Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-15 00:00:00

В обґрунтування своїх вимог представник позивача посилалася на те, що 04 вересня 2021 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 4723791, за яким відповідач отримав кредитні кошти в сумі 9500,00 грн. на строк 30 днів. В подальшому, ТОВ «АВЕНТУС Україна» 21 червня 2022 року відступило право своєї вимоги до [PERSON] за кредитним договором на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА». На момент виникнення у ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» права вимоги за кредитним договором з боку [PERSON] існувала заборгованість за основною сумою кредиту 9500,00 грн. та заборгованість за відсотками в сумі 21160,00 грн. Але відповідач [PERSON] свого обов`язку зі сплати заборгованості ані на користь первісного кредитора, ані на користь нового кредитора до теперішнього часу не виконав. В такому разі боржник [PERSON] повинен сплатити на користь кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми боргу, що визначено в розмірі 1777,44 грн., та 841,76 грн. відповідно. Тому для відновлення порушеного права позивач вирішив звернутися до суду. Ухвалою від 02 листопада 2023 року провадження в справі було відкрито та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України суд при розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а також заслуховує усні пояснення сторін та показання свідків. Відповідач [PERSON] копії ухвали про відкриття провадження в справі та позовної заяви отримав поштою 13 листопада 2023 року. Але протягом встановленого судом 15-денного строку відповідачем відзив не поданий. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явилася, але направила до суду заяву, в якій просила справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримала повністю. В судове засідання відповідач [PERSON] викликався шляхом надсилання засобами поштового зв`язку судових повісток за адресою місця проживання, зареєстрованого у встановленому законом порядку. Поштові конверти з судовими повістками на ім`я [PERSON] повернуто без вручення з відміткою про відсутність особи за адресою місця проживання. Виходячи зі змісту ч. 8 ст. 128, ч. 4 ст. 130 ЦПК України, суд вважає, що відповідачу у належний спосіб були вручені судові повістки. Але відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, причини його неявки суду невідомі, відзив на позов ним не поданий. У зв`язку з цим суд розглядає справу за відсутністю відповідача в заочному судовому засіданні та на підставі наявних в ній матеріалів. В судовому засіданні, дослідивши наявні в справі матеріали, суд встановив наступне. Між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] був укладений Договір № 4723791 від 04 вересня 2021 року про надання споживчого кредиту, за умовами якого відповідачу був наданий кредит в сумі 9500,00 грн. із строком користування 30 днів, з оплатою процентів за користування кредитними коштами, виходячи із зниженої процентної ставки 1,805% від суми позики за кожен день користування позикою або із стандартної процентної ставки 1,90% від суми позики за кожен день користування позикою. В п. 1.4. Договору № 4723791 від 04 вересня 2021 року сторони узгодили, що строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах, визначених в цьому Договорі, зокрема, в порядку автопролонгації. Цей порядок визначає, що уразі наявності у [PERSON] на дату закінчення 30-денного строку кредиту заборгованості за кредитом, то строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 календарних днів поспіль. Отже строк користування кредитними коштами за Договором для [PERSON] може сягати максимально 120 календарних днів уразі невиконання чи неналежного виконання взятих на себе зобов`язань по поверненню кредитних коштів та сплати процентів. 21 червня 2022 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» і ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» був укладений Договір факторингу № 21-06/2022, за яким Клієнт (первісний кредитор) передав Фактору (новому кредитору) право грошової вимоги по зобов`язанням, строк виконання яких настав або виникне в майбутньому до Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом, пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належало ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА». Згідно з Актом прийому передачі Реєстру Боржників за Договором факторингу № 21-06/2022 від 21 червня 2022 року та витягом з Реєстру Боржників, який є додатком до Договору факторингу № 21-06/2022 від 21 червня 2022 року, позивач ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» набув право грошової вимоги до відповідача [PERSON] на підставі Договору № № 4723791 від 04 вересня 2021 року про надання споживчого кредиту. Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). За загальним правилом зобов`язання виконуються тими самими особами, які були кредитором і боржником під час їх виникнення. Але законодавство передбачає можливість заміни осіб (як кредитора, так і боржника) при збереженні предмета і змісту зобов`язання. Стосовно обсягу прав, що переходять до нового кредитора, Цивільний Кодекс України у ст. 514 закріплює правило, згідно з яким до нового кредитора переходять усі права первісного кредитора у зобов`язанні, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» являється новим кредитором у зобов`язанні, позичальником в якому є відповідач [PERSON] . Як зазначено в п.1.1. Договору факторингу № 21-06/2022 від 21 червня 2022 року, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в Реєстрі Боржників, який є невід`ємною частиною цього Договору. З наявного в справі витягу з Реєстру Боржників вбачається, що позивач отримав право грошової вимоги до [PERSON] суми заборгованості за позикою в розмірі 9500,00 грн. та суми заборгованості за відсотками в розмірі 21160,00 грн. Те, що [PERSON] не виконав свого обов`язку по своєчасному поверненню позики та сплаті процентів за користування позикою, підтверджується інформаційною картою по укладеному з [PERSON] договору № 4723791 від 04 вересня 2021 року, яка складена первісним кредитором ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» станом на 20 червня 2022 року. З інформаційної карти вбачається, що [PERSON] позику в сумі 9500,00 грн. вчасно не повернув, що призвело до визнання заборгованості за позикою простроченою та нарахування процентів за користування позикою з застосуванням стандартної процентної ставки 1,90% від суми позики за кожен день користування позикою. Протягом строку кредиту [PERSON] було сплачено лише 500,00 грн. на погашення прострочених зобов`язань по процентам. У відповідності до ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином і в установлені строки відповідно до умов договору. У відповідності до ст.ст. 625, 1048, 1054 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, і за кредитним договором зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти. Таким чином, дослідженим доказами підтверджено те, що до ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» перейшло право вимоги від [PERSON] заборгованості за позикою в сумі 9500,00 грн. та заборгованості за відсотками в розмірі 21160,00 грн. (9500,00 грн. * 1,90% = 180,50 грн. * 120 днів = 21660,00 грн. 500,00 грн. = 21160,00 грн.), і позивач правомірно вимагає їх стягнення з відповідача відповідно до умов договору. Представник позивача в позові стверджувала про право вимоги до відповідача [PERSON] щодо стягнення заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних на підставі ст. 625 ЦК України. Але підстав для задоволення позову в цій частині суд не вбачає, виходячи з наступного. Так, у тесті позову представником позивача наведені розрахунки визначення суми інфляційний втрат за період з листопада 2022 року і по квітень 2023 року включно, а три відсотки річних від суми боргу розраховані за період з 26 травня 2022 року і по 22 вересня 2023 року. Тому суд, розглядаючи вимоги позивача в цій справі, перевіряє обґрунтованість наведених ним розрахунків саме в межах вказаного періоду часу. Як унормовано приписами ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції а також 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу. Відповідно до Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану», затвердженого Верховною Радою України 24 лютого 2022 року (№2102-ІХ) відповідно до пункту № 31 ч. 1 ст. 85 Конституції України та ст. 5 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», згідно з яким по всій території України введено військовий стан у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України, Законом України № 2120-IX від 15 березня 2022 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» ПРИКІНЦЕВІ ТА ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ ЦК України були доповнені пунктом 18, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Отже період, за який представником позивача здійснено розрахунок інфляційний втрат та трьох відсотків річних збігається у часі з періодом дії в Україні воєнного стану. Тому наразі відсутні підстави для задоволення позову в частині цих вимог. За таких умов суд задовольняє позов частково і стягує з відповідача на користь позивача 9500,00 грн. заборгованості за кредитом та 21160,00 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом. Ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому суд стягує частково з відповідача на користь позивача понесені ним витрати по оплаті судового збору, пов`язані зі зверненням з позовом до суду, в сумі 1978,21 грн., та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 9212,96 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial