Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-18 00:00:00

21 липня 2023 року до суду звернувся представник позивачки [PERSON] [PERSON] з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Обґрунтовуючи позовні вимоги, посилається на те, що заочним рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області по справі №369/6664/17 від 15 вересня 2017 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 11 грудня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції у Київської області, актовий запис № 151, було розірвано. Від шлюбу,\~ [INFO] народилась\~ [PERSON] ,\~що підтверджується\~Свідоцтвом про\~народження серії\~ [NUMBER] \~від 28\~липня 2014\~року. Згідно вказаного Свідоцтва про народження батьками дитини є: батько - [PERSON] та мати - [PERSON] . Згідно розпорядження Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області № 877 від 06 листопада 2019 року «Про надання дозволу [PERSON] на зміну прізвища малолітній дитині [PERSON] » було надано дозвіл заявнику ( [PERSON] ), яка зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , на зміну прізвища малолітній дитині [PERSON] , [INFO] , з « [PERSON] » на « [PERSON] ». На підставі вказаного було отримано Свідоцтво про народження дитини серія [NUMBER] від 14 вересня 2021 року, а саме [PERSON] . Згідно витягів з реєстру територіальної громади № 2023/004664655 та № 2023/004663475 від 22 червня 2023 року [PERSON] , [PERSON] мають місце проживання [ADDRESS] . Крім того, 16 серпня 2022 року на підставі рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області, по справі № 369/13642/21, [PERSON] , [INFO] , визнано таким, що втратив право користування житловим будинком, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Дане рішення вступило в силу та діє на даний час. Позивачка посилається на те, що подружнє життя між сторонами не склалося, спільні відносини почали погіршуватися на початку 2015 року. В подальшому між ними зникла взаємна повага та взаєморозуміння, стали мати різні погляди на спільне життя. Відповідач в 2015 року виїхав за межі держави України та спільне життя закінчилось. Починаючі з початку 2015 року по даний час відповідач не з`являвся по місцю проживання позивачки та доньки. Будь якого виконання своїх обов`язків батька щодо виховання та розвитку дитини, в тому числі зобов`язання про піклування про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток відповідач не здійснює. Враховуючи вищенаведене, позивачка просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON] , [INFO] . Ухвалою від 01 серпня 2023 року Києво-Святошинський районний суд Київської області відкрив провадження у справі та призначив підготовче судове засідання. Відповідач правом на подання відзиву не скористався. Ухвалою Києво-Святошинського району Київської області від 13 листопада 2021 року підготовче провадження закрито, справу призначено до розгляду. В судове засідання позивачка та її представник не з`явилися. Представник позивачки надав суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, просив суд позовні вимоги задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату час та місце слухання справи сповіщений належним чином, причини неявки не повідомив. Третя особа Служба у справах дітей Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області в судове засідання не з`явилася. Представник служби у справах дітей надала суду заяву, у якій просила розглядати справу за її відсутності. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За відсутності заперечень позивача суд ухвалив, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, доводи представника позивача, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов такого висновку. Відповідно до вимог частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 11 грудня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Києво- Святошинського районного управління юстиції у Київської області, актовий запис № 151, було розірвано на підставі заочного рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області по справі №369/6664/17 від 15 вересня 2017 року. Від шлюбу, [INFO] народилась [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого 28 липня 2014 року Виконавчим комітетом Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, актовий запис №115. Згідно вказаного Свідоцтва про народження батьками дитини є: батько - [PERSON] , та мати - [PERSON] . Згідно розпорядження Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області № 877 від 06 листопада 2019 року Про надання дозволу гр. [PERSON] на зміну прізвища малолітній дитині [PERSON] , було надано дозвіл заявнику ( [PERSON] ), яка зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , на зміну прізвища малолітній дитині [PERSON] , [INFO] , з « [PERSON] » на « [PERSON] ». На підставі вказаного, 14 вересня 2021 року Боярським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Фастівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції, було видано Свідоцтво про народження дитини серії [NUMBER] , на ім`я [PERSON] . Згідно витягів з реєстру територіальної громади № 2023/004664655 та № 2023/004663475 від 22 червня 2023 року [PERSON] , [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається з матеріалів справи, 16 серпня 2022 року на підставі рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області, по справі № 369/13642/21, [PERSON] , [INFO] , визнано таким, що втратив право користування житловим будинком, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Службою у справах дітей Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області у справі № 369/11462/23 надано до суду висновок від 20 жовтня 2023 року № 571/7 щодо визначення доцільності позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] , [INFO] , відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . За змістом цього висновку дитина [PERSON] проживає разом з матір`ю [PERSON] , яка сама займається вихованням доньки та її матеріальним забезпеченням, дитина знаходиться на її утриманні. Батько життям та здоров`ям дитини не цікавиться, матеріально не опікується, ухиляючись від обов`язків щодо виховання своєї дитини. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Наведеною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення / захисту в обраний спосіб. Для того, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітко визначену та дієву можливість оскаржити подію, яка, на її думку, порушує її права й охоронювані законом інтереси. Звертаючись до суду з цим позовом, [PERSON] просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] , оскільки останній тривалий час нехтує своїми батьківськими обов`язками, не приймаючи участь у вихованні та утриманні дитини [PERSON] . Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Пунктами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі Конвенція про права дитини), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За правилами ст. 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України (далі СК України). Пунктом 2 ч. 1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Зокрема, вказаний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 11 вересня 2020 року у справі № 357/12295/18, від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18, від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18, від 11 березня 2020 року у справі\~№ 638/16622/17, від 16 грудня 2022 року у справі № 168/819/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17. Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною. Згідно з ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Частиною 4 ст. 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Відповідно до ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно з висновком Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області від 20 жовтня 2023 року № 571/7, визнано доцільним позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно дочки [PERSON] , [INFO] . Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція прав людини) (пункт 47 рішення Європейського суду з прав людини (далі Європейський суд) у справі «Савіни проти України», пункт 49 рішення у справі «Хант проти України»). Тобто, в цьому випадку вирішення питання про позбавлення відповідача батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції прав людини і є втручанням у їх право на повагу до свого сімейного життя, яке, у свою чергу, не є абсолютним. Враховуючи особливості правовідносин, що склались між сторонами, суд, з однієї сторони, має розглянути правомірність втручання в право відповідача на повагу до сімейного життя, що гарантовано статтею 8 Конвенції прав людини. З іншої сторони, обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення права неповнолітньої дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини (статті 1, 9 Конвенції про права дитини). Статтею 8 Конвенції прав людини гарантовано кожному право на повагу до свого сімейного життя. Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції прав людини, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення Європейського суду у справі «Хант проти України»). Європейський суд у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58). У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд вказав, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів, та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Разом з тим у рішенні Європейського суду у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). Таким чином, при оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини підлягають врахуванню такі базові елементи: (а) погляди дитини, (б) індивідуальність дитини, (в) збереження сімейного оточення і підтримання відносин, (г) піклування, захист і безпека дитини, (ґ) вразливе положення, (д) право дитини на здоров`я, (е) право дитини на освіту. Встановлені судом фактичні обставини справи не містять відомостей про те, що стосовно [PERSON] застосовувалось попередження про необхідність зміни ставлення до виховання дитини, або що на орган опіки та піклування покладався обов`язок здійснювати контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на [PERSON] , адже позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батька на краще неможливо, і лише за наявності вини в його діях, водночас докази у цій справі не дають підстав для однозначного висновку стосовно підтвердження цих обставин. Позивачкою не надано достатніх доказів наявності умислу в діях відповідача щодо невиконання своїх батьківських обов`язків з виховання та утримання дитини. Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. При цьому в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи з об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Наведене узгоджується з правовими висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц та Верховним Судом у постановах від 02 листопада 2020 року у справі № 552/2947/19, від 02 грудня 2020 року у справі № 180/1954/19, від 27 квітня 2022 року у справі № 221/9049/19 тощо. Повно встановивши\~обставини справи\~та перевіривши\~їх доказами,\~які оцінено\~на предмет\~належності,\~допустимості,\~достовірності,\~достатності та\~взаємного зв`язку,\~суд дійшов\~висновку про\~відмову в\~задоволенні позову\~про позбавлення\~ [PERSON] \~батьківських прав\~щодо дитини\~ [PERSON] ,\~оскільки немає\~однозначних підстав вважати, що відповідач свідомо ухиляється від виховання дитини та її утримання.

Outcome: dismissed