Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-15 00:00:00

В обґрунтування позову представник позивача вказував, що 09 вересня 2008 року між ТОВ «УніКредіт Банк» (правонаступником якого були послідовно ПАТ «УКРСОЦБАНК» і АТ «СЕНС БАНК») та [PERSON] був укладений кредитний договір № MRTG-000000014444. Відповідно до умов договору позивач надав відповідачу кредитні кошти в сумі 91681,00 доларів США на придбання нерухомого майна - квартири [ADDRESS] . Графік погашення кредиту сторони погодили у додатку №1 до кредитного договору. В зв`язку з неналежним виконанням зобов`язання з боку відповідача, позивач був вимушений звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості. Відповідно до рішення Люботинського міського суду Харківської області від 19 березня 2019 року позов ПАТ «УКРСОЦБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитом задоволено в повному обсязі, стягнуто із [PERSON] \~ на користь ПАТ «УКРСОЦБАНК» заборгованість за договором № MRTG-000000014444 від 09 вересня 2008 року в сумі 123410,65 доларів США та штрафу у розмірі 1550,00 грн., що загалом за офіційним курсом НБУ станом на 19 квітня 2011 року становило 985024,15 грн., а також витрати по оплаті судового збору в сумі 1700,00 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 120,00 грн. На теперішній час заборгованість за кредитним договором не погашена, у зв`язку з чим позивач просить стягнути заборгованість, розраховану на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка станом на 23 лютого 2022 року становить: 17472,91 долари США заборгованість за ставкою 3 % на кредитну заборгованість; 230,46 грн. - заборгованість за ставкою 3% на кредитну заборгованість; 881,59 грн. сума заборгованості за інфляційними витратами на кредитну заборгованість. Ухвалою Київського районного суду міста Харкова від 23 травня 2023 року позовну заяву АТ «СЕНС БАНК» до [PERSON] було призначено до розгляду в спрощеному позовному провадженні з повідомленням сторін. Ухвалою Київського районного суду міста Харкова від 18 липня 2023 року справу за позовом АТ «СЕНС БАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором направлено за підсудністю до Люботинського міського суду Харківської області. Ухвалою Люботинського міського суду Харківської області від 25 вересня 2023 року справу призначено до розгляду по суті. Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України суд при розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а також заслуховує усні пояснення сторін та показання свідків. Позивач АТ «СЕНС БАНК» в судове засідання не з`явився, але його представник [PERSON] направила до суду заяву про підтримання позовних вимог, в якій також просила проводити розгляд справи за її відсутності. Представник позивача [PERSON] також висловила згоду на проведення заочного розгляду справи за відсутності відповідача уразі його неявки в судове засідання. В судове засідання відповідач [PERSON] був викликаний шляхом надсилання засобами поштового зв`язку судової повістки за адресою його відомого місця проживання, зареєстрованого у встановленому законом порядку. Поштовий конверт з судовою повісткою на ім`я [PERSON] повернуто без вручення з відміткою про відсутність особи за адресою місця проживання. Виходячи зі змісту ч. 8 ст. 128, ч. 4 ст. 130 ЦПК України, суд вважає, що відповідачу у належний спосіб була вручена судова повістка. Але відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, причини його неявки суду невідомі, відзив на позов нею не поданий. Суд, зі згоди представника позивача, розглядає справу за відсутністю відповідача в заочному судовому засіданні та на підставі наявних в ній матеріалів. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, встановив наступне. 09 вересня 2008 року між ТОВ «УніКредіт Банк» (правонаступником якого став ПАТ «УКРСОЦБАНК», правонаступником якого в свою чергу став АТ «СЕНС БАНК») та [PERSON] був укладений кредитний договір № MRTG-000000014444. Відповідно до умов договору, позивач надав відповідачу кредитні кошти в сумі 91681,00 доларів США на придбання нерухомого майна - квартири [ADDRESS] . Графік погашення кредиту сторони погодили у додатку №1 до кредитного договору. Відповідач [PERSON] свої зобов`язання за договором не виконував. Відповідно до рішення Люботинського міського суду Харківської області від 19 березня 2019 року позов ПАТ «УКРСОЦБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитом задоволено в повному обсязі, та стягнуто із [PERSON] \~ на користь ПАТ «УКРСОЦБАНК» заборгованість за договором № MRTG-000000014444 від 09 вересня 2008 року в сумі 123410,65 доларів США та штрафу у розмірі 1550,00 грн., що загалом за офіційним курсом НБУ станом на 19 квітня 2011 року становило 985024,15 грн., а також витрати по оплаті судового збору в сумі 1700,00 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 120,00 грн. Згідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України). Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплати суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його невиконання (договір чи діалект). Приписи ст. 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження №14-16цс18). Разом з тим, за змістом статей 598-609 ЦК України рішення суду про стягнення боргу не є підставою для припинення грошового зобов`язання. Таким чином, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України. Право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Подібний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 07 лютого 2018 року по справі № 910/11249/17. Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі ст. 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц, від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18. З наведеного вбачається, що протягом дії договірних відносин, розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором та протягом дії останнього сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору, а після закінчення строку договору, у випадку наявності невиконаного грошового зобов`язання, у кредитора виникає право вимоги відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. Так, Верховний Суд зробив висновок, що норма ст. 625 ЦК України не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу. Оскільки чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з постановленням судового рішення чи відкриття виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків. Також суд враховує правову позицію, яка викладена у постанові Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 760/6938/16-ц, відповідно до якої формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3% річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу. Відповідачем розрахунок заборгованості наданий позивачем не спростований, контррозрахунок не наданий, умови кредитного договору, укладеного між ним та банком не оспорені, належних та допустимих доказів, що спростовували б доводи позивача про надання ним послуг, наявності заборгованості відповідача та її розміру суду не надано. На час розгляду справи судом, відповідачем не надано жодних даних, що свідчили б про погашення заборгованості у добровільному порядку, або про причини несвоєчасного погашення заборгованості за кредитним договором. З урахуванням вищевикладеного, позивач має право на стягнення з відповідача трьох процентів річних від простроченої суми боргу за весь час прострочення та інфляційних втрат. З огляду на викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. У відповідності до ст.141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати, що складаються з судового збору у розмірі 9601,08 гривень.

Outcome: approved