Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-21 00:00:00

Позивач [PERSON] через свого представника - адвоката Шашликова Д.Г. звернулась до суду з позовною заявою до військової частини [NUMBER] Міністерства оборони України, третя особа [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування позовної заяви зазначила, що вона є власником транспортного засобу «Daewoo Lanos» реєстраційний номер [NUMBER] , 2008 року випуску. 14 січня 2023 року о 09 год. 45 хв. [PERSON] , [INFO] , військовослужбовець в/ч [NUMBER] , керуючи бронетранспортером 70 номерний знак [NUMBER] на 985 км автодороги М-30 у м. Підгородне Дніпропетровської області допустив зіткнення з автомобілем «DAEWOO LANOS» реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , та вантажним автомобілем «DAF XF 105.410» реєстраційний номер [NUMBER] з напівпричепом «VPS CN50» реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 08.02.2023 року у справі №175/324/23 військовослужбовець в/ч [NUMBER] [PERSON] був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та стягнуто з нього штраф в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. Постанова Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 08.02.2023 року у справі №175/324/23 не оскаржувалася та набула законної сили. 16.02.2023 року [PERSON] звернулася із заявою про відшкодування оціненої шкоди з фонду захисту потерпілих МТСБУ. МТСБУ зареєструвало дане звернення за №90627 та в подальшому надало відмову у задоволенні заяви Позивача від 16.02.2023 року. Підставою для відмови слугувало наступне: «Відповідно до підпункту «а» пункту 41.1 статті 41 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Відповідно до п. 1.5 статті 1 Закону, транспортні засоби це пристрої, призначені для перевезення людей та/або вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів, які підлягають державній реєстрації та обліку у територіальних органах Міністерства внутрішніх справ України та/або допущені до дорожнього руху, а також ввезені на митну територію України для тимчасового користування, зареєстровані в інших країнах. У згаданому Законі не вважається транспортним засобом пристрій, який підпадає під ознаки, зазначені у пункті 1.5, але щодо якого не встановлено коригуючий коефіцієнт залежно від типу транспортного засобу. З огляду на зазначене вище, МТСБУ, на жаль, не має правових підстав для виплати Вам відшкодування з фонду захисту потерпілих, оскільки шкода, заподіяна транспортним засобом, для якого Законом не встановлено коригуючий коефіцієнт». Також, позивачем було ініційоване звернення до судового експерта Дроздова Юрія Володимировича для отримання Висновку товарознавчої експертизи для визначення вартості матеріального збитку заподіяного автомобілю «DAEWOO LANOS» реєстраційний помер [NUMBER] під час ДТП 14.01.2023. Так, судовим експертом було виконано товарознавчу експертизу, на підставі чого [PERSON] було надано висновок експерта №2104/23 від 19.04.2023. Відповідно до даного висновку судовим експертом було зазначено, що вартість матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу - автомобіль «DAEWOO LANOS», реєстраційний номер [NUMBER] , пошкодженого внаслідок ДТП, на дату дослідження складає 71 945,80 грн. Представник відповідача ТВО командира військової частини [NUMBER] [PERSON] у своєму відзиві на позовну заяву у задоволенні позову просив відмовити та закрити провадження у справі, посилаючись на те, що спори, що виникають з питань проходження військової служби є публічно-правовими спорами та повинні розглядатись в порядку визначеному КАС України. У своїй відповіді на відзив представник позивача адвокат Шашликов Д.Г. зазначив, що відповідач не наводить жодного заперечення по суті спору і єдиним запереченням відповідача є посилання на необхідність закриття провадження по справі №216/3128/23 у зв`язку із тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, з чим він не може погодитись, оскільки юрисдикція адміністративних судів поширюється не на будь-які трудові спори, а лише ті, які пов`язані з прийняттям громадян на публічну службу, її проходженням, звільненням з публічної служби. При цьому, [PERSON] є громадянкою України та не є військовослужбовцем, працівником ВЧ [NUMBER] , не прийнята на публічну службу. Позивач [PERSON] , яка належним чином повідомлена, про місце і час розгляду справи у судове засідання не з`явилась. Представник позивача - адвокат Кобеляцький Д.М. в судовому засіданні позовну заяву підтримав, просив її задовольнити. Представник відповідача [PERSON] , який брав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, просив відмовити у задоволенні позовної заяви з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Третя особа [PERSON] , який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явився. Під час здійснення судового розгляду були встановлені наступні фактичні обставини. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] є власником транспортного засобу «Daewoo Lanos» реєстраційний номер [NUMBER] , 2008 року випуску, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу. 14 січня 2023 року о 09 год 45 хв [PERSON] , [INFO] , військовослужбовець в/ч [NUMBER] , керуючи бронетранспортером 70 номерний знак- 785 на 985 км. автодороги М-30 у м. Підгородне Дніпропетровської області допустив зіткнення з автомобілем «DAEWOO LANOS» реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , та вантажним автомобілем «DAF XF 105.410» реєстраційний номер [NUMBER] з напівпричепом «VPS CN50» реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 08.02.2023 року у справі №175/324/23 військовослужбовець в/ч [NUMBER] [PERSON] був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124КУпАП та стягнуто з нього штраф в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. Так судом було встановлено, що 14.01.2023 року перед виїздом о 06.30 годині водій [PERSON] у порушення вимог п.2.3«а», «б» Правил дорожнього руху України не перевірив і не забезпечив технічно справний стан транспортного засобу бронетранспортеру 70 номерний знак 785, внаслідок чого в подальшому скоїв ДТП із автомобілем «DAEWOO LANOS» реєстраційний номер [NUMBER] та вантажним автомобілем «DAF XF 105.410» реєстраційний номер [NUMBER] з напівпричепом «VPS CN50» реєстраційний номер [NUMBER] , що спричинило пошкодження транспортних засобів, тобто скоїв правопорушення, передбачене ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Постанова Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 08.02.2023 року у справі №175/324/23 не оскаржувалася та набула законної сили. 16.02.2023 року [PERSON] звернулася із заявою про відшкодування оціненої шкоди з фонду захисту потерпілих МТСБУ. МТСБУ надало відмову у задоволенні заяви позивача, у зв`язку із тим, що не має правових підстав для виплати відшкодування з фонду захисту потерпілих, оскільки шкода, заподіяна транспортним засобом, для якого Законом не встановлено коригуючий коефіцієнт». Крім того, судовим експертом було виконано товарознавчу експертизу, відповідно до якої було встановлено, що [PERSON] було завдано матеріального збитку, як власнику колісного транспортного засобу - автомобіль «DAEWOO LANOS», реєстраційний номер [NUMBER] , пошкодженого внаслідок ДТП, на дату дослідження складає 71 945,80 грн. З урахуванням викладеного [PERSON] звернулася з позовом до військової частини [NUMBER] Міністерства оборони України, третя особа [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Суд, вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому згідно роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Уточнюючи позовні вимоги або заперечення проти позову, суд визначає характер спірних правовідносин сторін, зміст їх правових вимог і матеріальний закон, що їх регулює, і яким належить керуватися при вирішенні спору. Зокрема, у позивача суд повинен з`ясувати предмет позову (що конкретно вимагає позивач), підставу позову (чим він обґрунтовує свої вимоги) і зміст вимоги (який спосіб захисту свого права він обрав). З`ясовується правильність об`єднання кількох однорідних вимог, наявність у позивача інших вимог до відповідача, які можуть бути пов`язаними між собою, для вирішення питання про їх об`єднання або роз`єднання (стаття 126 ЦПК). У відповідача суд з`ясовує суть заперечення проти позову та характер такого заперечення (процесуальний чи матеріально-правовий). З урахуванням вимог і заперечень сторін, обставин, на які посилаються інші особи, які беруть участь у справі, а також норм права, які підлягають застосуванню, суд визначає факти, які необхідно встановити для вирішення спору, і які з них визнаються кожною стороною, а які підлягають доказуванню (предмет доказування; стаття 179 ЦПК). Оскільки підставою позову є фактичні обставини, що наведені у заяві, то зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору (п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 №5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду»). Як слідує із змісту позовної заяви, позивач просив стягнути матеріальну та моральну шкоду, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди. Частинами 1,2 статті 1187 Цивільного кодексу України визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Частиною 1 ст. 1187ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Діяльність із використання, зберігання й утримання військовими частинами техніки, зокрема бронетранспортерів, має ознаки джерела підвищеної небезпеки. Постанова Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» за №6 від 27.03.1992 (із змінами та доповненнями) роз`яснює, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода заподіяна особі та майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі, особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо). Тобто володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є не лише його власник, але й інша фізична чи юридична особа, яка на відповідній правовій підставі володіє цим об`єктом. Органами, які здійснюють управління військовим майном згідно зі статтею 1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» є Кабінет Міністрів України та Міністерство оборони України. Відповідно до частини 2 ст. 2 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» Міністерство оборони України як центральний орган управління ЗСУ здійснює відповідно до закону управління військовим майном, у тому числі закріплює військове майно за військовими частинами (у разі їх формування, переформування), приймає рішення щодо перерозподілу цього майна між військовими частинами ЗСУ, зокрема у разі їх розформування. Згідно зі ст. З Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» військове майно закріплюється за військовими частинами ЗСУ на праві оперативного управління (з урахуванням особливостей, передбачених частиною другою цієї статті). З моменту надходження майна до ЗСУ і закріплення його за військовою частиною ЗСУ воно набуває статусу військового майна. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» військове майно - це державне майно (зокрема, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси), закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі також - ЗСУ). Відповідно до частини другої статті 14 Закону України «Про Збройні Сили України» майно, закріплене за військовими частинами ЗСУ, є державною власністю і належить їм на праві оперативного управління. Згідно з частиною 1 ст. 137 Господарського кодексу України правом оперативного управління визнається речове право суб`єкта господарювання, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом) для здійснення некомерційної господарської діяльності, у межах, встановлених цим кодексом та іншими законами, а також власником майна (уповноваженим ним органом). Відповідно до ст. 5 Закону України «Про господарську діяльність у Збройних Силах України» за шкоду і збитки, заподіяні правам та інтересам фізичних і юридичних осіб та державі, військова частина як суб`єкт господарської діяльності несе відповідальність, передбачену законом та договором. Враховуючи те, що військові частини володіють на праві оперативного управління закріпленим за ними Міністерством оборони України військовим майном, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, вони несуть відповідальність згідно з частиною 2 ст. 1187 ЦК України. Так, на час дорожньо-транспортної пригоди за кермом бронетранспортера 70 номерний знак [NUMBER] [PERSON] , [INFO] , який перебував при виконанні службових обов`язків та здійснював управління транспортним засобом як військовослужбовець військової частини [NUMBER] . Приймаючи до уваги вищенаведене, саме військова частина [NUMBER] , відповідно до статті 1187 ЦК України, повинна нести відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. Крім того, шкода, заподіяна об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і який був закріплений Міністерством оборони України на праві оперативного управління за військовою частиною, що має статус юридичної особи, відшкодовується цією військовою частиною, що вказано у правовому висновку, що викладений в постанові Великої палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року по справі №243/10982/15-ц (провадження №14-81 цс 18), який повинен бути врахований судом при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин на підставі ч.4 ст. 263 ЦПК України. Згідно п. 1.10 ст.1 Закону України «Про правила дорожнього руху», зазначено, що транспортний засіб - пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів. При цьому, механічний транспортний засіб - транспортний засіб, що приводиться в рух з допомогою двигуна. Цей термін поширюється на трактори, самохідні машини і механізми, а також тролейбуси та транспортні засоби з електродвигуном потужністю понад 3 кВт. Згідно Наказу Міністерства Внутрішніх справ України від 18.07.2017 № 595 «Про Затвердження Інструкції про порядок використання автомобільної та бронетанкової техніки в Державній прикордонній службі України в мирний час». У цій Інструкції терміни вживаються в таких значеннях: автомобільна та бронетанкова техніка (машини) - автомобілі, гусеничні машини, трактори, які використовуються як механічна тяга та для допоміжних робіт, причепи та напівпричепи, бойові броньовані автомобілі, бронетранспортери та бойові розвідувально-дозорні машини, мотоцикли, квадроцикли, снігоходи, велосипеди, колісні та гусеничні шасі для встановлення (монтажу) засобів зв`язку й управління, озброєння і спеціальної техніки, пересувні засоби обслуговування та ремонту, які змонтовані на колісному і гусеничному шасі. Відповідно до Інструкції з автомобільного та бронетанкового забезпечення в Державній прикордонній службі України, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09 липня 2018 року № 577, в розділі V Організація експлуатації машин, в Загальних положеннях зазначено, що бронетанкова техніка призначена для відбиття збройного нападу і вторгнення на територію України військових і терористичних формувань, припинення збройних провокацій на державному кордоні, проти порушників державного кордону у відповідь на застосування ними сили або в разі якщо припинення порушення чи затримання порушників не може бути здійснено іншими засобами, а також для вирішення оперативно-розшукових та інших завдань. За видами бронетанкова техніка поділяється на: бойові машини - танки, САУ, БМП, БМД, БТР, БРДМ, БРМ, ББА та інші броньовані машини, які призначені для ведення бою. Як убачається з листа Заступника Генерального директора Моторно (транспортне) страхове бюро України [PERSON] (номер справи МТСБУ:90627), Позивачу відмовлено у відшкодуванні шкоди у зв`язку з ДТП, яка мала місце 14.01.2023 року. Як було зазначено вище, обґрунтовуючи відмову зазначено: «Відповідно до підпункту «а» пункту 41.1 статті 41 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Відповідно до п. 1.5 Статті 1 Закону, транспортні засоби це пристрої, призначені для перевезення людей та/або вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів, які підлягають державній реєстрації та обліку у територіальних органах Міністерства внутрішніх справ України та/або допущені до дорожнього руху, а також ввезені на митну територію України для тимчасового користування, зареєстровані в інших країнах. У згаданому Законі не вважається транспортним засобом пристрій, який підпадає під ознаки, зазначені у пункті 1.5, але щодо якого не встановлено коригуючий коефіцієнт залежно від типу транспортного засобу. З огляду на зазначене вище, МТСБУ, на жаль, не має правових підстав для виплати Вам відшкодування з фонду захисту потерпілих, оскільки шкода, заподіяна транспортним засобом, для якого Законом не встановлено коригуючий коефіцієнт». Відповідно до ст. 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», до шкоди, заподіяної в результаті ДТП майну потерпілого відноситься шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого. Відповідно до ч. 1 ст. 990 Цивільного кодексу України, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Згідно вимог п.п. 33.1.4 п. 33.1. ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний: невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально. Відповідно до п. 41.1 а) ст. 41 вказаного Закону, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. З урахування наведеного, Моторне (транспортне) страхове бюро України, не повинно відповідати за шкоду, яка спричинена військовою технікою за час виконання бойових завдань. Таким чином позивач правомірно заявляє вимогу до відповідача з приводу відшкодування матеріальної шкоди. Порядок і умови відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, визначені статтями 1187, 1188 ЦК України. Зокрема, статтею 1188 ЦК України урегульовано питання відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки кожному з їх володільців за рахунок іншого із них. Відповідно до цієї статті шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що обов`язок відшкодувати завдану іншому володільцю джерела підвищеної небезпеки шкоду виникає у її завдавана за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. При цьому вина у завданні шкоди, згідно з положеннями пункту 1 частини 1 ст. 1188 ЦК України, є обов`язковою умовою для покладення на винну особу відповідальності за майнову шкоду, завдану внаслідок взаємодії транспортних засобів іншому учаснику дорожньо- транспортної пригоди. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України судом враховується висновок викладений в постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №1270/17. Як закріплено ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо, або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). На підтвердження розміру матеріальної шкоди позивачем надано суду висновок судового експертна Дроздова Юрія Володимировича №2104/23 від 19.04.2023 року, згідно якого розмір матеріальна шкода спричинена Позивачу - власнику автомобіля «DAEWOO LANOS», реєстраційний номер [NUMBER] складає 71 945,80 грн. Частина 1 статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Відповідно до ч. 6 ст. 139 ЦПК України, розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. У зв`язку з тим, що позивачем за надання правничих послуг сплачено 5000,00 грн, що підтверджується квитанцією та договором на представництво інтересів у суді, тому на користь позивача підлягає стягненню вказана сума. Крім того підлягає стягненню витрати позивача на проведення експертизи в сумі 4300 грн що підтверджується квитанцією.

Outcome: approved