Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-17 00:00:00

26 грудня 2023 року до суду надійшов позов Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» (далі - Банк) до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов мотивований тим, що 27 липня 2017 року між Банком та [PERSON] шляхом підписання анкети-заяви був укладений договір (без номеру), згідно з умовами якого Банк надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 44.4 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Вказуючи, що у зв`язку з невиконанням відповідачем належним чином умов договору у нього станом на 04 жовтня 2023 року виникла заборгованість в розмірі 45586,96 грн, Банк просив стягнути з відповідача суму заборгованості та судові витрати. У судове засідання представник позивача не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений (а. с. 46), разом із позовом подав заяву, в якій вказав, що не заперечує проти заочного розгляду справи та просить розглядати справу за його відсутності (а. с. 39). Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а. с. 48), про причини неявки суд не повідомляв, відзив на позов не подавав. Враховуючи, що в судове засідання учасники судового розгляду не з`явилися, то відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Ухвалою суду від 18 січня 2024 року постановлено проводити заочний розгляд справи. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов до такого висновку. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором (частина перша статті 1056-1 ЦК України). Судом встановлено, що 27 липня 2017 року між АТ «АКЦЕНТ-БАНК» та [PERSON] був укладений договір (без номеру) шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку (а. с. 10 на звороті). До договору Банк додав паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», в якому зазначені умови надання кредитних коштів і який 27 липня 2017 року підписаний відповідачем простим електронним підписом шляхом підтвердження дзвінком 27 липня 2017 року з номера телефону [NUMBER] (а. с. 11). У паспорті споживчого кредиту визначені можливі умови кредитування для карток «Універсальна», «Універсальна Gold»: строк кредитування - 240 місяців, кредитний ліміт - до 50000/100000 гривень, процентна ставка - 3.7 %/3.9 % в місяць (44.4 %/46.8 % річних), порядок повернення кредиту - щомісяця до 25 числа поточного місяця 5 % від заборгованості, не менше 100 грн, не менше суми нарахованих процентів, але не більше залишку заборгованості. 27 липня 2017 року на виконання умов договору відповідачу була видана картка № [NUMBER] , на яку встановлений кредитний ліміт у розмірі 17600 грн, що неодноразово змінювався та 10 травня 2018 року був установлений в максимальному розмірі 35000 грн (а. с. 22). Строк дії наданої відповідачу картки визначений до серпня 2020 року (а. с. 21). Банк, надавши відповідачу кошти, свої зобов`язання виконав. Отримання відповідачем кредитних коштів та користування ними підтверджується випискою по картковому рахунку (а. с. 12-20). Наведені обставини свідчать про те, що між сторонами у цій справі виникли договірні зобов`язання, які випливають з кредитного договору, цей договір є укладеним відповідно до вимог статті 1054 ЦК України, оскільки передача грошей відбулася. У зв`язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором станом на 04 жовтня 2023 року утворилася заборгованість у загальному розмірі 45586,96 грн, яка згідно з наданим Банком розрахунком складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 25836,44 грн та заборгованості за процентами за користування кредитними коштами - 19750,52 грн (а. с. 9). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У розглядуваному випадку умови договору приєднання розроблені позивачем у справі АТ «АКЦЕНТ-БАНК», тому повинні бути зрозумілі всім споживачам і доведені до їхнього відома, у зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші, і споживач послуг Банку приєднується саме до тих умов, з якими він ознайомлений. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором (частина перша статті 1056-1 ЦК України). Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Звертаючись до суду, Банк просив стягнути заборгованість за простроченим тілом кредиту та простроченими відсотками за користування кредитними коштами. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення відсотків, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 27 липня 2017 року, посилався на паспорт споживчого кредитування за програмою «Кредитна картка», витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «АКЦЕНТ-БАНК» розміщених на сайті http://a-bank.com.ua/terms в розділі «Умови та правила», Тарифи користування кредитною карткою «Універсальна», «Універсальна Gold», як невід`ємні частини договору. При цьому, у матеріалах справи відсутні докази, що саме з цими Витягами ознайомився і погодився відповідач, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у А-Банку а також, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та саме у зазначеному в цих документах, що додані Банком до позовної заяви, розмірі й порядку нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (Банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15). У розглядуваному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови і Правила надання банківських послуг в АТ «АКЦЕНТ-БАНК», що розміщені на офіційному сайті позивача (www.a-bank.com.ua) неодноразово змінювалися самим АТ «АКЦЕНТ-БАНК» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без надання підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови і Правила банківських послуг, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Наведена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17. У заяві позичальника від 27 липня 2017 року розмір тіла кредиту, тип кредитної картки («Універсальна», «УніверсальнаGold»), умови про сплату відсотків за користування кредитними коштами та розмір таких відсотків відсутні. Відсутні у матеріалах справи і докази про те, що витяг з Тарифів користування кредитною карткою «Універсальна», «УніверсальнаGold» та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку, які знаходяться в матеріалах справи, визнавав відповідач як беззаперечні умови кредитного договору. Крім того, вказані документи не містять підпису відповідача, а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 27 липня 2017 року шляхом підписання анкети-заяви. Також, суд вважає безпідставними, посилання позивача на те, що всі умови кредитування викладені в Паспорті споживчого кредиту, який підписаний відповідачем (а. с. 11), що безспірно свідчить про погодження всіх істотних умов договору, укладеного з відповідачем, оскільки анкета-заява не містить жодних відомостей про сам паспорт, як складову цього договору. Верховний суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20 сформував правовий висновок про те, що паспорт споживчого кредиту є способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його зміст. Паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», яким обумовлено проценти, є лише інформацією, яка містить відомості щодо користування різними типами кредитних карток, із зазначенням різного ліміту кредиту, різних базових процентних ставок і зберігає чинність та є актуальною до 31 грудня 2017, тобто не є істотною умовою конкретного укладеного із відповідачем кредитного договору. Так, у розділі 4 вказаного Паспорту міститься застереження, що наведені обчислення реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача є репрезентативними та базуються на обраних споживачем умовах кредитування, викладених у Паспорті, і на припущенні, що договір про споживчий кредит залишатиметься дійсним протягом погодженого строку, а кредитодавець і споживач виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в договорі. Реальна річна процентна ставка обчислена на основі припущення, що процентна ставка та інші платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит. У розділі 7 паспорту споживчого кредиту зазначено, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів, тощо. Отже, зазначений паспорт споживчого кредиту містить узагальнену інформацію про можливі умови кредитування та передує укладенню кредитного договору з позичальником, оскільки передбачає проведення оцінки кредитодавцем кредитоспроможності споживача. За змістом частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною шостою вказаної статті процесуального закону передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи, що сторони у справі не узгодили в письмовому вигляді умови сплати відсотків за користування кредитними коштами, то суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову Банку в частині стягнення на його користь з відповідача прострочених відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 19750,52 гривень. Водночас із наданої позивачем виписки по рахунку видно, що відповідач фактично отримав та використовував кошти, надані Банком на кредитну картку, що й було предметом укладеного між сторонами договору, розмір заборгованості за тілом кредиту, який позивач просить стягнути з відповідача, - 25836,44 гривень, не перевищує розмір встановленого позивачем станом на 23 вересня 2023 року кредитного ліміту у розмірі 25900 гривень, то суд вважає, що вимоги Банку про стягнення з відповідача суми заборгованості за тілом кредиту, що він фактично отримав і на час розгляду цієї справи не повернув, є підставними і підлягають до задоволення. Наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23 грудня 2020 року у справі № 191/2648/17. У відповідності до вимог частини першої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (56.68 %) підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1521,29 гривень (2684 грн * 56,68 % / 100% = 1521,29 грн). На підставі викладеного, статей 526, 530, 610, 612, 625, 629, 634, 1048, 1054, 1056-1 ЦК України та

Outcome: partial