Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-08 00:00:00

Позивач [PERSON] , в інтересах якого діє представник - адвокат Андрусенко К.І. звернувся з позовом до [PERSON] , в якому просив суд стягнути з останнього на його користь аванс у розмірі 30000 доларів США. В обґрунтування позову [PERSON] зазначив, що 24.12.2021 він з відповідачем уклав попередній договір, відповідно до п. 1 якого сторони домовились укласти в майбутньому договір відступлення права вимоги майнових прав на квартиру - житлове приміщення в будинку [ADDRESS] , яке стане об`єктом нерухомості після завершення будівництва житлово-офісного та культурно-оздоровчого комплексу з об`єктами інфраструктури по [ADDRESS] . В момент укладення попереднього договору позивач передав відповідачу грошові кошти у розмірі 30000 доларів США, що еквівалентно станом на день платежу становило 818100 грн. Станом на день пред`явлення даного позову основний договір не було укладено, у зв`язку з чим він вважає, що сплачена ним сума є авансом, тому підлягає поверненню відповідно до п. 6 попереднього договору. Не погоджуючись із заявленими позовними вимогами, відповідач подав до суду відзив, у якому зазначив, що в матеріалах справи відсутні докази того, що саме він ухиляється від укладення основного договору або те, що основний договір не укладено з його вини. Зазначає, що позивач не звертався до відповідача з проханням укласти основний договір, як і не не надходило від позивача повідомлення про необхідність укладення основного договору. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позові, просив їх задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача заперечив проти задоволення позову з підстав, викладених у відзиві, просив відмовити у задоволенні позову. Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини. 24.12.2021 сторони уклали попередній договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Єлісєєвою О.А., вілповідно до п. 1 якого сторони домовились укласти в майбутньому договір відступлення права вимоги майнових прав на квартиру - житлове приміщення в будинку [ADDRESS] , яке стане об`єктом нерухомості після завершення будівництва житлово-офісного та культурно-оздоровчого комплексу з об`єктами інфраструктури по [ADDRESS] за ціну у гривнях, що за курсом Національного банку України на день підписання основного договору буде еквівалентна 151300 доларів США, а станом на день підписання попереднього договору еквівалентно 4125951 (а.с. 7). Відповідно до п. 2 попереднього договору, сторони зобов`язуються, зокрема, укласти та підписати договір не пізніше 05.03.2022, а також прибути за адресою: м. Київ, Дніпровська набережна, 14 для укладення договору до 05.03.2022 або в інший день та/або за іншою адресою, погодженою сторонами (а.с. 8). Згідно з п. 5 попереднього договору, в момент його підписання позивач передав відповідачу аванс у розмірі 30000 доларів США, що еквівалентно 818100 гривень за курсом Національного банку України станом на день укладення попереднього договору (а.с. 8-9). Судом встановлено, що основний договір між сторонами не було укладено. З огляду на встановлені судом обставини, застосуванню підлягають наступні норми матеріального права. Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частина перша статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Відповідно до частин 1-3 статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Попередній договір є одним з різновидів цивільних договорів, а тому йому властиві всі родові ознаки договорів. Так, попередній договір вважається укладеним з моменту, коли сторони досягли угоди з усіх істотних умов договору. При цьому, для попереднього договору, наряду з іншими його умовами повинні бути визначені ті, які є суттєвими для основного договору. Згідно зі статтею 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Як встановлено судом при розгляді даної справи, сторони домовились укласти основний договір до 05.03.2022 і в момент підписання попереднього договору позивач передав відповідачу аванс у розмірі 30000 доларів США, що станом на зазначену дату еквівалентно 818000 грн. Проте основний договір між сторонами не було укладено. З аналізу вищенаведених норм вбачається, що ознакою завдатку є те, що він слугує доказом укладення договору, на забезпечення якого його видано, одночасно є способом платежу та способом забезпечення виконання зобов`язання. Аванс не має забезпечувальної функції. Якщо основний договір не укладено з ініціативи будь-якої зі сторін, то аванс повертається його власникові. Оскільки договору, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам законодавства між сторонами укладено не було, а вони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, то передана позивачем грошова сума у загальному розмірі 30000 доларів США, що еквівалентно 818100 грн за офіційним курсом НБУ на день укладення попереднього договору, є авансом, який підлягав поверненню в силу актів цивільного законодавства. Доводи відповідача що основний договір не було укладено не з його вини, суд відхиляє, оскільки умовами попереднього договору прямо визначено правову природу сплаченої позивачем на користь відповідача грошової суми, а саме, що вона є авансом, який підлягає поверненню в будь-якому випадку, навіть, якщо основний договір так і не було укладено (див. постанову Верховного Суду від 13.02.2013 у справі №6-17цс12). Водночас, неповідомлення позивачем відповідача про необхідність укладення основного договору не може слугувати достатньою підставою для висновку про необґрунтованість позовних вимог в аспекті встановлених судом обставин справи, оскільки такий обов`язок на позивача умовами попереднього договору та актами цивільного законодавства не покладався в момент його підписання, а навпаки - на підставі пункту 2 попереднього договору сторони однаково взали на себе обов`язок укласти основний договір не пізніше 05.03.2022. Тому суд не знаходить підстав вважати, що саме на позивача покладався обов`язок з повідомлення контрагента про необхідність укладення основного договору. Встановивши вказані обставини, суд дійшов висновку про те, що грошові кошти передані відповідачу є авансом та підлягають поверненню позивачу відповідачем. Згідно ст. 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Положеннями частини 1 статті 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Разом з тим, ч. 2 ст. 524 та ч. 2 ст. 533 ЦК України допускають, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. В постанові 04.07.2018 у справі №761/12665/14-ц Верховний Суд сформулював правовий висновок, відповідно до якого правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов`язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, тим не менше, не виключає здійснення платежів в іноземній валюті (п. 47). Розподіл судових витрат здійснюється наступним чином. З матеріалів справи вбачається, що за пред`явлення даного позову позивач сплати судовий збір у розмірі 11189,99 грн (а.с. 4). Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позов задоволено на 100%, отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 11189,99 грн.

Outcome: approved