Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-11 00:00:00

[PERSON] через свого представника - адвоката Литвинову В.В., звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, з посиланням на те, що вона з відповідачем по справі перебувала у шлюбі, який 10.01.2019 було розірвано. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину, [PERSON] , [INFO] . 04.07.2019 Лозівським міськрайонним судом Харківської області був виданий судовий наказ по справі №629/2828/19 про стягнення з [PERSON] , на користь [PERSON] , аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з стягнення з 21.06.2019 і до досягнення дитиною повноліття. У зв`язку з втратою вищевказаного судового наказу позивачка була змушена звернутися до суду за видачею дубліката судового наказу. Ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 07.03.2023, позивачці був виданий дублікат судового наказу від 04.07.2019 по справі №629/2828/19. Після отримання вищевказаного дубліката судового наказу та не виконання відповідачем у добровільному порядку рішення суду, позивачка звернулася до державної виконавчої служби для його примусового виконання. Постановою головного державного виконавця Лозівського відділу державної виконавчої служби у Лозівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кучеренко С.В. від 06.04.2023, на підставі дублікату судового наказу №629/2828/19 від 04.07.2019, було відкрито виконавче провадження за №71488418 про стягнення [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з стягнення з 21.06.2019 і до досягнення дитиною повноліття. Добровільно відповідач аліменти за судовим наказом не платить, жодного платежу починаючи з 2019 року ним не здійснено. Відповідно до довідки про наявність заборгованості зі сплаті аліментів та розрахунку заборгованості зі сплаті аліментів, станом на 30.04.2023 за [PERSON] рахується заборгованість по сплаті аліментів на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] за період з 21.06.2019 по 30.04.2023 у розмірі 115669,50 грн. В зв`язку з чим просила стягнути з відповідача на свою користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 21.06.2019 по 01.08.2023 у розмірі 115669,50 грн. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, її представник-адвокат Литвинова В.В. у судовому засіданні на задоволенні позовних вимог наполягала, з наведених у позові підстав. Не заперечувала, що дійсно заочним рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 06.07.2023 в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дитини, за період з 21.06.2019 по 30.03.2023, було відмовлено. Вказане рішення набрало законної сили. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, причину неявки суду не повідомив, відзив на позов з посиланням на докази, якими він обґрунтовується, не надав. Згідно до положення ч.3 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Виходячи з викладеного, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що з 07.08.2015 сторони перебували у шлюбі, який рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 10.01.2019 було розірвано. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину, [PERSON] , [INFO] . 04.07.2019 судовим наказом Лозівського міськрайонного суду Харківської області стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 21.06.2019 і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 07.03.2023 задоволено заяву представника [PERSON] та видано дублікат судового наказу №629/2828/19, виданого Лозівським міськрайонним судом Харківської області 04.07.2019 за заявою [PERSON] про видачу судового наказу про стягнення аліментів з [PERSON] 06.04.2023 було відкрито виконавче провадження ВП №71488418 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 21.06.2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Згідно ч.1 ст.196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 ЗУ «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження». Суд вказує, що за загальним правилом, неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. У справі, що розглядається стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів. Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо). Аналіз норми статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. Тобто, на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. При цьому перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів чітко законодавцем не визначений та може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих сторонами доказів. Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості. У зв`язку з викладеним Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду вважає за необхідне уточнити висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 серпня 2018 року у справі №572/1689/16-ц (провадження №61-311св17), зазначивши, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи, а не у всіх випадках, крім несвоєчасної виплати заробітної плати, затримки або неправильного перерахування аліментів банками. Частиною 9 статті 7 СК України передбачено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. За правилами статей 12,13,78,81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності та диспозитивності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Так, ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 07.03.2023 було видано дублікат судового наказу №629/2828/19, оскільки оригінал судового наказу був втрачений. Докази про те, що позивач після отримання судового наказу від 04.07.2019 в період з липня 2019 до жовтня 2021 року, зверталась до органів державної виконавчої служби для примусового виконання судового наказу, до суду надано не було. Відповідно до довідки про наявність заборгованості зі сплати аліментів від 22.05.2023, станом на 30.04.2023 наявна заборгованість у [PERSON] зі сплати аліментів, що була нарахована починаючи з 21.06.2019 по 30.04.2023 та становить 115669,50 грн. З матеріалів справи вбачається, що не дивлячись на повернення 12.10.2021 державним виконавцем виконавчого документу (судового наказу який надійшов 09.10.2021) стягувачу без прийняття до виконання, позивач звернулась до органів виконавчої служби для примусового стягнення аліментів по судовому наказу від 04.07.2019, лише в квітні 2023 року, а заборгованість по аліментам була нарахована відповідно до ст.194 СК України за минулий час, з дня видання судового наказу. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем зазначено, що неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів відповідача з 21.06.2019 по 01.08.2023 складає 115669,50 грн. (тобто не більше 100 відсотків заборгованості). На вимогу суду, представником позивача було надано копію заочного рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 06.07.2023, яким в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дитини, за період з 21.06.2019 по 30.04.2023, було відмовлено. Вищевказане рішення суду, позивачем та її представником не оскаржувалося та 07.08.2023 набрало законної сили. Частиною 2 статті 82 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду у справі, ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне закрити провадження у справі, в частині стягнення з відповідача на користь позивача неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дитини, за період з 21.06.2019 по 30.04.2023. Враховуючи викладене, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дитини, за період з 01.05.2023 по 01.08.2023, підлягають задоволенню та стягує з відповідача на користь позивача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в загальному розмірі 2555,07 грн. Розподіл судових витрат суд вирішує відповідно ст.141 ЦПК України.

Outcome: partial