Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-11 00:00:00

21 червня 2023 року [PERSON] , діючи через свого представника, адвоката Козлова Дмитра Сергійовича, звернувся до суду із позовом до [PERSON] , треті особа: Служба у справах дітей Братської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області, [PERSON] , [PERSON] про визначення місця проживання дітей з батьком. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що він та відповідач є батьками малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . До 25.02.2022 року родина проживала в с. Микільське, Вознесенського району (Братська ОТГ), Миколаївської області. 25.02.2022 року позивач був мобілізований до лав ЗСУ. 15.03.2022 року відповідач разом з дітьми залишила місце постійного проживання та поїхала проживати до м. Миколаєва. 19.07.2022 року до служби у справах дітей Братської селищної ради звернулася його невістка, [PERSON] та повідомила, що в її сім`ї наразі проживають його діти, яких привіз з м. Миколаєва дідусь. Дідусь пояснив, що дітей йому віддала мати, [PERSON] мотивуючи це тим, що вона постійно зайнята на роботі, при цьому вона написала розписку «про передачу дітей від матері до дідуся». Оскільки батько дітей мобілізований, а дідусь проживає в м. Миколаєві, було вирішено залишити дітей в сім`ї дядька (брата батька) [PERSON] . Наказом начальника служби у справах дітей Братської селищної ради № 23-о від 19.07.2022 року малолітніх [PERSON] та [PERSON] поставлено на облік служби у справах дітей, як таких, що опинилися в складних життєвих обставинах через відсутність батьківського піклування. За період проживання дітей в сім`ї [PERSON] їх матеріальним забезпеченням повністю займається позивач, відповідач самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків. 27.09.2022 року відповідач приїхала до родини [PERSON] щоб забрати своїх дітей, однак надати інформацію щодо місця свого проживання, наявності житла та коштів на забезпечення дітей не змогла. Після чого поїхала і з того часу життям дітей не цікавилася. Працівники служби у справах дітей неодноразово намагалися їй зателефонувати, однак на зв`язок з ними вона не виходила. 08.06.2023 року відповідач приїхала до родини [PERSON] разом зі своїм співмешканцем з метою забрати дітей до м. Миколаєва. Оскільки дітей їй не віддавали між родиною [PERSON] та [PERSON] сталася сварка, в результаті якої було викликано наряд поліції. В своєму позові позивач зазначає, що мати дітей знаючи про складну ситуації в м. Миколаєві, в березні 2022 року, ставлячи під загрозу життя та здоров`я своїх дітей переїхала з ними проживати до міста. Батько дітей наразі проходить служби в ЗСУ тому на може постійно проживати з дітьми. При цьому він повністю їх матеріально утримує, спілкується з ними по телефону. У разі визначення місця проживання дітей з батьком, його буде переведено на службу за місцем проживання та він зможе належно виховувати своїх дітей. 12 липня 2023 року [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом до [PERSON] , треті особа: Служба у справах дітей Братської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області, [PERSON] , [PERSON] про визначення місця проживання дітей з матір`ю. Свої вимоги позивач мотивує тим, що вона та [PERSON] є батьками малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] . Під час спільного проживання між нею та відповідачем часто виникали сварка через відсутність належного матеріального забезпечення сім`ї (відповідач не працював, а позивач перебувала у декретній відпустці) та через зловживання [PERSON] спиртними напоями. 25.02.2022 року відповідача було мобілізовано, а в березні 2022 року позивач разом з дітьми переїхала проживати до м. Миколаєва, оскільки там вона знайшла роботу. Однак через постійні обстріли міста, позивач звернулася до батька відповідача щоб він забрав дітей проживати до себе, так як позивач працювала та вимушена була залишитися в місті. Дідусь погодився забрати дітей до себе. Однак згодом позивач дізналася, що діти перебувають в с. Іванівка, Вознесенського району, в сім`ї дядька (брата відповідача). Згоду на це мати дітей не давала. Щоб забрати дітей до себе вона приїхала до с. Іванівка, однак дітей їй не віддали. Інші спроби забрати дітей також закінчувалися скандалами. Позивач вважає, що вона має можливість належним чином забезпечувати своїх дітей, вона проживає в квартирі зі всіма зручностями, наразі одружена, її утримує чоловік, який не заперечує проти того, що діти проживали з ними. В місті Миколаєві для дітей існує більше можливостей для гармонійного розвитку, на відміну від села де вони наразі проживають. Батько дітей мобілізований, постійно перебувати з дітьми та здійснювати догляд за ними не має можливості. Під час судового засідання позивач за первісним позовом підтримав позовні вимоги з підстав викладених у позові. Представник позивача, адвокат Козлов Д.С. під час судового засідання підтримав позовні вимоги, додатково зазначив, що мати дітей, наражаючи їх на небезпеку, в 2022 році переїхала з відносно безпечного місця проживання до м. Миколаєва, яке постійно було під обстрілами. В липня 2022 року передала дітей дідусеві, який також проживав в м. Миколаєві та який знаючи про небезпеку вирішив перевезти дітей до родини свого сина, [PERSON] , на той час [PERSON] не заперечувала проти цього. З липня 2022 року мати дітей матеріально їх не утримує, з днем народження їх не вітає, не телефонує, на перший дзвоник до доньки не приїхала, у ті випадки коли вона приїжджала до дітей завжди виникали сварки та скандали. Під час розгляду справи у суді, за заявою позивача було проведено психологічну експертизу дітей та експертом встановлено, що діти перебувають в стресі, вони бояться їхати до м. Миколаєва, оскільки пам`ятають про небезпеку. Мати була повідомлена про дату та час проведення експертизи, однак до експерта не приїхала. Наразі мати дітей немає доходу, окрім допомоги по народження дитини, її чоловік також немає доходів, тому стверджувати, що вона має можливість матеріально забезпечувати дітей не можливо. Після визначення місця проживання дітей з батьком, він буде переведений на службу за місцем свого проживання, та зможе в повній мірі займатися вихованням дітей. Тому представник просив суд задовольнити первісний позов, а у задоволення зустрічних вимог відмовити. Відповідач за первісним позовом позовні вимоги не визнала, просила суд визначити місце проживання дітей з нею. Суду пояснила, що після того як батька дітей мобілізували, вона залишилася в селі одна, без будь-якої допомоги. В березні 2022 року вона знайшла роботу в м. Миколаєві та переїхала разом з дітьми проживати до міста. В липні того ж року вона передала дітей їхньому дідусеві, так як працювала понаднормово та не могла приділяти їм належну увагу. Дідусь вимусив підписати її розписку про передачу дітей йому. Про те, що дітей перевезли проживати в село Іванівна в родину брата батька вона не знала, а коли дізналася то поїхала їх забрати. Однак [PERSON] їх не віддала та вчинила сварку. Діти налаштовані проти неї, бояться ї нею спілкуватися. Вважає, що нею створені усі умови для належного та комфортного проживання дітей, тому просить визначити місце проживання дітей з нею. Представник відповідача за первісним позовом, адвокат Єнова Л.М. просила відмовити у задоволенні позову первісного позову, зустрічні вимоги задовольнити та визначити місце проживання дітей з матір`ю. Зазначила, що батько дітей мобілізований, проживати з дітьми немає можливості, власного житла також не має. Мати дітей наразі одружена, проживає у власній двокімнатній квартирі, отримує допомогу по народженню дитини, її чоловік працює (неофіційно) та отримує дохід, достатній для утримання усіх членів сім`ї. В місті Миколаєві діти мають більше можливостей для гармонійного розвитку, вони можуть відвідувати гуртки та спортивні секції, ходити на дитячі майданчики. Натомість вони позбавлені цієї можливості, проживаючи в селі. Представник органу опіки та піклування під час судового засідання зазначила, що висновком органу опіки та піклування було прийнято рішення про визначення місця проживання дітей з батьком, яке вони підтримують. Третя особа, [PERSON] суду пояснив, що коли його брата [PERSON] мобілізували до лав ЗСУ, його дружина, [PERSON] залишилася проживати в селі Микільське . Потім йому зателефонували мати та повідомила, що [PERSON] з дітьми поїхала. Її знайти вони не могли, на телефонні дзвінки вона не відповідала. Згодом дізналися, що [PERSON] проживає в м. Миколаєві. Потім дітей до його родини привіз дідусь та сказав, що відповідач їх віддала, сказавши при цьому «або забирайте, або я їх віддам в інтернат». Так діти стали проживати в його родині. Мати дітей сама приїхала до них один раз, а згодом приїжджала лише зі службою у справах дітей , адвокатом. Дітей наразі утримує лише батько. Вважав, що потрібно визначити місце проживання дітей з батьком. Третя особа, [PERSON] просила суд задовольнити первісний позов. Суду пояснила, що коли дідусь привіз дітей до них у родину, діти були в жахливому стані. Вони були налякані, у них були проблеми зі шлунком, вони не могли нормально їсти, були часті нудоти. На її думку це сталося через те, що мати не належно виконували свої батьківські обов`язки. Після того, як діти приїхали до них проживати, вона звернулася до служби у справах дітей для того, щоб не було питань, чому діти проживають в її родині. Наказом служби у справах дітей було влаштовано [PERSON] та [PERSON] тимчасово у її родину. Діти проживають в її будинку, вони забезпечені усім необхідним, батько повністю їх утримує, по можливості приїжджає до них. За рекомендацією служби вони відвідували психолога. Діти зараз також відчувають тривогу. На її думку, проживання дітей з матір`ю негативно вплине на їхній емоційний стан, мати не в змозі належним чином здійснювати догляд та виховання дітей. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Позивач та відповідач є батьками малолітніх дітей: доньки [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] (арк.с. 7, 8, т.1). 19 липня 2022 року до голови Братської селищної ради звернулася [PERSON] із заявою, в якій просила розглянути питання про тимчасове влаштування в їхню родину племінників [PERSON] та [PERSON] в зв`язку з тим, що батько дітей мобілізований, а мати залишила дітей, її місце перебування не відомо ( арк.с. 20, т.1 ) Наказом служби у справах дітей Братської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області № 23-0 від 19 липня 2022 року діти тимчасово влаштовані в сім`ю дядька [PERSON] , як такі, що опинилися в складних життєвих обставинах (арк.с.19, т.1). Згідно з частиною 3 статті 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до статті 8 Закону «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно статті 12 цього закону на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Крім того, частиною 1 статті 14 цього Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Як визначено частиною 4 статті 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Так, згідно з частинами 2, 8, 9 статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно із статтею 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до частини 1 статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку (постанова Верховного Суду від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18). Відповідно до частини 1 статті 18, частини 1 статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Частиною 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У частині 1 статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. При визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, параграф 76). Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04, параграф 54) Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків стосовно дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору. Міжнародні та національні норми права не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди, насамперед, мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Відповідно до частини 5 статті 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. 17 липня 2023 року Виконавчим комітетом Братської селищної ради затверджено висновок органу опіки та піклування про визначення місця проживання дітей з батьком. З вказаним висновком суд погоджується з наступних підстав. За приписами ст.. 161 СК України під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно акту обстеження житлово-побутових умов [PERSON] за адресою: [ADDRESS] встановлено, що будинок складається з 3-х житлових кімнат, невеликого коридору та веранди. В кімнатах достатня кількість предметів побуту, діти мають окремі ліжка, є постільна білизна, дитячий одяг. Вода привозна. Запас продуктів харчування в достатній кількості. В будинку матеріально-побутові умови проживання задовільні, створені необхідні умови для проживання малолітніх дітей (арк..с.36, т.1). Згідно акту обстеження умов проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , встановлено, що квартира з усіма зручностями, наявні кухня, ванна, туалет, усі необхідні комунікації. Одна кімната об лаштована як дитяча, в ній наявні місця для відпочинку для трьох дітей. В квартирі чисто, прибрано. Для дітей створені належні умови для нормальної життєдіяльності та розвитку. Для трьох дітей наявні окремі ліжка та необхідні меблі, обладнання (арк..с. 68, т.1). Отже житлові умови у батьків є майже рівними, ними створені належні умови для проживання та розвитку дітей. Щодо можливості матеріального забезпечення дітей. Згідно довідки Департаменту соціального захисту населення № 1280 від 08.09.2023 року [PERSON] перебуває на обліку відділу та отримує допомогу при народженні дитини, призначену на період з 01.07.2023 року по 31.07.2026 року. Інших виплат не отримує (арк.. с. 4 т. 2). Відомостей щодо наявності у сім`ї [PERSON] інших доходів в матеріалах справи відсутні. Твердження представника, адвоката Єнової Л.М. про те, що у матері достатній дохід для утримання дітей належними доказами не підтверджено. Відсутність заборгованості з оплати комунальних платежів також не є належним підтвердженням наявності доходу у сім`ї матері [PERSON] достатнього для утримання п`ятьох членів сім`ї. Згідно довідки про доходи від 13.07.2023 року [PERSON] за період з червня 2022 року по червень 2023 року отримав дохід у розмірі один мільйон сімдесят дев`ять тисяч сімсот сім грн.. 40 коп. (арк..с. 201, т. 1). Судом також під час розгляду справи були допитані свідки, з показів яких встановлено наступні обставини. Так, свідок [PERSON] , батько позивача, суду показав наступне. Він з дружиною проживають в м. Миколаєві. В лютому 2022 року батька дітей, [PERSON] мобілізували, а мати залишилася з дітьми в селі. Потім вона зателефонувала йому та повідомила, що разом з дітьми приїхала в м. Миколаїв. Кожні вихідні він забирав дітей до себе, в робочі дні не міг забирати дітей, оскільки працює. Через постійні обстріли діти були дуже налякані. В липні 2022 року, діти в той час були у нього, йому зателефонувала [PERSON] та сказала, щоб він забирав дітей, або вона їх віддасть в інтернат. Він запропонував відвезти дітей в село Іванівка, до [PERSON] . [PERSON] винесла дитячі речі та документи, просила не під`їжджати близько до будинку, щоб діти її не побачили. Він запропонував їй підписати розписку про передачу йому дітей, так як боявся, що на блок-постах можуть виникнути питання чому діти не з батьками. Батько дітей також знав, що він везе їх в село до дядька. Свідок [PERSON] суду показала, що вона з чоловіком [PERSON] , який є дідусем дітей, проживають в м. Миколаєві. На початку літа 2022 року їм стало відомо, що [PERSON] разом з дітьми переїхала проживати до міста. Дітей вони з чоловіком забирали до себе на вихідні. Через постійні обстріли діти були дуже налякані. В липні 2022 року, на вихідні, коли діти були у них, їм зателефонувала [PERSON] та сказала, щоб вони залишили дітей у себе. Однак, вони з чоловіком вирішили відвезти дітей у село до дядька. Розписку написали, щоб не подумали, що вони викрали дітей. Свідок [PERSON] суду показала, що вона є матір`ю позивача за первісним позовом та бабусею дітей. Вона завжди допомагала невістці, [PERSON] по господарству та у вихованні дітей. Коли [PERSON] мобілізували, [PERSON] поїхала проживати до м. Миколаєва. Потім дідусь привіз дітей в село. З того часу мати дітьми не цікавилася, участі у їх забезпечені та вихованні не приймала. Свідок [PERSON] суду показав., що він знає цю родину, так як мешкають в одному селі. Він з односельцями допомагають родині [PERSON] , так як батько дітей на війні, а мати «кинула» дітей. За заявою позивача було проведено судово -психологічну експертизу, на яку було запрошено також мати дітей, [PERSON] , однак остання до експерта на визначений час не з`явилася. Згідно висновку експерта № 429 від 29.07.2023 року на питання, поставлені перед експертом, ним надано наступні відповіді: «Який вплив чинила поведінка матері [PERSON] на психічний стан і розвиток малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] до їх розставання, в даний час визначити неможливо. В даний час дії [PERSON] по поверненню дітей до її нової сім`ї викликає у дітей тривогу і страх, оскільки у них немає до неї емоційної прихильності; 2.Відповісти на питання: «Яке ставлення та стиль батьківського відношення має [PERSON] ? Як це може вплинути на емоційний, психічний стан та відчуття благополуччя дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] .?» не представляється можливим, оскільки [PERSON] не брала участі у проведенні судово-психологічної експертизи; 3.Оскільки діти, [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , вже протягом року не спілкуються з матір`ю, у них немає до неї ніякої емоційної прихильності, вони вважають її чужою людиною, яка загрожує їхньому благополуччю та безпеці. Для зміни їхнього ставлення до матері потрібна постійна робота психолога з дітьми та матір`ю. Якщо без зміни їхнього ставлення до матері передати їх у сім`ю матері, це може викликати у дітей сильний психічний стрес і призвести до психічних розладів; 4. Індивідуально-психологічні особливості батька [PERSON] , особливості його виховної поведінки позитивно впливають на емоційний стан, психічний розвиток та відчуття благополуччя дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . У [PERSON] відсутні риси характеру, які б могли негативно вплинути на процес його спілкування з дітьми. [PERSON] має виражене позитивне ставлення до дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] ; 5. Поведінка батька [PERSON] має позитивний психологічний вплив на психічний стан і розвиток малолітніх дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] [PERSON] виявляє інтерес до того, що цікавить дітей. Вважає за краще або зовсім обходитися без покарань, або застосовує їх вкрай рідко, сумнівається в результативності будь-яких покарань. [PERSON] прагне задовольнити всі потреби дітей, захистити їх від труднощів і неприємностей життя; 6. Діти, [PERSON] [INFO] та [PERSON] , [INFO] , своєю сім`єю вважають сім`ю свого дядька [PERSON] , в якій вони зараз проживають і свого батька, [PERSON] . Проживання у цій сім`ї надає позитивний вплив на емоційний стан, психічний розвиток та відчуття благополуччя дітей; 7. З психологічної точки зору розлучення дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] .На з їх батьком [PERSON] та сім`єю свого дядька, [PERSON] , в якій вони зараз проживають, може викликати у дітей сильний психічний стрес і психічних розладів; 8.Враховуючи психологічний вплив поведінки батька [PERSON] , а також ранній вік дітей на час дослідження (3 роки 10 місяців та 5 років 10 місяців), інтересам дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] відповідає безпосереднє спілкування з їх батьком [PERSON] та тривале перебування разом з батьком; 9. В даний час, до зміни ставлення дітей до матері, [PERSON] , психологічно доцільніше проживати дітям [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] у сім`ї свого дядька [PERSON] і з батьком [PERSON] . Зміна умов проживання, виховання та оточення малолітніх дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] у випадку передачі дітей від батька до матері негативно позначиться на їх психічному стані та подальшому розвитку» (арс. 208-215, т.1). Згідно оцінки емоційного стану дітей, наданої практичним психологом Братської селищної ради діти [PERSON] та [PERSON] травмовані, внаслідок військових дій, потребують безпечного оточення та роботи з психологом. Контакту з мамою не мають (арк..с. 38 т.1). Судом під час розгляду справи було досліджено фото та відео докази, надані як стороною позивача та і відповідача. Так, позивачем [PERSON] надано фотографії з яких вбачається прогулянки дітей з батьком (м. Одеса), відвідування батьком свята прощання з садочком та першого вересня. На відео від 10.09.2023 року зафіксовано телефону розмову [PERSON] з [PERSON] . Під час бесіди, мати погоджується з тим, що перебування в м. Миколаєві є небезпечним для дітей, сама каже, що хоче забирати дітей на вихідні, дні на два-три. З переглянутого відео не вбачається перешкоджання спілкуванню матері з дітьми, розмова між [PERSON] та тіткою [PERSON] відбувається спокійно, доброзичливо, отже не знаходить свого підтвердження доводи позивача за зустрічним позовом щодо налаштування тіткою дітей проти матері. Згідно довідки Іванівської гімназій № 43 від 06.09.2023 року виховним процесом, належною підготовкою [PERSON] до школи займався батько та дружина його брата, [PERSON] . Батько був присутній на святі першого дзвоника, привітав доньку та приводив дитину до школи протягом декількох днів. Цікавився адаптацією дитини до освітнього процесу. Дівчинка сумує за батьком. Мати дитини, [PERSON] навчальний заклад не відвідувала, на контакт з адміністрацією та педагогічним колективом не виходила. Дівчинка про маму не згадує (арк..с. 6-7, т.2). Таким чином суд приходить до висновку, що саме батько, не зважаючи на те, що він є мобілізований, захищає Батьківщину на сході країни, створює належні умови для проживання, займається повним забезпеченням своїх дітей. Саме до батька діти емоційно прив`язані, бажають проживати з ним. Натомість ймовірність проживання в родині матері викликає у дітей страх. Також суд зазначає, що наразі мати перебуває у шлюбі з іншим чоловіком, відношення чоловіка матері до дітей суду не відомо. Згідно висновку експерта, ймовірне повернення проживати до матері, викликає у дітей сильний стрес та тривогу. Твердження представника відповідача, адвоката Єнової Л.М. проте, що батько не може виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки він не проживає наразі з дітьми постійно, так як перебуває в лавах ЗСУ суд не приймає до уваги, оскільки вони спростовуються дослідженими доказами, саме батько протягом майже двох років займається матеріальним забезпеченням дітей, при можливості приїжджає до них, піклується про їх розвиток. Щодо перешкоджання матері бачиться з дітьми, суд зазначає, що проживання дітей з батьком не може впливати на рівні права матері щодо них, та наголошує на неприпустимість з боку батька чинити перешкоди у її спілкуванні та відвідуванні своїх дітей. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення первісного позову, визначення місця проживання дітей з батьком та відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог. Згідно ст.. 141 ЦПК України, з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] слід стягнути судовий збір, сплачений при зверненні до суду.

Outcome: approved