Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-11 00:00:00

Керівник Вишгородської окружної прокуратури в інтересах держави в особі: Київської обласної державної адміністрації звернувся до Вишгородського районного суду Київської області із даним позовом в якому просить суд усунути перешкоди у здійсненні Вишгородською районною державною адміністрацією права користування та розпорядження земельними ділянками лісогосподарського призначення, які розташовані в межах села Нові Петрівці Вишгородського району Київської області, шляхом визнання недійсним розпорядження Вишгородської районної державної адміністрації від 28.01.2014 № 24; скасування рішень державних реєстраторів про державну реєстрацію прав та їх обтяжень: № 15734618 від 11.09.2014 року з одночасним припиненням права приватної власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,1000 га з кадастровим номером 3221886000:04:168:0009; та № 15732069 від 11.09.2014 року з одночасним припиненням права приватної власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,1000 га з кадастровим номером 3221886000:04:168:0010; усунути перешкоди у здійсненні Київською обласною державною адміністрацією права користування та розпорядження земельними ділянками лісогосподарського призначення, які розташовані в межах села Нові Петрівці Вишгородського району Київської області, шляхом їх повернення на користь держави в особі Київської обласної державної адміністрації з незаконного володіння [PERSON] на земельну ділянку площею 0,1000 га з кадастровим номером 3221886000:04:168:0009; та [PERSON] на земельну ділянку площею 0,1000 га з кадастровим номером 3221886000:04:168:0010 та стягнути з відповідачів на користь Київської обласної прокуратури судовий збір. Свої вимоги мотивує тим, що розпорядженням Вишгородської районної державної адміністрації від 28.01.2014 року № 24 передано безоплатно у власність двом громадянам України земельні ділянки загальною площею 0,2000 га для ведення індивідуального дачного будівництва на території Новопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області: [PERSON] , площею 0,1000 га; [PERSON] , площею 0,1000 га. На підставі вказаного розпорядження державним реєстратором Реєстраційної служби Вишгородського районного управління юстиції Київської області Овсієнко Л.М. прийнято рішення індексний номер 15734618 від 11.09.2014 року про державну реєстрацію в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за [PERSON] права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3221886000:04:168:0009, площею 0,1000 га для ведення індивідуального дачного будівництва на території Новопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області (за межами населеного пункту). Також реєстратором прийнято рішення індексний номер 15732069 від 11.09.2014 року про державну реєстрацію в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за [PERSON] права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3221886000:04:168:00010, площею 0,1000 га для ведення індивідуального дачного будівництва на території Новопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області (за межами населеного пункту). Так, за інформацією ДП «Київська лісова науково-дослідна станція» № 289 від 11.12.2019 року, № 14 від 27.01.2020 року, яке на даний час припинено шляхом приєднання до ДП «Київська лісова науково-дослідна станція», земельні ділянки з кадастровими номерами 3221886000:04:168:0009, 3221886000:04:168:0010 розташовані на землях лісогосподарського призначення лісового фонду та погодження на вилучення вказаних лісових ділянок підприємство не надавало. Згідно інформації наданої Українським державним проектним виробничим об`єднанням «Укрдержліспроект» лист від 21.12.2019 № 724 та наданих ним фрагментів публічної карти України межі земельних ділянок з кадастровими номерами 3221886000:04:168:0009, 3221886000:04:168:0010 повністю накладаються на землі лісогосподарського призначення, які перебувають в постійному користуванні ДП «Київська лісова науково-дослідна станція», а саме на 1 виділ 94 кварталу Першотравневого лісництва за матеріалами лісовпорядкування 2003 року. Згідно з проектом організації та розвитку лісового господарства Київської лісової науково-дослідної станції 2004 року, (таксаційним опис, відомості поквартальних підсумків), земельна ділянка передана у власність [PERSON] та [PERSON] на підставі розпорядження Вишгородської районної державної адміністрації від 28.01.2014 № 24 с земельними ділянками лісогосподарського призначення, покриті лісовою рослинністю та мали наступні таксаційні характеристики: виділ 1: площа 5.2 га. склад - 90% сосни звичайної, 1% дуб звичайний вік 54 років, середня висота - 18 м., середній діаметр - 18 см., запас на 1 га - 230 метрів кубічних. За матеріалами лісовпорядкування 2014 року земельні ділянки з кадастровими номерами 3221886000:04:168:0009, 3221886000.04.168:0010 не накладаються на землі ДП «Київська лісова науково-дослідна станція», оскільки на час виготовлення планово-картографічних матеріалів (планшетів) спірні земельні ділянки вже були передані у власність відповідачів без вилучення їх з постійного користування ДП «Київська лісова науково-дослідна станція», що підтверджується його листами за № 289 від 11.12.2019, № 14 від 27.01.2020, № 50 від 06.03.2020, а також листами Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства № 04-48/219 від 31.01.2020, Державного агентства лісових ресурсів України № 02-33/1007-20 від 20.02.2020. Право користування ДП «Клавдієвська лісова науково-дослідна станція» землями лісогосподарського призначення у 1 виділі 94 кварталу Першотравневого лісництва ДП «Київська лісова науково-дослідна станція» відповідно до п. 5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України на час прийняття Вишгородською районною державною адміністрацією розпорядження від 28.01.2014 № 24 та перебування їх у державній власності підтверджується планшетом № 4 Першотравневого лісництва ДП «Київська лісова науково-дослідна станція» за матеріалами лісовпорядкування 2003 року, лісонасаджень Першотравневого лісництва ДП «Київська лісова науково-дослідна станція» 2003 року, проектом організації та розвитку господарства Київської лісової науково-дослідної станції 2004 року, який погоджений Державним управлінням екології та природних ресурсів Київської області і затверджений начальником Київського обласного управління лісового га мисливського господарства. Таким чином, спірні земельні ділянки передано у приватну власність за рахунок земель, що перебувають в постійному користуванні державного підприємства «Клавдієвська лісова науково-дослідна станція», без виключення її з Державного лісового фонду України. Аналізуючи правові норми, позивач вказав, що вилучення земельних лісових ділянок із постійного користування спеціалізованих лісогосподарських підприємств для нелісогосподарських потреб відносилось до виключної компетенції Кабінету Міністрів України. Отже, згідно листа Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства від 11.01.2018 № 04_48/78, листа Держлісагенства України від 20.02.2020 року № 02-33/1007-20, листа Кабінету Міністрів України від 06.03.2023 № 5167/0/2-23 та Київської обласної військової адміністрації № 2315/08/09.02-№-2-23 від 06.03.2023 вбачається, що рішень про погодження зміни цільового призначення, вилучення із державної власності та передачі у приватну власність спірних земельних ділянок не приймалися. Тобто, на думку позивача, розпорядження Вишгородської районної державної адміністрації від 28.01.2014 року № 24 про передачу безоплатно у власність двом громадянам України земельні ділянки загальною площею 0,2000 га для ведення індивідуального дачного будівництва на території Новопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області видане всупереч ст.ст. 20, 56, 84, 122, 142, 149 ЗК України, ст.ст. 45, 47, 48, 54, 57 ЛК України, у зв`язку з чим підлягає визнанню судом недійсним. Зайняття земельної ділянки лісового фонду з порушенням ЗК України та ЛК України треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави та титульного володільця. У такому разі, на думку прокурора, позовну вимогу про витребування земельної ділянки слід розглядати як негаторний позов, який можна заявити упродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки лісового фонду. Враховуючи, що на думку позивача, передача спірних земельних ділянок відбулась незаконно, то рішення державного реєстратора від 11.09.2014 року про державну реєстрацію права приватної власності за [PERSON] та [PERSON] на земельні ділянки має бути скасовано в судовому порядку з одночасним припиненням речових прав на оспорювані земельні ділянки відповідно до ст.ст. 16, 391 ЦК України, ст. 152 ЗК України, ст.ст. 26, 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Зазначено, що на час звернення прокурора до суду з даним позовом, спірні земельні ділянки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстрована за [PERSON] та [PERSON] , як наслідок Київська обласна державна адміністрація позбавлена можливості користуватись і розпоряджатись спірною земельною ділянкою лісового фонду. Позивачем зазначено, що сам факт не звернення до суду Київської обласної державної адміністрації з позовом в інтересах держави, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити інтереси держави, свідчить про те, що указаний уповноважений державою орган неналежно виконує свої повноваження щодо усунення перешкод у користуванні і розпорядженні землями лісового фонду, у зв`язку з чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів держави в особі Київської обласної державної адміністрації та для звернення до суду з позовом, що відповідає нормам цивільного законодавства і практиці Європейського суду з прав людини. Отже, уповноваженим органом своєчасних заходів щодо повернення спірної земельної ділянки лісогосподарського призначення на користь держави на даний час не вжито, що є підставою для звернення прокурора з цим позовом до суду в інтересах держави. Ухвалою суду від 14.06.2023 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого судового засідання. 27.07.2023 року до суду від представника відповідачів [PERSON] та [PERSON] - адвоката Томіної О.В. надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого зазначила, що позивачем недоведено, що спірна земельна ділянка відноситься або раніше відносилась до земель лісового фонду. Твердження прокурора, що спірна земельна ділянка є землею лісогосподарського призначення та була надана у користування ДП «Клавдієвська лісова науково-дослідна станція» не підтверджено належними доказами. Відповідачі в повному обсязі не визнають заявлені позовні вимоги через їх необґрунтованість та безпідставність, так і через пропуск строку позовної давності та є такими, що не підлягають задоволенню. Зазначили, що спірні земельні ділянки станом на дату передачі їх відповідачам у власність взагалі не належали до земель лісового фонду, оскільки належали до земель запасу і відведені за рахунок земель ПАТ «Маяк» (б/в «Мощун»), а станом на сьогодні, згідно інформації Державного земельного кадастру спірні земельні ділянки за цільовим призначенням належать до категорії земель-землі рекреаційного призначення; вид використання земельних ділянок в межах певної категорії земель - для індивідуального дачного будівництва; код цільового призначення - 07.03; обмеження та режимоутворюючі об`єкти відсутні; відомості про обмеження у використанні земельних ділянок відсутні. Також зазначили, що лист ВО «УКРДЕРЖЛІСПРОЕКТ» не є допустимим і належним доказом в цій справі. Крім того, вважають що в даній справі є незаконним заявлення віндикаційного або негаторного позовів відповідно. Станом на дату передачі спірних земельних ділянок у власність відповідачам, на земельні ділянки не поширювалась жодна чітка заборона на передання їх у приватну власність з метою індивідуального дачного будівництва. Також вважають, що будь-якої дійсної суспільної необхідності в позбавленні приватної особи після майже 10 років мирного володіння, не існує. Таким чином, в даному випадку втручання держави у право мирного володіння майном в даному випадку не відповідає вимогам законності. В даному випадку, задоволення позовних вимог прокуратури порушуватиме як приписи Конституції України, так і суперечитиме вимогам ст. 1 Першого протоколу до Конвенції. На підставі вищевикладеного, відповідно до ст. 41 Конституції України, ст.ст. 259, 263 ЦПК України. На підставі наведеного, просять відмовити в задоволенні позову в повному обсязі 08.08.2023року прокурор, користуючись своїм правом подав до суду відповідь на відзив, згідно якого зазначив, що викладені у відзиві представника відповідачів проти позову є необґрунтованими. Крім того, зазначив, що зайняття земельних лісових ділянок лісогосподарського призначення, які були вилучені з порушенням положень Земельного та Лісового кодексів України, а саме з порушенням права власності держави чи відповідної територіальної громади з позбавленням правомочності володіння слід розглядати, як порушення права власності держави, не пов`язане з позбавленням титульного володіння. Фактичні обставини справи підтверджені належними доказами, безумовно вказують на неможливість виникнення у відповідачів права приватної власності на спірні земельні ділянки лісогосподарського призначення, оскільки вони відносяться до суцільного лісового масиву, що перебуває у постійному користуванні спеціалізованого державного лісогосподарського підприємства. З огляду на викладене, відновлення порушеного права у цій справі має бути захищено у спосіб, визначений ст. 391 ЦК України та ч. 2 ст. 152 ЗК України шляхом пред`явлення позову про повернення земельних ділянок, а не шляхом витребування цих земельних ділянок на підставі ст.ст. 387, 388 ЦК України. Власник, якого незаконно, без відповідної правової підстави, позбавили володіння нерухомим майном шляхом державної реєстрації права власності на це майно за іншою особою, не втрачає право володіння нерухомим майном. Тож просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі 22.08.2023 року до суду від представника відповідачів - адвоката Томіної О.В.. надійшло заперечення щодо відповіді на відзив, згідно яких зазначила, що спірні земельні ділянки зареєстровані за відповідачами, а позивач позовних вимог про витребування спірної земельної ділянки не заявив, тому заявлені ним вимоги про усунення перешкод у користуванні майном шляхом скасування державної реєстрації права власності та повернення спірної земельної ділянки не є ефективним способом захисту права, тому просить відмовити в задоволенні позову. 25.07.2023 року до суду від представника відповідачів адвоката Томіної О.В. надійшла заява про застосування строку позовної давності за вимогами прокуратури, причини пропуску яких вважала пропущеними не з поважних причин. Намагаючись повернути земельну ділянку, прокуратура створює істотні негативні наслідки обставин, що відбулися у 2014 році, тільки для приватної особи, що набула цю землю більше ніж через 9 років, покладаючись на легітимність дій державних органів. Саме для запобігання таких ситуацій і був створений правовий режим інституту позовної давності. Позивач пропустив строк позовної давності в цій справі, тому просить відмовити в задоволенні позову. Протокольною ухвалою суду від 31.10.2023року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Прокурор у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав та просить їх задовольнити із викладених у позові та у відповіді на відзив підстав. Представник відповідачів - адвокат Томіна О.В. у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог із викладених у відзиві на позовну заяву та у запереченні щодо відповіді на відзив підстав, також просить застосувати строк позовної давності. Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про час та місце судового розгляду повідомлені належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомили. Заслухавши прокурора, представника відповідачів, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків. Розпорядженням Вишгородської районної державної адміністрації від 28.01.2014 № 24 передано безоплатно у власність двом громадянам України земельні ділянки загальною площею 0,2000 га для ведення індивідуального дачного будівництва на території Новопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області: [PERSON] площею 0,1000 га; [PERSON] , площею 0,1000 га. На підставі вказаного розпорядження державним реєстратором Реєстраційної служби Вишгородського районного управління юстиції Київської області Овсієнко Л.М. прийнято рішення індексний номер 15734618 від 11.09.2014 року про державну реєстрацію в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за [PERSON] права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3221886000:04:168:0009, площею 0,1000 га для ведення індивідуального дачного будівництва на території Новопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області (за межами населеного пункту). Також реєстратором прийнято рішення індексний номер 15732069 від 11.09.2014 року про державну реєстрацію в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за [PERSON] права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3221886000:04:168:00010, площею 0,1000 га для ведення індивідуального дачного будівництва на території Новопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області (за межами населеного пункту). Так, за інформацією ДП «Київська лісова науково-дослідна станція» № 289 від 11.12.2019 року, № 14 від 27.01.2020 року, яке на даний час припине шляхом приєднання до ДП «Київська лісова науково-дослідна станція», земельні ділянки з кадастровими номерами 3221886000:04:168:0009, 3221886000:04:168:0010 розташовані на землях лісогосподарського призначення лісового фонду та погодження на вилучення вказаних лісових ділянок підприємство не надавало. Згідно інформації наданої Українським державним проектним виробничим об`єднанням «Укрдержліспроект» лист від 21.12.2019 № 724 та наданих ним фрагментів публічної карти України межі земельних ділянок з кадастровими номерами 3221886000:04:168:0009, 3221886000:04:168:0010 повністю накладаються на землі лісогосподарського призначення, які перебувають в постійному користуванні ДП «Київська лісова науково-дослідна станція», а саме на 1 виділ 94 кварталу Першотравневого лісництва за матеріалами лісовпорядкування 2003 року. Згідно з проектом організації та розвитку лісового господарства Київської лісової науково-дослідної станції 2004 року, (таксаційним опис, відомості поквартальних підсумків), земельна ділянка передана у власність [PERSON] та [PERSON] на підставі розпорядження Вишгородської районної державної адміністрації від 28.01.2014 № 24 с земельними ділянками лісогосподарського призначення, покриті лісовою рослинністю та мали наступні таксаційні характеристики: виділ 1: площа 5,2 га. склад - 90% сосни звичайної, 1% дуб звичайний вік 54 років, середня висота - 18 м., середній діаметр - 18 см., запас на 1 га - 230 метрів кубічних. За матеріалами лісовпорядкування 2014 року земельні ділянки з кадастровими номерами 3221886000:04:168:0009, 3221886000:04:168:0010 не накладаються на землі ДП «Київська лісова науково-дослідна станція», оскільки на час виготовлення планово-картографічних матеріалів (планшетів) спірні земельні ділянки вже були передані у власність відповідачів без вилучення їх з постійного користування ДП «Київська лісова науково-дослідна станція», Що підтверджується його листами за № 289 від 11.12.2019, № 14 від 27.01.2020, № 50 від 06.03.2020, а також листами Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства № 04-48/219 від 31.01.2020, Державного агентства лісових ресурсів України № 02-33/1007-20 від 20.02.2020. Право користування ДП «Клавдієвська лісова науково-дослідна станція» землями лісогосподарського призначення у 1 виділі 94 кварталу Першотравневого лісництва ДП «Київська лісова науково-дослідна станція» відповідно до п. 5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України на час прийняття Вишгородською районною державною адміністрацією розпорядження від 28.01.2014 № 24 та перебування їх у державній власності підтверджується планшетом № 4 Першотравневого лісництва ДП «Київська лісова науково-дослідна станція» за матеріалами лісовпорядкування 2003 року, лісонасаджень Першотравневого лісництва ДП «Київська лісова науково-дослідна станція» 2003 року, проектом організації та розвитку господарства Київської лісової науково-дослідної станції 2004 року, який погоджений Державним управлінням екології та природних ресурсів Київської області і затверджений начальником Київського обласного управління лісового га мисливського господарства. Таким чином, спірні земельні ділянки передано у приватну власність за рахунок земель, що перебувають в постійному користуванні державного підприємства «Клавдієвська лісова науково-дослідна станція», без виключення її з Державного лісового фонду України. Зазначені докази, а саме Планшет № 4 Першотравневого лісництва лісовпорядкування 2002 року, план насаджень Першотравневого лісництва ДП «Київська лісова науково-дослідна станція» за матеріалами лісовпорядкування 2003 року, проект організації та розвитку лісового господарства ДП «Київська лісова науково-дослідна станція» 2004 року, листи ДП «Київська лісова науково-дослідна станція» № 289 від 11.12.2019 року, № 14 від 27.01.2020 року, лист Українського державного проектного виробничого об`єднання «Укрдержліспроект» № 724 від 21.12.2019 року з наданими фрагментами Публічної кадастрової карти України суд визнає належними, достовірними та достатніми доказами. Крім того, згідно листа Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства від 11.01.2018 № 04-48/78, листа Держлісагенства України від 20.02.2020 року № 02-33/1007-20, листа Кабінету Міністрів України від 06.03.2023 № 5167/0/2-23 та Київської обласної військової адміністрації № 2315/08/09.02-№-2-23 від 06.03.2023 вбачається, що рішень про погодження зміни цільового призначення, вилучення із державної власності та передачі у приватну власність спірних земельних ділянок не приймалися. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19 Конституції України). Згідно ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. 3 ст. 56 ЦПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. ЄСПЛ звертав увагу на те, що сторонами цивільного провадження є позивач і відповідач. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, у тих випадках, коли відповідне правопорушення зачіпає інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави (див. mutatis mutandis рішення від 15 січня 2009 року у справі «Менчинська проти Росії» (Menchinskaya v. Russia), заява № 42454/02, §35). Пунктом 5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України встановлено, що до здійснення державної реєстрації, але не пізніше 1 січня 2027 року, державними та комунальними лісогосподарськими підприємствами, іншими державними і комунальними підприємствами та установами права постійного користування земельними ділянками лісогосподарського призначення, які надані їм у постійне користування до набрання чинності Земельним кодексом України, таке право підтверджується планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування. Відповідно до ст. 14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відповідно до вимог статті 149 ЗК України (в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) Земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування на підставі та в порядку, передбачених цим Кодексом. Вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень. Згідно з ч.ч. 1, 2 та 4 ст. 20 ЗК України (в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об`єктів природоохоронного та історико-культурного призначення. Зміна цільового призначення земель, зайнятих лісами, провадиться з урахуванням висновків органів виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища та лісового господарства. Відповідно до ст. 21 ЗК України, порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування про надання (передачу)земельних ділянок громадянам та юридичним особам; визнання недійсними угод щодо земельних ділянок; відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною; притягнення до відповідальності відповідно до закону громадян та юридичних осіб, винних у порушенні порядку встановлення та зміни цільового призначення земель. Згідно зі ст. 55 ЗК України (в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства. До земель лісогосподарського призначення не належать землі, зайняті: зеленими насадженнями у межах населених пунктів, які не віднесені до категорії лісів; окремими деревами і групами дерев, чагарниками на сільськогосподарських угіддях, присадибних, дачних і садових ділянках. Відповідно до ст.ст. 56, 57 ЗК України (в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) землі лісогосподарського призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Громадянам та юридичним особам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади можуть безоплатно або за плату передаватись у власність замкнені земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею до 5 гектарів у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств. Громадяни і юридичні особи в установленому порядку можуть набувати у власність земельні ділянки деградованих і малопродуктивних угідь для залісення. Земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства. Порядок використання земель лісогосподарського призначення визначається законом. Таким чином, землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства, належать до земель лісогосподарського призначення, на які розповсюджується особливий режим щодо використання, надання в користування та передачі у власність. При цьому згідно зі ст. 3 ЗК України земельні відносини, які виникають при використанні лісів, регулюються також нормативно-правовими актами про ліси, якщо вони не суперечать ЗК України. Згідно вимог статті 1 ЛК України усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави. Водночас відповідно до ст. 8 ЛК України у державній власності перебувають усі ліси України, крім лісів, що перебувають у комунальній або приватній власності. Право державної власності на ліси набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій відповідно до закону. Згідно з ч. 1 ст. 9 ЛК України у комунальній власності перебувають ліси в межах населених пунктів, крім лісів, що перебувають у державній або приватній власності. Відповідно до п. «е» ч. 1 ст. 19 ЗК України за основним цільовим призначенням передбачено таку категорію земель України, як землі лісогосподарського призначення. Основною рисою земель лісогосподарського призначення є призначення цих земель саме для ведення лісового господарства, що за змістом ст. 63 ЛК України полягає в здійсненні комплексу заходів з охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів. Використанню лісогосподарських земель за їх цільовим призначенням законодавство надає пріоритет: складовою охорони земель є захист лісових земель та чагарників від необґрунтованого їх вилучення для інших потреб (п. «б» ч. 1 ст. 164 ЗК України). Отже, однією з основних особливостей правового режиму земель лісогосподарського призначення є нерозривний зв`язок їх використання із лісокористуванням. Планування використання земель лісогосподарського призначення здійснюється головним чином у формі лісовпорядкування, яке, зокрема, передбачає складання проектів організації і розвитку лісового господарства та здійснення авторського нагляду за їх виконанням (п. 13 ст. 46 ЛК України). Отже, результат системного аналізу наведених норм законодавства дозволяє дійти висновку про те, що при вирішенні питання щодо перебування земельної лісової ділянки в користуванні державного лісогосподарського підприємства необхідно враховувати положення п. 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» ЛК України. Право постійного користування ДП «Київської ЛНДС» на спірну земельну ділянку не припинено в установленому законом порядку, згоди на її вилучення підприємство не давало. Таким чином, розпорядження Вишгородської районної державної адміністрації від 28.01.2014 року № 24 в частині щодо передання у власність спірних земельних ділянок лісогосподарського призначення, для іншого цільового призначення без згоди землекористувача, прийняте всупереч вимогам ч. 4 ст. 20, ст. 141, ч.ч. 3, 4 ст. 142, ч.ч. 2, 9 ст. 149 ЗК України. Однак прокурором було обрано спосіб захисту порушеного права - усунути перешкоди у здійсненні Київською обласною державною адміністрацією права розпорядження та користування спірними земельними ділянками шляхом їх повернення на користь держави та скасування рішень державних реєстраторів відповідно до ст. 391 ЦК України, що по своїй суті є негаторним позовом. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Питання щодо правильності застосування належного та ефективного способу захисту у справах предметом спору у яких виступають лісові землі було досліджено Великою Палатою Верховного суду у постанові у справі № 359/3373/16-ц від 23 листопада 2021 року. Отже, Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що заволодіння громадянами та юридичними особами землями водного фонду (перехід до них володіння цими землями) всупереч вимогам ЗК України є неможливим; розташування земель водного фонду вказує на неможливість виникнення приватного власника, а отже, і нового володільця, крім випадків, передбачених у статті 59 цього Кодексу (висновки Великої Палати Верховного Суду, сформульовані у постановах від 22 травня 2018 року у справі № 469/1203/15-ц (провадження № 14-95 с18); від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (провадження № 14-452цс18, пункт 70); від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (провадження № 14-473цс18, пункт 80); від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (провадження № 14-364цс19, пункт 96); від 15 вересня 2020 року у справі № 372/1684/14-ц (провадження № 14-740цс19, пункт 45) та інших. Тому протиправне зайняття такої земельної ділянки або державну реєстрацію права власності на неї за приватною особою слід розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади, а таке право захищається не віндикаційним, а негаторним позовом. При цьому, як зазначила Велика Палата Верховного суду, володіння приватними особами лісовими ділянками цілком можливе, оскільки вони можуть мати такі ділянки на праві власності. Так, відповідно до частини першої статті 8, частини першої статті 9 ЛК України у державній власності перебувають усі ліси України, крім лісів, що перебувають у комунальній або приватній власності; у комунальній власності перебувають ліси в межах населених пунктів, крім лісів, що перебувають у державній або приватній власності. Згідно зі статтею 10 ЛК України ліси в Україні можуть перебувати у приватній власності; суб`єктами права приватної власності на ліси є громадяни та юридичні особи України. Відповідно до статті 12 ЛК України громадяни та юридичні особи України можуть безоплатно або за плату набувати у власність у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств замкнені земельні лісові ділянки загальною площею до 5 гектарів; ця площа може бути збільшена в разі успадкування лісів згідно із законом; громадяни та юридичні особи можуть мати у власності ліси, створені ними на набутих у власність у встановленому порядку земельних ділянках деградованих і малопродуктивних угідь, без обмеження їх площі; ліси, створені громадянами та юридичними особами на земельних ділянках, що належать їм на праві власності, перебувають у приватній власності цих громадян і юридичних осіб. Відповідно до частини п`ятої статті 1 ЛК України лісові ділянки можуть бути вкриті лісовою рослинністю, а також постійно або тимчасово не вкриті лісовою рослинністю (внаслідок неоднорідності лісових природних комплексів, лісогосподарської діяльності або стихійного лиха тощо). До не вкритих лісовою рослинністю лісових ділянок належать лісові ділянки, зайняті незімкнутими лісовими культурами, лісовими розсадниками і плантаціями, а також лісовими шляхами та просіками, лісовими протипожежними розривами, лісовими осушувальними канавами і дренажними системами. Отже,в силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих природних ознак таких земельних ділянок (якщо такі ознаки наявні) особа, проявивши розумну обачність, може і повинна знати про те, що земельна ділянка є лісовою земельною ділянкою. Це може свідчити про недобросовісність такої особи і впливати на вирішення спору, зокрема про витребування лісової земельної ділянки, але не може свідчити про неможливість володіння (законного чи незаконного) приватною особою такою земельною ділянкою. Тому Велика Палата Верховного Суду підтвердила свій висновок про те, що вимога про витребування земельної ділянки лісогосподарського призначення з незаконного володіння (віндикаційний позов) в порядку статті 387 ЦК України є ефективним способом захисту права власності. Такий висновок випливає з постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 368/1158/16-ц (провадження № 14-140цс18), на яку посилається Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, постанов Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц (провадження № 14-96цс18), від 7 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18, розділ 1.5.4). Таким чином, прокурором обрано неефективний спосіб захисту, оскільки для лісових земель має застосовуватися віндикаційний, а не негаторний позов. Обрання позивачем неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Такий висновок сформульований, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19, від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19. З огляду на зазначене вище, суд приходить до висновку, що прокурором в даній справі обрано неналежний спосіб захисту прав позивача. Відтак, позов Керівника Вишгородської окружної прокуратури, який діє в інтересах держави в особі: Київської обласної державної адміністрації, слід залишити без задоволення. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. За змістом ст. 141 ЦПК України у разі відмови в позові судовий збір покладається на позивача. Враховуючи те, що позов залишено без задоволення, сплачений судовий збір за подання цього позову покладається на позивача.

Outcome: dismissed