Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-17 00:00:00

18.12.2023 Садгірським районним судом м. Чернівці отримано позовну заяву [PERSON] , від імені та в інтересах якої діє представник адвокат Приймак Л.І., до [PERSON] , у якій просить суд змінити спосіб стягнення аліментів, які стягуються з [PERSON] . Також до суду подано уточнену позовну заяву у якій позивач просить суд змінити спосіб стягнення аліментів, які стягуються з [PERSON] на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 13.09.2019 по справі № 727/2976/19 на користь [PERSON] , на утримання дочки [PERSON] , [INFO] з 1400 грн. щомісяця на 1/4 частку від його заробітку (доходу), але не менше 50\~% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня набрання даного рішення суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття. В позові посилається на те, що позивач та відповідач є батьками [PERSON] , [INFO] , а вищезазначеним рішенням стягнуто аліменти на доньку у твердій грошовій сумі 1 400 грн. щомісячно, починаючи з 15.03.2019 і до досягнення дитиною повноліття. Також вказує і на те, що на даний час зросли ціни на їжу та одяг, а тому на утримання дитини потрібно більше коштів. Сьогодні розмір аліментів, що сплачує відповідач є меншим від мінімальної суми встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Розмір отриманих аліментів не перекриває усіх витрат, що несе мати на утримання дитини. Більше того, на даний час позивачка є вагітною. Вказує про те, що право вимагати зміни розміру аліментів шляхом заміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів, з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З посиланням на відповідні норми, просить задовольнити позов та змінити спосіб стягнення аліментів, що є правом позивачки, як стягувача. Відзив на позовну заяву до суду не надходив. Вищезазначений позов надійшов до суду через систему «Електронний суд» 18.12.2023 та того ж дня переданий на розгляд головуючого судді Асташева С.А., згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями (а.с.14). Ухвалою судді Садгірського районного суду м. Чернівці Асташева С.А. від 19.12.2023 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання призначено на 28 грудня 2023 року, про що повідомлено сторони (а.с.16). В подальшому судове засідання відкладено у звязку із неявкою відповідача та необхідністю уточнення позовних вимог на 18.01.2024. 18.01.2024 на адресу суду надійшла уточнена позовна заява. Відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України справи щодо спорів про стягнення аліментів розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження. Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. З метою всебічного, повного, об`єктивного, безпосереднього дослідження доказів та з`ясування всіх обставин справи, суд з власної ініціативи ухвалив розгляд справи провести з повідомленням сторін. Процесуальні дії у справі спрямовані на забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову не вчинялися. Зупинення і поновлення провадження не здійснювалося. В судове засідання позивач не з`явилася, проте її представник адвокат Приймак Л.І. скрувала заяву у якій погодилася на винесення заочного рішення у справі, у випадку неявки відповідача. Підтримала позовні вимоги, з підстав, зазначених у позові. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи (відповідно до положень ст.ст. 128-131 ЦПК України, що підтверджується оголошенням про виклик відповідача), у судове засідання не з`явився, жодних клопотань не скерував, поважних причин неявки не повідомив. Статтею 280 ЦПК України передбачається, що у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, а також якщо відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо, відповідно до положень Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та долучені до них докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить таких висновків. Так,\~судом встановлено,\~що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками [PERSON] , яка народилася у місті Чернівцях [INFO] , про що складено відповідний актовий запис № 1559, що підтверджується долученою копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно Чернівецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області 27 квітня 2018 року (а.с.7). Спочатку заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 30.05.2019 по справі № 727/2976/19 вирішено питання стягнення аліментів з [PERSON] . В подальшоу дане рішення було скасоване та прийняте інше рішення. На підставі рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 13.06.2019 (відповідно до ухвали суду про виправлення описки від 13 вересня 2019 року) у справі №\~727/2976/19 стягнуто з [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Чернівці (зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] ) на користь [PERSON] , [INFO] (ідентифікаційний код [NUMBER] , зареєстроване місце проживання за адресою: в [ADDRESS] ) аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 1400 гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 15 березня 2019 року до досягнення дитиною повноліття, з подальшою індексацією відповідно до вимог закону. Крім того, заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 05.08.2012, справа № 727/5419/20, розірвано шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований 06 вересня 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис №1508. Відповідно до даних Висновку ЛКК №139 від 19.10.2023 [PERSON] є вагітною, вагітність 39-40 тижнів (а.с.6). Вирішуючи позовні вимоги, суд виходить із таких правових норм. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 51 Конституції України гарантовано, а статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до положень ст. 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України. Як роз`яснено у п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось з них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Верховний Суд України неодноразово зазначав, що право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). 3 правового аналізу вищезазначених норм вбачається, що Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження, ст. 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, а спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів, якому належить право обирати та змінювати спосіб стягнення аліментів. Змінюючи спосіб стягнення аліментів з платника суд має визначити їх розмір за правилами, встановленими ст. 182 СК України, тобто з урахуванням стану здоров`я та матеріального становища дитини, стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів, наявності у платника аліментів інших дітей і інших утриманців, наявності рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведених стягувачем аліментів витрат платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інших обставини, що мають істотне значення. При цьому суд повинен враховувати встановлені ч. 2 ст. 182 СК України гарантії прав дитини, а саме: розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Таким чином, саме одержувач аліментів наділений правом на звернення до суду із вимогою про зміну способу стягнення аліментів. При цьому, положення ч. 3 ст. 181 СК України не пов`язують право особи, яка звертається до суду з позовом про зміну способу стягнення аліментів з обов`язком надання доказів про наявність підстав для зміни розміру аліментів, оскільки таке право одержувачу аліментів гарантовано вказаною нормою СК України. В будь-якому випадку, відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України право обирати та змінювати спосіб стягнення аліментів на утримання дітей належить стягувачу. Поряд із цим, стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту її інтересів, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ\~ від 27 лютого 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). Суд при розгляді вимог позивачки про зміну способу стягнення аліментів враховує те, що позивач, як одержувач аліментів, має прерогативу на обрання того чи іншого способу стягнення аліментів. Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 04 березня 2020 року у справі № 682/3112/18, зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України, а є підставою для зміни мінімального розміру аліментів, зазначених у виконавчому листі у процедурі виконання та стягнення аліментів, та враховується під час визначення суми аліментів або заборгованості. При цьому позивачка вказує на недостатність стягуваних аліментів на утримання дитини, аргументуючи це підвищенням цін на їжу, одяг та побутове обслуговування, а тому раніше визначених коштів, як аліментів, не вистачає для належного утримання дитини. Також позивач посилається на те, що є вагітною. Так, позивач вказує і про те, що донька проживає разом із нею та що саме вона утримує доньку, однак самотужки стає значно складніше забезпечувати належний рівень життя дитини, а з врахуванням віку дитини, раніше встановлений спосіб стягнення аліментів та їх розмір не відповідає інтересам дитини, засадам справедливості, добросовісності та розумності. Тобто, раніше встановлений спосіб стягнення не достатньо та у неповній мірі забезпечує матеріальне становище дитини для її гармонійного розвитку, що суперечить вимогам ч. 2 ст. 182 СК України. Натомість позивач вказує про те, що відповідач працевлаштований за кордоном, отримує дохід. При цьому відповідачем не надано суду даних про наявність у нього як платника аліментів інших дітей, непрацездатної дружини, батьків, що унеможливлювали б сплату аліментів, а останній є фізично здоровим та працездатним. Обов`язок батьків утримувати дитини є рівним та покладається як на матір дитини, так і на батька дитини. Висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 11 березня 2020 року у справі №\~759/10277/18, зводяться до того, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів. Вимоги ч. 3 ст. 181 СК України, передбачають право одержувача аліментів змінити спосіб стягнення аліментів, визначений у рішенні суду, незалежно від аргументації (зміни матеріального або сімейного становища, зміни стану здоров`я і т.д.), що не передбачена законодавчо як обов`язкова умова в цьому випадку. Правові можливості платника аліментів в даному випадку обмежуються правом зменшення розміру аліментів у межах обраного одержувачем способу їх стягнення. Зі змісту законодавчого формулювання ст. 181 СК України, суд не наділений правом відмовляти стягувачу у зміні способу стягнення аліментів. Таким чином, з системного аналізу вищевказаних правових норм слідує висновок, що стягувачу аліментів надано виняткове право вибору та ініціювання подальшої зміни в судовому порядку способу стягнення аліментів (в частці від доходу платника або у твердій грошовій сумі). Оскільки закон не встановлює обов`язку доведення мотивів, на підставі яких позивач бажає скористатися такою можливістю, тому платник аліментів позбавлений можливості впливати на обрання способу стягнення аліментів, однак може звернутися до суду з позовом про зменшення їх розміру. Будь-яких доказів, заслуговуючих на увагу і спростовуючих показання позивача, відповідач не надав, а судом їх не здобуто, що вказує на обгрунтованість позову. З огляду на викладене, з врахуванням того, що батьки зобов`язані забезпечити дитині належне виховання, навчання, розвиток, житло, приймаючи до уваги існуючі життєві витрати, вік та стан здоров`я дитини,

Outcome: approved