Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-15 00:00:00

У червні 2021 р. позивачка [PERSON] законний представник малолітнього [PERSON] , [INFO] , звернулася в Рівненський районний суд Рівненської області із позовом до відповідачів законного представника [PERSON] - [PERSON] та законного представника [PERSON] - [PERSON] та просить відшкодувати для [PERSON] моральну шкоду, завдану внаслідок протиправних дій відповідачів шляхом солідарного стягнення із відповідачів на користь [PERSON] як законного представника [PERSON] , моральної шкоди в розмірі 70 000 грн. В обґрунтування позову вказує, що з 11.01.2021 р. по 17.01.2021 р. КДЮСШ «Юний динамівець» здійснювало організаційну поїздку учнів - спортсменів до спортивної бази ФСТ «Колос», що знаходиться у смт. Ворохта Івано-Франківської області на спортивні збори, що проводилися у зв`язку з проведення чемпіонату з тейхвондо. На час проведення спортивних зборів, учні - спортсмени проживали у відповідних кімнатах на спортивній базі ФСТ «Колос». Разом з [PERSON] проживали [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Увечері 13.01.2021 р., перебуваючи у спільній кімнаті на спортивній базі ФСТ «Колос», [PERSON] , вийшовши з душу, зазнав фізичного насильства від [PERSON] , а саме його схопили за руки за спиною. [PERSON] , заламуючи руки у такому положенні унеможливив [PERSON] вчиняти будь-які дії, оскільки силоміць обмежив рухи [PERSON] , причиняючи фізичний біль у разі спроб вибратись з «захвату». В подальшому, [PERSON] , користуючись безпорадним станом [PERSON] , здійснив насильницькі дії відносно останнього, а саме: «взяв його руками за голову, опустив до пояса і хотів засунути йому в рот свій статевий орган і сказав «Зараз засуну». Вказані знущання припинилися, коли [PERSON] зміг вирватися з захвату. В подальшому відносно [PERSON] учасниками конфлікту продовжувалося залякування та погрози, щоб він нікому не розповідав про даний випадок. У подальшому, дізнавшись про аморальні дії відносно [PERSON] [PERSON] та [PERSON] , законним представником - матір`ю [PERSON] було подано заяву до поліції по притягненню останніх до відповідальності. Попри те, що вищеописані дії [PERSON] та [PERSON] містять явні ознаки злочину проти статевої свободи та статевої недоторканості, останніх неможливо притягнути до будь-якої відповідальності через малолітній вік та не відповідність суб`єкту злочину. Наразі позивачем здійснюються усі можливі дії щодо можливого притягнення батьків вищезгаданих осіб до адміністративної відповідальності за незалежне виховання дітей відповідно до ч.1 ст. 184 КУпАП. Відповідно до матеріалів справи №570/633/21 Рівненського районного суду та ухваленої постанови від 06.04.2021 р., [PERSON] було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 184 КУпАП. Зокрема у даній справі були досліджені докази та пояснення інших сторін щодо конфліктної ситуації, що сталася 13.01.2021 р. на спортивній базі ФСТ «Колос». Також судом у справі №570/633/21 було встановлено, що протиправні дії [PERSON] безпосередньо є пов`язаними з неналежним вихованням дитини, зокрема щодо її розвитку, як особистості та поваги до прав та свобод людини і громадянина. В той же час позивачка зазначає, що позивачем було подано відповідну скаргу щодо дій малолітнього [PERSON] щодо бездіяльності поліції відносно притягнення його законних представників до відповідальності. Такі дії відповідачів є нічим іншим як нехтуванням усіх моральних та етичних принципів, поваги до людини та її прав із застосуванням фізичного насильства з використанням безпорадного стану позивача задля здійснення наруги, що у свою чергу призвело до спричинення фізичного болю та в більшій мірі тяжких моральних переживань та страждань, які у подальшому відобразилися на емоційному стані потерпілого. У малолітнього [PERSON] прослідковується явні душевні страждання пов`язані з подією, що відбулася 13.01.2021 р. Наразі за психотерапевтичним супроводом сім`ї та в результаті діагностичних зустрічей з малолітнім [PERSON] , було підтверджено вразливий емоційний стан потерпілого. Лікарем психотерапевтом було встановлено, що за [PERSON] прослідковуються розлади адаптації емоцій та поведінки. Психологічну травму проживає через замикання в собі та регрес. Дитина схильна до аутоагресії та психосоматичного проживання стресового стану. Спостерігається зниження мотивації до навчання на фоні погіршення пам`яті та мислених процесів, складність зосередження та переключення уваги. Висока тривожність проявляється в роботі при поверненні до травматичних спогадів, замикання в собі і пригнічення. У малолітнього [PERSON] після вказаного інциденту значно погіршився стан здоров`я, з`явилися негативні переживання та спогади, насторога, тривога, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, почуття образи, обурення, приниження гідності, страх можливого повторення подій. Таке ставлення призвело до виникнення у [PERSON] відчуття приниження людської та громадської гідності, до втрати віри у можливість захисту з боку правоохоронних органів, гарантування безпеки, захищеності, що призвело до глибоких моральних та психологічних страждань, занепокоєності. Переживання полягають і в тому, що попри нанесення [PERSON] тяжких моральних страждань, винуватці вказаної події не понесли ніякої відповідальності через малолітній вік, а їхнім батькам довелося лише сплатити штраф за неналежне виховання у сумі 850 грн. На даний час [PERSON] прийшлося залишити тренування у спортивній школі, оскільки попри гучні слова тренера - викладача [PERSON] про відсторонення від занять винуватців конфлікту, [PERSON] продовжує тренуватися у КДЮСШ «Юний динамівець», що підтверджується постановою Рівненського районного суду від 06.04.2021 р. у справі №570/633/21. Сторона позивача несе значні витрати на отримання необхідних психотерапевтичних послуг та медичне лікування [PERSON] . Зазначають, що за рекомендаціями лікарів, [PERSON] необхідна довготривала психотерапія (близько 12 місяців) для відновлення емоційного шокового стану після спроби сексуального насилля. Психотерапевтичний супровід сім`ї відбувається тричі на тиждень: дві зустрічі з [PERSON] та 1 з мамою. Вартість одного сеансу психотерапевта - 500 грн. Станом на момент звернення до суду з позовом, без врахування медикаментозного забезпечення, стороною позивача були понесені грошові витрати у сумі близько 15 000 грн. На підтвердження понесення витрат на медикаменти, сторона позивача додатково додає до позовної заяви докази купівлі необхідних медичних препаратів. Наводить положення ст.ст. 11, 16, 23, 1167, 1178 ЦК України, ч.2 п.5 ППВСУ від 31.03.1995 р. №4 та вказує, що у даному спорі наявні усі елементи складу правопорушення, а саме наявність нанесеної шкоди з боку відповідачів, їхня протиправність, підтверджений причинний зв`язок між подією, що склалася та отриманими емоційними довготривалими стражданнями, а також підтвердження вини за висновками суду у справі №570/633/21. Умовним грошовим еквівалентом, спричиненої [PERSON] моральної шкоди варто оцінити в розмірі 70 000 грн., що обраховувалася з урахуванням нанесених малолітній особі страждань, їх тривалості, довготривалій процедурі психотерапевтичного лікування та затрати часу на таке лікування/реабілітацію, обмеження звичайного роду занять (неможливість відвідування спортивного клубу, через страх повторення події), приниження честі і гідності, а також безкарність осіб, винних у правопорушення, попри його тяжкість. Ухвалою суду від 31.08.2021 р. відкрито спрощене позовне провадження у справі з викликом учасників (а.с.49 т.1). Ухвалою суду від 29.11.2021 р. здійснено перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та замінено засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням (а.с. 158 т.1). Ухвалою суду від 26.05.2022 р. витребувано докази (а.с.193, 200-201 т.1). Ухвалою суду від 22.07.2022 р. у задоволенні клопотання відповідачки [PERSON] про призначення комплексної судової психолого-психіатричної експертизи відмовлено. Клопотання представника відповідачки [PERSON] - адвоката Павлюка М.Г. про призначення судової психологічної експертизи задоволено частково. Призначено по справі судову психологічну експертизу, проведення якої доручено КЗ «Рівненський обласний центр психічного здоров`я населення Рівненської обласної ради». (м.Рівне, вул. Дубенська, 64) (а.с.249-253 т.1). Ухвалою суду від 19.08.2022 р. поновлено провадження у справі, призначено підготовче засідання у справі (а.с. 3 т.2). Ухвалою суду від 22.08.2022 р. призначено по справі судову психологічну експертизу, проведення якої доручено Рівненській філії судово-психіатричних експертиз ДУ "Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я України" (м.Рівне, вул.Дубенська, 64, каб.12, 14) (а.с. 8-12 т.2). Ухвалою суду від 21.10.2022 р. поновлено провадження у справі; призначено підготовче судове засідання у справі (а.с. 20 т.2). Ухвалою суду від 04.11.2022 р. відкладено розгляд цивільної справи, здійснено виклик в судове засідання експерта Рівненській філії судово-психіатричних експертиз ДУ "Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я України" (м.Рівне, вул.Дубенська, 64, каб.12, 14) та осіб, які беруть участь у справі (а.с. 28 т.2). Ухвалою суду від 09.12.2022 р. задоволено клопотання представника відповідачки [PERSON] - адвоката Малишевої А.А. та призначено по справі комплексну судову психолого-психіатричну експертизу, проведення якої доручено експертам Рівненської філії судово-психіатричних експертиз ДУ "Інституту психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я" (м.Рівне, вул.Дубенська, 64, каб. 12,14) (а.с. 42-44 т.2). Ухвалою суду від 12.09.2023 р., оскільки 04.09.2023 року до суду надійшло повідомлення експертної установи про неоплату експертизи, у зв`язку з чим матеріали справи повернуто без виконання СППЕ, поновлено провадження у справі та призначено підготовче судове засідання у справі. Ухвалою суду від 09.11.2023 р. у задоволенні клопотання представника позивачки [PERSON] - адвоката Шевчука В.С. в частині про виклик та допит в якості свідків малолітнього [PERSON] , [INFO] , малолітнього [PERSON] , [INFO] , малолітнього [PERSON] , [INFO] - відмовлено; клопотання представника позивачки [PERSON] - адвоката Шевчука В.С. в частині про виклик та допит дитячого підліткового психолога - психотерапевта [PERSON] - задоволити частково; здійснено виклик в судове засідання дитячого підліткового психолога - психотерапевта [PERSON] . Ухвалою суду від 09.11.2023 р. закрито підготовче провадження в справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 15.01.2024 р. усне клопотання представника відповідачки [PERSON] - адвоката Павлюка М.Г. про долучення доказів до матеріалів справи №570/234/21, які надійшли до суду ЕП - 183/24-Вх 10.01.2024 р., залишено без розгляду. У судовому засіданні представник позивачки адвокат Шевчук В.С. підтримав заявлені позовні вимоги та відповідь на відзиви. Не підтримав клопотання про виклик в судове засідання психолога [PERSON] . У судовому засіданні представник відповідачки [PERSON] - адвокат Павлюк М.Г. позовні вимоги не визнав, підтримав відзив, заперечення на відповідь на відзив. Не підтримав заяву про виклик та допит свідка [PERSON] . У судовому засіданні представник відповідачки [PERSON] - адвокат Малишева А.А. позовні вимоги не визнала, підтримала відзив. У відзиві №15997 від 23.09.2021 р. на позовну заяву відповідачка [PERSON] , яка діє як законний представник малолітнього [PERSON] (а.с. 52-56 т.1), вказує, що позовні вимоги не визнає. Звертає увагу суду, що постановою Рівненського районного суду Рівненської області у справі №570/633/21 від 06.04.2021 р. притягнуто до адміністративної відповідальності [PERSON] , матір [PERSON] , який надав пояснення, що дійсно перебуваючи в кімнаті на спортивній базі ФСТ «Колос», після того [PERSON] вийшов з душу, [PERSON] схопив руки [PERSON] та тримав їх за спиною, а він в цей час взяв його руками за голову та нагнув собі до поясу, після чого відразу відпустив. Також повідомив, що раніше, перебуваючи в таборі, він бачив схожу ситуацію після чого і повторив її. Законних представників [PERSON] до відповідальності встановленої законом, відносно ситуації, яка сталася 13.01.2021 р. на спортивній базі ФСТ «Колос», не притягували, а твердження позивача про здійснення всіх можливих дій, щодо можливого притягнення батьків [PERSON] до адміністративної відповідальності за неналежне виховання дітей не заслуговують на увагу, є нічим іншим, як маніпулюванням думкою суду. Ще на час розгляду справ №570/633/21 представник позивача стверджував, що відносно бездіяльності працівників поліції подано скаргу, але як вбачається з матеріалів доданих до позовної заяви на час подачі позову після спливу значного проміжку часу результатів розгляду скарги немає, тобто позивач умисно приховує інформацію, яка б вказувала на відсутність у діях законних представників [PERSON] вини, щодо неналежного виховання останнього. Твердження позивача, що постановою Рівненського районного суду Рівненської області у справі №570/633/21 від 06.04.2021 р. було встановлено, що протиправні дії [PERSON] безпосередньо є пов`язаними з неналежним вихованням дитини, зокрема щодо її розвитку як особистості та поваги до прав та свобод людини і громадянина повністю спростовуються уважно перечитавши текст вказаної постанови, оскільки суд при постановленні судового рішення таких висновків не робив. Згідно ч.6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою, а тому посилання позивача на матеріали справи №570/633/21 не мають ніякого правового підґрунтя та не можуть братися судом до уваги. Як вказав у своїх поясненнях [PERSON] у справі №570/633/21, конфліктна ситуація, при якій діти бавилися 13.01.2021 р. на спортивній базі ФСТ «Колос» виникла внаслідок побаченого [PERSON] на цій же базі раніше, тобто судом встановлено та не спростовано стороною позивача, що саме в результаті перебування на спортивній базі ФСТ» Колос» та під впливом побаченого на ній у [PERSON] виникло бажання вчинити такі ж дії відносно [PERSON] , що в подальшому призвели до даного судового спору. Позивачем у позові не наведено фактів, які б вказували на неправомірні дії відповідача щодо ситуації, яка виникла 13.01.2021 р. на спортивній базі ФСТ «Колос». Окрім того, наведені в позові обставини свідчать про те, що малолітній [PERSON] перебував на спортивних зборах, які відбувалися на спортивній базі, під наглядом тренера, а тому законні представники [PERSON] не можуть нести будь-якої відповідальності за дії свого сина, не маючи об`єктивної можливості здійснювати нагляд і контроль за ним. Позивачем не наведено які особисті немайнові права [PERSON] порушені діями [PERSON] і на які матеріальні блага вони посягають. У листі дитячого і підліткового психолога психотерапевта [PERSON] не зазначено, внаслідок якої психологічної травми в [PERSON] проявилися зазначені розлади, які спогади приводять останнього до високої тривожності в роботі та замикання в собі і пригнічення. Даний лист є неналежним доказом у справі, так як він не містить жодної інформації щодо предмету доказування та є не більше ніж інформацією про проходження [PERSON] курсу психотерапії. У зв`язку з цим наводить правовий висновок, викладений у постанові ВС від 27.08.2020 р. у справі №752/23814/17-ц. Позивачем не надано достатніх та належних доказів порушення [PERSON] особистих немайнових прав позивача, внаслідок події, яка сталася 13.01.2021 р. на спортивній базі ФСТ «Колос». Наводить пункти 4 та 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 р. та ч.3 ст.23 ЦК України та вказує, що позивач всупереч вимогам чинного законодавства України не зазначив в чому саме полягає завдана йому моральна шкода, якими саме неправомірними діями [PERSON] позивачу було заподіяно моральну шкоду і з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди. Наводить положення ст.541 ЦК України та вказує, що позивачем не обґрунтовано та не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження виникнення у даному випадку підстав для солідарного стягнення з відповідачів моральної шкоди, оскільки не доведено належними засобами доказування чи є ситуація, що досліджується у справі, психотравмуючою для [PERSON] внаслідок заломлювання рук ззаду зі сторони [PERSON] .? Якщо ситуація є психотравмуючою, то чи завдано особі [PERSON] страждань (моральної шкоди) внаслідок саме такої дії зі сторони [PERSON] .? не доведена вина [PERSON] у даному випадку; не встановлено причинний зв`язок між спричиненням шкоди за яких саме дій конкретно зі сторони [PERSON] і фізичними, душевними чи іншими стражданнями, що наступили у малолітнього [PERSON] ; розмір компенсації моральної шкоди в сумі 70 000 грн. У відзиві вх. 17666 від 18.10.2021 р. відповідач [PERSON] (а.с. 113-116 т.1) просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Вказує, що відповідно до матеріалів адміністративної справи №570/633/21, з 11.01.2021 р. по 21.01.2021 р. її син [PERSON] , [INFO] , перебував на навчально-тренувальних зборах у смт. Ворохта Івано-Франківської області на базі ФСТ «Колос». У складі команди були [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . На базі ФСТ «Колос» діти перебували у супроводі уповноваженої особи КДСШ «Юний динамівець» [PERSON]. Її син разом з [PERSON] вирішили пожартувати над [PERSON] , [PERSON] тримав [PERSON] , а її син нагнув його голову до рівня пояса, після чого відпустили [PERSON] , ніяких дій сексуального характеру над [PERSON] вони не вчиняли і не мали такого наміру. Це підтверджується і свідченнями [PERSON] , який в судовому засіданні пояснив, що йому про вказану ситуацію відомо лише зі слів дітей. Ніяких змін у поведінці дітей на змаганнях не було, ніхто не скаржився. Наводить положення ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України, п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» та постанову ВП ВС від 15.12.2020 р. у справі №752/17832/14-ц. Незрозуміло з яких підстав та обрахунків позивачем заявлена сума моральної шкоди в розмірі 70 000 грн. Незрозумілими є аргументи стосовно погіршення психічного стану сина позивачки [PERSON] , який позивач пов`язує з подіями перебування на базі ФСТ «Колос», адже як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] перебуває під наглядом психіатра ще з 2017 року, тобто вже досить тривалий час. Причинно-наслідкового зв`язку про те, що позивач пише про погіршення психічного стану свого сина [PERSON] з подією на базі ФСТ «Колос», коли її син з [PERSON] пожартували над ним, не вбачає. Вважає, що позивачем робляться спроби по витребуванню коштів шляхом введення в оману суду та залякування відповідача. Позивачкою не доведено жодними доказами факт заподіяння її дитині моральної шкоди та її розміру, тобто відсутні підстави для виникнення обґрунтованого припущення щодо її наявності. Позивач не надала належних та допустимих доказів на підтвердження завданої шкоди у визначеному нею розмірі, що відповідно до приписів ч.3 ст.23, ч.1 ст. 81 ЦПК України є її обов`язком. При цьому позивач не розмежовує розмір шкоди відносно кожного із відповідачів. Моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодовувати в повному обсязі, оскільки немає точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який розмір може мати суто умовний вираз. Тому підстав для відшкодування, заявленої позивачем, моральної шкоди не вбачає. У відповіді на відзив [PERSON] вх. 18195 від 25.10.2021 р. та відповіді на відзив [PERSON] вх. 18196 від 25.10.2021 р. представник позивачки адвокат Шевчук В.С. (а.с. 120 - 122 т.1, а.с.125-127 т.1) вказує, що малолітні [PERSON] та [PERSON] з прямим умислом, нехтуючи усіма етичними, моральними та матеріальними правилами суспільства, вчинили особливо тяжкий злочин, який фактично поніс непоправні наслідки на психічний стан потерпілого [PERSON] , однак через свій малолітній вік такі особи не понесли жодної відповідальності. Крім того, після даного інциденту ні батьками [PERSON] та [PERSON] , ні винуватцями вчиненого правопорушення не було здійснено жодних спроб сприйняти дану ситуацію, визнати власну вину та щиро вибачитися. В той же час не було і спроб запропонувати позивачу будь-яку моральну та матеріальну допомогу для сприятливого подолання [PERSON] даного інциденту без подальших негативних наслідків. Відповідачам достеменно відомо, що малолітній [PERSON] наразі проходить тривалі та дорого вартісні курси реабілітації у дитячого психолога - психотерапевта, що підтверджується доказами, наданими до матеріалів справи разом з позовом. Відповідачі, перекручуючи ситуацію на свою сторону, намагаються уникнути будь-якої відповідальності за фактичні і доведені ознаки насильницьких дій відносно малолітнього [PERSON] . Дії відповідачів є нехтуванням усіх моральних та етичних принципів, поваги до людини та її прав із застосуванням фізичного насильства з використанням безпорадного стану позивача задля здійснення наруги, що у свою чергу призвело до спричинення фізичного болю та в більшій мірі тяжких моральних переживань та страждань, які в подальшому відобразилися на емоційному стані потерпілого. У даному спорі наявні усі елементи складу правопорушення, а саме наявність нанесеної шкоди з боку відповідачів, їхня протиправність, підтверджений причинний зв`язок між подією, що склалася та отриманими емоційними довготривалими стражданнями, а також підтвердження вини [PERSON] за висновками суду у справі №570/633/21. У малолітнього [PERSON] прослідковуються явні душевні страждання пов`язані з подією, що відбулася 13.01.2021 р. Наразі за психотерапевтичним супроводом сім`ї та в результаті діагностичних зустрічей з малолітнім [PERSON] було підтверджено вразливий емоційний стан потерпілого. Лікарем - психотерапевтом було встановлено, що за [PERSON] прослідковуються розлади адаптації емоцій та поведінки. Психологічну травму проживає через замикання в собі та регрес. Дитина схильна до аутоагресії та психосоматичного проживання стресового стану. Спостерігається зниження мотивації до навчання на фоні погіршення пам`яті та мислених процесів, складність зосередження та переключення уваги. Висока тривожність проявляється в роботі при повертанні до травматичних спогадів, замикання в собі і пригнічення. [PERSON] відвідував відповідних лікарів після розлучення батьків, однак такі дії щодо відвідування спеціалістів були вчинені матір`ю у зв`язку з розлученням батьків. Такі дії були вчинені лише з метою профілактичного огляду задля належного догляду за дитиною із турботою про його моральний стан. Позивач не заперечує у приєднанні до матеріалів справи та визнання диску із записами телефонних розмов належним доказом у справі. В той же час варто зазначити, що цими записами підтверджуються умисні дії протиправні дії [PERSON] та [PERSON] щодо неповнолітнього [PERSON] . Такі докази слугують підтвердженням того, що працівниками поліції було навмисно знищено заяву [PERSON] щодо притягнення до відповідальності іншого відповідача - [PERSON] . Тобто фактично підтверджено корупційні дії та користування службовим становищем задля уникнення від відповідальності одним із відповідачів у справі. Кінцевою метою будь-якого звернення до суду є відновлення порушеного права та відшкодування шкоди, завданої неправомірними діями. Саме відновлення справедливості та принаймні мінімальної компенсації за втрати, яких зазнала у даному випадку сторона позивача, можна вважати основною метою судового процесу та права як соціального регулятора в цілому. Умовним грошовим еквівалентом, спричиненої [PERSON] моральної шкоди в розмірі 70 000 грн. є повністю підтверджена наявними у справі доказами та обрахована з урахуванням нанесених малолітній особі страждань, їх тривалості, довготривалій процедурі психотерапевтичного лікування та затрати значного часу на таке лікування/реабілітацію, обмеження звичайного роду занять (неможливість відвідування спортивного клубу, через страх повторення події), приниження честі і гідності, а також безкарність осіб, винних у правопорушенні, попри його тяжкість. З огляду на положення ст.1178 ЦК України обов`язок доведення несумлінного здійснення або ухилення законними представниками від здійснення виховання малолітнього та нагляду за ним покладається саме на відповідачів. Тренер КДЮСШ «Юний Динамівець» не відповідає за виховання та формування у дітей почуття справедливості та поваги до загальноприйнятних правил, він лише здійснює тимчасовий нагляд за молодими спортсменами, беручи відповідальність та контроль за проведенням змагань, доїзд до місця проведення змагань та забезпечення необхідних потреб на час змагань. У запереченнях на відповідь на відзив представник відповідачки [PERSON] - адвокат Павлюк М.Г. (а.с.142-144 т.1) наводить положення ч.6 ст.82 ЦПК України та вказує, що з матеріалів справи №570/633/21 суд не робив жодних висновків щодо вчинення [PERSON] будь-яких насильницьких дій відносно [PERSON] . Звертає увагу на неприпустимість необґрунтованих звинувачень в сторону малолітніх [PERSON] та [PERSON] у вчиненні останніми особливо тяжкого злочину, виходячи з положень ст.62 Конституції України. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу у судовому засіданні, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оглянувши матеріали адміністративної справи 570/633/21, медичну карту амбулаторного хворого [PERSON] , [INFO] , оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов таких висновків. Вимоги ст.264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є матір`ю малолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] (а.с.10 т.1). Постановою Рівненського районного суду Рівненської області у справі № 570/633/21 (номер провадження 3/570/803/2021) від 06.04.2021 р. встановлено, що [PERSON] не приділила належної уваги вихованню малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що виразилося в тому, що 13.01.2021 р. на спортивній базі ФСТ «Колос» в смт. Ворохта Івано-Франківської області, останній знущався з малолітнього [PERSON] , [INFO] , чим порушила норми ст.12 ЗУ "Про охорону дитинства". Вказаними діями [PERSON] вчинила правопорушення, передбачене ч.1 ст.184 КУпАП. [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП та застосовано до неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850 гривень. Вказана постанова суду набрала законної сили 19.04.2021 р. (а.с.19-20 т.1). Із позовної заяви вбачається, що позивачка [PERSON] , покликаючись на норми ст. ст. 16, 23, 1167, 1178 ЦК України обґрунтовує свої позовні вимоги про солідарне стягнення з відповідачок [PERSON] та [PERSON] моральної шкоди в розмірі 70 000 грн. Разом з тим, відповідно до ч.1 ст. 1199 ЦК України у разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я малолітньої особи фізична або юридична особа, яка завдала цієї шкоди, зобов`язана відшкодувати витрати на її лікування, протезування, постійний догляд, посилене харчування тощо. Таким чином, законодавством встановлено окремий порядок відшкодування шкоди, завданої ушкодження здоров`я малолітньої особи. При цьому, відшкодуванню підлягає шкода завдана, як фізичному, так психічному здоров`ю особи. Специфіка відшкодування завданої здоров`ю шкоди полягає в тому, що об`єктом відшкодування є не сама зазначена шкода, а майнові втрати, що зазнала фізична особа, внаслідок завдання цієї шкоди. До таких втрат законодавець відносить: витрати на придбання ліків, протезування, сторонній догляд тощо. Цей перелік є орієнтовним і у випадку, коли потерпілий має ще й інші втрати, які пов`язані з відповідним ушкодженням здоров`я, то він має право вимагати і їх відшкодування. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є малолітнім, а тому застосуванню підлягають саме норми ст. 1199 ЦК України. [PERSON] , [INFO] , також є малолітнім (свідоцтво про народження серія [NUMBER] а.с.106 т.1), оскільки не досягнув чотирнадцятирічного віку. Відповідно ч. 1 ст. 1178 ЦК України шкода, завдана малолітньою особою (яка не досягла чотирнадцяти років), відшкодовується її батьками (усиновлювачами) або опікуном чи іншою фізичною особою, яка на правових підставах здійснює виховання малолітньої особи, якщо вони не доведуть, що шкода не є наслідком несумлінного здійснення або ухилення ними від здійснення виховання та нагляду за малолітньою особою. За наведеного, оскільки внаслідок протиправних дій [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] , останній змушений був звертатися за медичною допомогою. Крім того, із постанови Рівненського районного суду Рівненської області від 06.04.2021 р. у справі 570/633/21 вбачається, що [PERSON] попросив вибачення за свої дії перед [PERSON] . Разом з тим, суд бере до уваги дані, які містяться в медичній карті амбулаторного хворого [PERSON] , [INFO] , а саме звернення [PERSON] до лікаря КП "Рівненський обласний центр психічного здоров`я населення", зокрема 24.02.2021 р. щодо події 13.01.2021 р. та призначення занять з психологом (а.с.22-23, 79 т.1); звернення за консультацією до психолога [PERSON] (а.с.24-33 т.1); консультаційні висновки спеціаліста КП РОЦПЗН РОР від 25.02.2021 р. та від 13.05.2021 р., 26.04.2022 р. рецепт та чеки про купівлю ліків (а.с.34, 35-38, 178 т.1). Частиною першою статті 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Частиною першою статті 1168 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Згідно із статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Аналогічні роз`яснення викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", із змінами та доповненнями. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Суд вважає, що позовні вимоги підлягають до частково задоволення, та виходить із того, що в результаті дій малолітнього сина відповідачки [PERSON] малолітньому [PERSON] було завдано моральну шкоду, яка полягає в душевних стражданнях, порушенні звичайного ритму життя, які негативно позначились на його загальному психологічному стані. Суд враховує положення п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", ч. 3 ст. 23 ЦК України та виходить із засад розумності, виваженості, добросовісності та справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи й не повинен призводити до її збагачення. Ураховуючи малолітній вік [PERSON] , характер, тривалість та обсяг моральних страждань, яких він зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою [PERSON] щодо нього, істотність вимушених змін у його життєвих зв`язках, фактичні обставини справи, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню в розмірі 15 000 грн. Доведеність позивачем наявності моральної шкоди та її розміру не може ставитися у залежність від не проведення у справі комплексної судової психолого-психіатричної експертизи, оскільки обов`язкове призначення такої експертизи для підтвердження розміру моральної шкоди законом не передбачено. Що стосується позовних вимог щодо відповідачки [PERSON] , то суд вважає, що у цій частині слід відмовити у їх задоволенні, виходячи з ч. 1 ст. 1178 ЦК України, ч.1 ст. 1167 ЦК України, ст. 23 ЦК України оскільки стороною позивача не доведено належними, допустимими доказами протиправної поведінки та вини у діях сторони відповідачки [PERSON] щодо малолітнього [PERSON] . У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 11.10.2023 р. у справі № 466/7707/19 (провадження № 61-4202св23) вказано, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Згідно зі статтею 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Розуміння допустимості доказів досягається крізь призму прав, що охороняються законом: допустимим є доказ, отриманий без порушення закону. Недопустимими, відповідно, є докази, отримані з порушенням закону. Недопустимими також є докази, одержані з неправдивих показань свідка, завідомо неправдивого висновку експерта, фальшивих документів або речових доказів, тобто з порушенням процесуального порядку формування засобів доказування. Допустимість доказів характеризується органічним зв`язком процесуальної форми засобів доказування та законності отримання інформації про той чи інший факт, який має значення для справи. Тому одержання доказів з дотриманням порядку, встановленого законом, слід розуміти як відсутність при одержанні доказів порушення норм матеріального права та норм процесуального права, як одночасне дотримання передбачених законом особистих немайнових і майнових прав та процесуальної форми. Встановити недопустимість конкретного доказу суд може лише після того, як дослідить його в судовому засіданні. Недопустимість доказу не є очевидною. Сторони вправі висловлювати суду свої міркування щодо допустимості чи недопустимості конкретного доказу. Якщо суд дійде висновку, що доказ є недопустимим, він не бере цей доказ до уваги, тобто не може обґрунтовувати ним своє рішення. Разом з тим суд повинен у мотивувальній частині рішення зазначити, чому саме він цей доказ відхиляє. Незважаючи на заперечення сторони відповідачки [PERSON] про дослідження у судовому засіданні диску із записами телефонних розмов щодо обставин справи, який долучений відповідачкою [PERSON] до відзиву, судом було досліджено вказаний доказ у судовому засіданні, після чого представники сторін висловили суду свої міркування щодо допустимості чи недопустимості конкретного доказу. Оцінюючи вказаний доказ, суд не може взяти до уваги як допустимий доказ вказаний диск із записами телефонних розмов щодо обставин справи, який долучений відповідачкою [PERSON] до відзиву (а.с.116, 117 т.1), виходячи з положень ст.100 ЦПК України, оскільки він не містить електронного підпису, який є обов`язковим реквізитом електронного доказу. Подаючи копії вказаних телефонних розмов на диску (а.с.115 абз.4), не вказано на наявність у будь-кого їх оригіналу. Крім того, суд, виходячи також з положень ст. 31 Конституції України, не бере вказаний доказ до уваги. Розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує за правилами ч.1 та ч.2 ст. 141 ЦПК України .

Outcome: approved