Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-14 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з означеним позовом, у якому\~просить стягувати\~аліменти на\~утримання малолітнього\~сина [PERSON] \~в твердій\~грошовій сумі\~4000\~гривень з\~ [PERSON] \~на її\~користь,\~починаючи з\~23.10.2023\~року до\~настання повноліття.\~В обґрунтування\~позову покликається\~на те,\~що з\~25.02.2021\~року по\~25.02.2022\~рік перебувала\~з відповідачем\~у цивільному\~шлюбі.\~Від даного\~шлюбу \~ [INFO] у\~них народився\~син [PERSON] .\~Позивач самостійно\~не спроможна\~матераільно утримувати\~сина. З моменту припинення шлюбних стосунків, відповідач не приймає активної участі у житті та вихованні сина. Також додатковому матеріальному утриманні, зокрема і лікуванні. Син [PERSON] проживає з позивачкою. Відповідач відмовляється добровільно сплачувати аліменти на утримання малолітнього сина. Тому просить позовні вимоги задоволити. Позивач змінила позовні вимоги, просить стягувати з відповідача аліменти на утримання малолітнього сина в твердій грошовій сумі три тисячі гривень, про що подала письмову заяву. Позивач до початку судового засідання, подала письмове клопотання про розгляд даної справи у її відсутності, змінені позовні вимоги підтримує повністю, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просить такий задоволити. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про день та час розгляду справи був належним чином повідомлений, що підтверджується поштовим повідомленням. Клопотання чи заяву про розгляд справи у його відсутності, заперечення проти позову, відзив на позов, не надав. Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без участі сторін, суд у відповідності до ст. ст. 211, 247 ЦПК України вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів без фіксування судового засідання звукозаписувальними технічними засобами. Враховуючи наведене, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, з постановленням заочного рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, приходить до висновку що позов слід задоволити з наступних підстав. Відповідно до\~ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особо, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази\~ подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів\~\~змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Судом встановлено, що сторони з 25.02.2021 року по 25.02.2022 року перебували у цивільному шлюбі. Від спільного подружнього життя у них народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER] , виданим Буським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) від 17.02.2021 року, про що зроблено актовий запис № 47. З акту обстеження № 491 від 20.10.2023 року, вбачається, що [PERSON] проживала в цивільному шлюбі з [PERSON] з 25.02.2021 року по 25.02.2022 рік та вели спільне господарство в [ADDRESS] , від спільного шлюбу мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , про що свідчать сусіди. Згідно із вимогами 1 ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язаний брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо). Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття шляхом сплати аліментів на її утримання у розмірі, визначеному судом, нести додаткові витрати на утримання дитини, у зв 'язку з розвитком її здібностей. Положеннями ст. 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. З наведених норм чинного законодавства України про особисті немайнові і майнові права та обов`язки батьків і дітей, випливає наступне. Згідно ч. 1 ст. 200 СК, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у\~статті 182 цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ст. ст.18, 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Україною, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (\~ст.8 ЗУ «Про охорону дитинства»). Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (\~ст.11 ЗУ «Про охорону дитинства»\~). Згідно положень ч. 1 ст.3 Конвенції ООН, ч.ч. 7. 8\~ст. 7 СК України\~при вирішенні будь- яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання. Таке право кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дитину до її повноліття, який закріплений в Основному Законі (ст. 51 Конституції України), а також в\~Сімейному кодексі\~(ст. 180) та гарантується Державою, в свою чергу,\~ст.15 Сімейного кодексу\~чітко регламентовано, що сімейні обов`язки не можуть бути перекладені на іншу особу. Згідно ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Положеннями ст. 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 180 цього Кодексу, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду (рішення від 20 липня 2004 року у справі "Шмалько проти України"). Відсутність гарантії виконання судового рішення у розумінні статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачені гарантії надані сторонам - справедливий, відкритий і швидкий розгляд. Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду. Визначаючи розмір аліментів, який підлягає стягненню з відповідача на утримання малолітнього сина, суд враховує, що відповідач є фізично здоровою особою працездатного віку; зі слів позивача має регулярний дохід; позивачка немає змоги одна утримувати сина, який потребує матеріальної допомоги. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про те, що розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на утримання малолітнього сина, в твердій грошовій сумі, підлягають задоволенню, та відповідатимуть принципам розумності та справедливості. Відповідно до вимог\~ст.141 ЦПК України\~з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір.

Outcome: approved