку. Вказує, що з розрахунку заборгованості вбачається, що боржник користувався кредитом, та значить ознайомився з Умовами і Правилами надання банківських послуг, та погодився з ними, оскільки цей кредитний договір є договором оферти, а банком станом на час укладання договору, на виконання положень ЗУ «Про захист прав споживачів» надано всю необхідну інформацію в письмовому вигляді, результатом чого є факт підписання кредитного договору. Вказує, що до матеріалів справи додано не тільки тарифи із сайту банку, а паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка «Зелена»», в якому чітко зазначені всі умови кредитування, строки, процента ставка та ін., і який підписано боржником з допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, а номер телефону, на який направлявся одноразовий ідентифікатор між сторонами погоджено, оскільки саме його відповідачем зазначено в анкеті-заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг, яку він підписав власноруч. Зазначає, що на підтвердження вартості розрахунку в матеріалах справи наявна банківська виписка (яка є первинним бухгалтерським документом відповідно до ЗУ «Про бухгалтерський облік»), а в матеріалах справи також наявні довідка про видачу картки та довідка про встановлення/зміну кредитного ліміту. В судове засідання представник позивача не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду клопотання, у якому просив розглядати справу у його відсутності задовольнивши позовні вимоги в повному обсязі, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач надав суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі та заперечував проти задоволення позову. Враховуючи, що сторони у судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, вивчивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов таких висновків. Положеннями ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 09 липня 2021 року [PERSON] звернувся до АТ «Акцент-Банк» з метою отримання банківських послуг, шляхом підписання анкети-заяви № б/н від 09 липня 2021 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в «А-Банк» (а. с. 9). На підтвердження умов кредитування АТ «Акцент-Банк» надало суду копію анкети-заяви відповідача [PERSON] про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в «А-Банк» (а. с. 9), витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк» (а. с. 14-20), паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка «Зелена» (а. с. 10-11), довідку за картами (а. с. 12), довідку за лімітами (а. с. 13), виписку по картці (а. с. 5-7), розрахунок заборгованості (а. с. 8). Також судом встановлено, що відповідачу було надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. Згідно із наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 27 липня 2023 року становить 11\~902,77 грн., яка складається з: 6\~997,98 грн. загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 4\~904,79 грн. загального залишку заборгованості за процентами; 0,00 заборгованості за пенею і штрафом (а. с. 8). Отже банк, пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, просив стягнути складові його повної вартості, а саме: залишок заборгованості за простроченим тілом кредиту та за процентами на прострочену заборгованість. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Статтями 626, 628 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Частиною 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Положеннями ст. ст. 525, 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Як вбачається з наданих позивачем розрахунку заборгованості та виписки по карті [PERSON] користувався отриманою кредитною карткою, що у свою чергу свідчить про отримання ним кредитної картки з кредитним лімітом. Враховуючи вищевикладене та наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що заборгованість за тілом кредиту, яка станом на 27 липня 2023 року становить 6\~997,98 грн., підлягає стягненню з відповідача. Вирішуючи питання про стягнення з [PERSON] на користь позивача заборгованості по відсоткам, суд дійшов таких висновків. У наданій позивачем анкеті-заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді процентів, неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. При цьому, звертаючись до суду із позовом банк просить у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість по відсоткам. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі розмір і порядок нарахування заборгованості за відсотками, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на паспорт споживчого кредиту «Кредитна картка «Зелена»» та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк», як невід`ємної частини спірного договору. Оскільки умови договору приєднання розроблені банком, то вони повинні бути зрозумілими усім споживачам і доведеними до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці Умови та Правила надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк», а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих Умов та Правил надання банківських послуг, з якими він ознайомлений. У відповідності до ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк», розумів відповідач та ознайомився і погодилася з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати відсотків, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Отже,\~суд дійшов\~висновку,\~що в\~цьому випадку\~неможливо застосувати\~до вказаних\~правовідносин правила\~ч.\~1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача, неодноразово змінювалися самим АТ «Акцент-Банк» в період з часу виникнення спірних правовідносин 09 липня 2021 року, до моменту звернення до суду із вказаним позовом 29 серпня 2023 року, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк», у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. У постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 Великою Палатою Верховного Суду викладена аналогічна правова позиція про неможливість застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті банку (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг в АТ «Акцент-Банк», відсутність у Анкеті-заяві № б/н від 09 липня 2021 року домовленості сторін про сплату відсотків, надані позивачем Витяги з Умов та Правил банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Крім того, суд не приймає до уваги наданий позивачем витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк» з тарифами по кредитній картці «Зелена» в якому хоча і визначена процентна ставка щодо погашення заборгованості по кредиту, однак який не підписаний відповідачем. Судом з матеріалів справи встановлено, що відповідачем 07 липня 2021 року було підписано паспорт споживчого кредиту (а. с. 10-11). Разом з тим, доводи позивача про те, що сторони погодили процентну ставку у паспорті споживчого кредиту є безпідставними, адже вказаний документ не може вважатись складовою кредитного договору, згідно змісту анкети-заяви позичальника, відповідно до якої, позичальник погоджується з тим, що дана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг; форма такого документу носить інформаційний характер та не є складовою кредитного договору. Більш того, у вказаному вище паспорті споживчого кредиту вказано, зокрема, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту. Потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем з надання споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору і його змісту. Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, яка викладена у постанові від 23 травня 2022 року у справі №393/126/20. Матеріали справи не містять доказів визнання [PERSON] , зокрема, факту погодження між сторонами розміру та порядку нарахування процентів у будь-якому розмірі. При цьому, згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. На підставі наведеного, суд дійшов висновку про те, що відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді сплату відсотків, у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості по відсоткам у розмірі 4\~904,79 грн. не підлягають задоволенню. Необхідно також зауважити, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 09 липня 2021 року у вигляді анкети-заяви, підписаної сторонами, не містить строку повернення кредиту (користування ним). Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ «Акцент-Банк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд дійшов висновку, що банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Разом із тим, матеріалами справи не спростовано факт отримання відповідачем від позивача кредитної картки та проведення з її застосуванням певних операцій. Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Пунктом 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними і допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Таким чином, надані банком виписки за картковими рахунками позичальника, підтверджують обставини видачі кредиту та його розміру, а також заборгованість по кредиту, розмір якої відображено у детальному розрахунку і не спростовано будь-яким контррозрахунком відповідача. Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, яка викладена, зокрема, у постанові від 25 травня 2021 року у справі №554/4300/16-ц. Виходячи з викладеного, встановивши отримання відповідачем тіла кредиту в розмірі 6\~997,98 грн., що підтверджується випискою з особового рахунку та не спростовано стороною відповідача, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з [PERSON] на користь банка тіла кредиту у розмірі 6\~997,98 грн. Отже, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 6 997,98 грн. підлягають задоволенню, в іншій частині позовних вимог щодо стягнення заборгованості по процентам у розмірі 4\~904,79 грн. необхідно відмовити з підстав їх недоведеності. Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 1 578 грн. (6\~997,98 грн.*2 684 грн./11 902,77 грн.), що пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial