Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-07 00:00:00

09 листопада 2023 року [PERSON] (надалі також позивач, [PERSON] ) звернулась до Новосанжарського районного суду Полтавської області з позовною заявою до [PERSON] (надалі також відповідач, [PERSON] ), за змістом якої просила: - припинити спільну часткову власність [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , на частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS] ; - виділити в натурі в самостійний об`єкт нерухомого майна у приватну власність [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, які розташовані за адресою: [ADDRESS] , а саме: частину житлового будинку літ. «А-1» в складі приміщень: тамбур І площею 3,2 м?, веранда 1-1 площею 6,6 м?, коридор 1-2 площею 5.9 м?, кімната 1-3 площею 11.0 м?, кімната 1-4 площею 8.3 м?, санвузол 1-5 площею 3.1 м?, кухня 1-6 площею 5,4 м?, загальною площею: 43.5 м?, в т.ч. житлова - 19.3 м? та господарські будівлі і споруди літня кухня літ. «Б1,б», сарай літ. «В», навіс літ. «в», вбиральня літ. «Г», огорожа № 1, огорожа № 6. Рух справи Ухвалою від 16 листопада 2023 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження (а.с. 43). 04 грудня 2023 року суд закрив підготовче провадження у справі та призначив справу до судового розгляду по суті (а.с. 50). Аргументи учасників справи В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначала, що згідно з рішенням народного суду Новосанжарського району Полтавської області від 28 жовтня 1974 року у справі № 2-329, за нею визнано право власності на частину будинку садибного типу за адресою: [ADDRESS] . Поряд із цим, згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, номер інформаційної довідки 347550012 від 21 вересня 2023 року за відповідачем [PERSON] визнано право власності на частину будинку за адресою: [ADDRESS] , відповідно до мирової угоди від 19 серпня 1983 року, затвердженої Народним судом Новосанжарського району Полтавської області 19 серпня 1983 року. Позивачка зазначила, що вона разом із відповідачкою є співвласниками будинку за адресою: [ADDRESS] , який розташований на земельній ділянці орієнтовною площею 0,0720 га комунальної власності. Враховуючи приписи статті 364 ЦК України, позивачка як співвласник житлового будинку, звернулась до суду з позовом про припинення спільної часткової власності на житловий будинок з господарськими будівлями, та виділ в натурі частки з майна. Відповідно до\~інформації,\~наданої Виконавчим\~комітетом Новосанжарської\~селищної ради\~Полтавського району\~Полтавської області,\~відповідач [PERSON] \~зареєстрована та\~проживає за\~адресою:\~ [ADDRESS] (а.с. 41). Копія ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі від 16 листопада 2023 року, разом із копією позовної заяви з додатками та судовою повісткою направлялися на зареєстровану адресу відповідачки та були отримані останньою 17 листопада 2023 року (а.с. 46). Своєю ухвалою від 16 листопада 2023 року суд встановлював відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії даної ухвали для надання до суду відзиву на позов разом з усіма доказами, на яких ґрунтуються заперечення відповідача. Правом подати відзив на позов відповідачка не скористалась. Відповідно до частини 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи неподання відповідачкою відзиву на позов у встановлений судом строк, справа підлягає вирішенню на підставі наявних матеріалів. У судове засідання позивачка не з`явилась, хоча про час, дату та місце судового засідання повідомлена належним чином (а.с. 53). 08 січня 2024 року від позивачки до суду надійшла заява, в якій вона просила судове засідання провести без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити (а.с. 54). Відповідачка у судове засідання не з`явилась, хоча про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином (а.с. 52). 08 січня 2024 року відповідачка надала до суду заяву, за змістом якої просила розглянути справу без її участі та проти задоволення позову не заперечувала (а.с. 55). Відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно з частиною 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладені норми цивільно-процесуального законодавства, зважаючи на подані до суду позивачкою та відповідачкою заяви, судове засідання проведено за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги заяви, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, встановив наступне. Обставини справи, встановлені судом Судом встановлено, що рішенням Народного суду Новосанжарського району від 28 жовтня 1974 року у справі № 2-329, визнано за [PERSON] право особистої власності на половину домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] (а.с. 12). Відповідно до\~витягу з\~Державного реєстру\~речових прав,\~індексний номер\~витягу:\~339653056\~від 19\~липня 2023\~року,\~за [PERSON] \~зареєстроване право\~власності (спільна\~часткова)\~на частину житлового будинку А-1 за адресою: [ADDRESS] , загальною площею (кв. м): 101.5, житлова площа (кв. м): 44.5, Опис: господарські будівлі та споруди: Сарай «Б», Літня кухня «Б1,б», Погріб «б1», Сарай «В», Навіс «в», Вбиральня «Г», Вбиральня «Ж», Огорожа № 1, Огорожа № 5, Огорожа № 6, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 68509144 від 19 липня 2023 року. Державна реєстрація здійснена на підставі рішення Народного суду Новосанжарського району, номер 2-329 від 28.10.1974 (а.с. 10). Відповідно до інформації ПП Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» від 05.11.2021 № 13679, станом на 03 листопада 2021 року житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , має загальну площу 101,5 м кв., житлову площу 44,5 м. кв., станом на 31 грудня 2012 року в реєстровій книзі № 9 за реєстровим № 1186 зареєстровано право власності на частку за [PERSON] (а.с. 18). Відповідно до інформації з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомості від 21 вересня 2023 року № 347550012, право власності на частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано за [PERSON] , рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 68509144 від 19 липня 2023 року, а також право власності на частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано за [PERSON] , рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 62302874 від 15 грудня 2021 року (а.с. 11). Встановлено, що житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , належить сторонам на праві спільної часткової власності, а саме: позивачці - частини та відповідачці - частини. Згідно з висновком експерта за результатами проведеної оціночно-будівельної, будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи № 39 від 09 жовтня 2023 року запропоновано наступний варіант розподілу житлового будинку (а.с. 22-38): -\~ [PERSON] \~виділити в\~натурі в\~порядку поділу\~ частину\~житлового будинку\~з господарськими\~будівлями і\~спорудами,\~як на\~окремий об`єкт\~нерухомого майна\~за адресою:\~ [ADDRESS] ,\~що має\~окремий вхід,\~необхідну сукупність\~житлових та\~підсобних приміщень,\~окремі джерела\~та лічильники\~отримання електроенергії,\~газу та\~інших комунальних\~послуг,\~які відповідають\~нормативно-технічним\~вимогам в\~розумінні статті\~181\~ЦК України\~можливо,\~а саме: частину житлового будинку літ. «А-1» в складі приміщень: тамбур І площею 3,2 м?, веранда 1-1 площею 6,6 м?, коридор 1-2 площею 5.9 м?, кімната 1-3 площею 11.0 м?, кімната 1-4 площею 8.3 м?, санвузол 1-5 площею 3.1 м?, кухня 1-6 площею 5,4 м?, загальною площею: 43.5 м?, в т.ч. житлова - 19.3 м? та літню кухню літ. «Б1,б», сарай літ. «В», навіс літ. «в», вбиральня літ. «Г», огорожу № 1, огорожу № 6; при цьому об`єкт не втрачає свого цільового призначення та за розміром відповідає розміру частки у праві власності; - [PERSON] виділити в натурі в порядку поділу частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, як на окремий об`єкт нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , що має окремий вхід, необхідну сукупність житлових та підсобних приміщень, окремі джерела та лічильники отримання електроенергії, газу та інших комунальних послуг, які відповідають нормативно- технічним вимогам в розумінні статті 181 ЦК України можливо, а саме: частину житлового будинку літ. «А-1» в складі приміщень: кімната 2-1 площею 14,5 м?, кімната 2-2 площею 10.7 м?, коридор 2-3 площею 5.3 м?, веранда 2-4 площею 9.4 м?, кухня 2-5 площею 7.3 м?, коридор 2-6 площею 5,7 м?, санвузол 2-7 площею 5,1 м?, загальною площею: 58.0 м?, в т.ч житлова - 25,2 м?, та сарай літ. «Б», погріб літ. «б1», вбиральню літ. «Ж», огорожу №5; З матеріалів справи вбачається, що з метою врегулювання спору та самостійного виділу майна в натурі в самостійний об`єкт, відповідно до варіанту поділу майна, що визначений висновком експерта № 39 оціночно-будівельної, будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи, позивачка надіслала відповідачці пропозицію про досудове врегулювання спору (а.с. 19-20), яку [PERSON] отримала особисто 25 жовтня 2023 року, що вбачається з копії наданого позивачкою рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 21). Враховуючи викладене, за відсутності згоди зі сторони гр. [PERSON] , позивачка звернулась до суду із відповідним позовом, та просила припинити право спільної часткової власності та здійснити виділ в натурі в самостійний об`єкт нерухомого майна у приватну власність частину житлового будинку з господарськи будівлями та спорудами відповідно до варіанту, запропонованого експертом у висновку оціночно-будівельної, будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи № 39 від 09 жовтня 2023 року. Надаючи оцінку правовідносинам, що склались, суд виходить з наступного. Норми права, які підлягають застосуванню Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з частиною 1 статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права. Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з частинами 1-5 статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Відповідно до частин 1, 2 статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно з частинами 1, 2 статті 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Частиною 1 статті 356 ЦК України визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. У постанові Верховного Суду від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1443цс16 вказано, що право спільної часткової власності це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні. Згідно зі статтею 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до частини 1 статті 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Частиною 3 статті 364 ЦК України, у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Згідно з частинами 1, 2 статті 367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Виділ часток нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. До такого висновку дійшов Верховний Суд України, розглянувши справу № 6-1443цс16. Вказавши також, що виходячи з аналізу змісту норм статей 183, 358, 364 ЦК України можна дійти висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Отже, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна. Відповідно до статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Висновок щодо правозастосування З матеріалів справи вбачається, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до рішення народного суду Новосанжарського району від 28 жовтня 1974 року у справі № 2-329, за позивачкою визнано право власності на частину будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Згідно з витягом з\~Державного реєстру\~речових прав,\~індексний номер\~витягу:\~339653056\~від 19\~липня 2023\~року,\~за [PERSON] \~зареєстроване право\~власності (спільна\~часткова)\~на частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , загальною площею (кв. м): 101.5, житлова площа (кв. м): 44.5, Опис: господарські будівлі та споруди: Сарай «Б», Літня кухня «Б1,б», Погріб «б1», Сарай «В», Навіс «в», Вбиральня «Г», Вбиральня «Ж», Огорожа № 1, Огорожа № 5, Огорожа № 6, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 68509144 від 19 липня 2023 року (а.с. 10). Відповідно до інформації з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомості від 21 вересня 2023 року № 347550012, право власності на частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано за [PERSON] , рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 68509144 від 19 липня 2023 року, а також право власності на частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано за [PERSON] , рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 62302874 від 15 грудня 2021 року, підстава для реєстрації мирова угода, затверджена ухвалою Новосанжарського районного народного суду від 19.08.1983 (а.с. 11). Відповідно до положень статей 355, 356 ЦК України, суд зазначає, що вказаний житловий будинок є таким, що належить [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності. Оскільки учасники спільної часткової власності мають право на зазначене майно пропорційно своєї частки в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен виділити його співвласнику таку частину житлового будинку, яка відповідає розміру та вартості його частки. Такий висновок щодо застосування відповідних норм права викладено у постанові Верховного Суду від 17.04.2019 у справі № 545/3753/16-ц, провадження № 61-40289св18. Отже, сторони як співвласники житлового будинку мають право на поділ майна в натурі пропорційно своїм часткам. З матеріалів справи вбачається, що позивачка просила виділити їй у власність частину житлового\~будинку з\~господарськими будівлями\~і спорудами,відповідно до варіанту розподілу запропонованого експертом у висновку № 39 від 09.10.2023. В той же час, відповідачка щодо вказаного поділу житлового будинку\~з господарськими\~будівлями і\~спорудамизаперечень не надала, свого варіанту поділу не запропонувала Крім того, у заяві поданій до суду 08 січня 2024 року, відповідачка підтримала позовні вимоги, зазначені позивачкою. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про можливість виділу позивачці спірного нерухомого майна згідно з висновком експерта оціночно-будівельної, будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи № 39 від 09 жовтня 2023 року. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 травня 2021 року у справі N 501/2148/17 (провадження № 61-22087св19) зроблено висновок, що "відповідно до статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Виходячи з аналізу змісту наведених норм права, поняття "поділ" та "виділ" не є тотожними. При поділі майно, що знаходиться в спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються. При виділі частки правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються, а припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється. Винятком з цього правила є ситуація, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, - тоді має місце поділ спільного майна. Тобто, поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні однією суттєвою ознакою - у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється». Суд встановив, що спірне майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, у зв`язку з чим виділ частки в цьому майні лише для позивача є неможливим, а можливий поділ цього майна в натурі між сторонами, у разі якого право спільної часткової власності на нього припиняється. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 20 червня 2023 року у справі № 633/408/18 зазначила, що у кожній справі за змістом обґрунтувань позовних вимог, наданих позивачем пояснень тощо суд має встановити, якого саме результату позивач хоче досягнути унаслідок вирішення спору. Суд розглядає справи у межах заявлених вимог (частина перша статті 13 ЦПК України), але, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим кодексом (пункт 4 частини п`ятої статті 12 ЦПК України). Виконання такого обов`язку пов`язане, зокрема, з тим, що суд має надавати позовним вимогам належну інтерпретацію, а не тлумачити їх лише буквально (див., наприклад, постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2021 року у справі № 9901/172/20 (пункти 1, 80-81, 83), від 1 липня 2021 року у справі № 9901/381/20 (пункти 1, 43-47), від 26 жовтня 2021 року у справі № 766/20797/18 (пункти 6, 20-26, 101, 102), від 1 лютого 2022 року у справі № 750/3192/14 (пункти 4, 26, 47), від 22 вересня 2022 року у справі № 462/5368/16-ц (пункти 4, 36), від 4 липня 2023 року у справі № 233/4365/18 (пункт 31)). Саме тому, виходячи з мети позову, заявленого позивачкою, і його обґрунтування, вимогу припинити право спільної часткової власності та здійснити поділ житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами слід розцінювати як таку, що повинна стосуватись не тільки припинення права спільної часткової власності і поділу майна лише щодо позивачки, але і щодо відповідачки, оскільки припинивши право власності [PERSON] припиняється і право спільної часткової власності й другого співвласника - відповідачки, а поділ може бути здійснений лише між усіма співвласниками із зазначенням поділених часток в натурі для обох власників. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що ефективним способом захисту прав сторін буде поділ цього майна в натурі між сторонами, відповідно до якого кожній стороні необхідно виділити частину спірного майна відповідно до варіанту поділу, визначеного висновком експерта № 39 від 09 жовтня 2023 року, припинивши право спільної часткової власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами обох співвласників. Суд,\~дослідивши усі\~обставини справи,\~вивчивши доводи\~та докази,\~якими обґрунтовані\~позовні вимоги,\~приходить до\~висновку про\~наявність достатніх\~підстав для\~задоволення позовних\~вимог [PERSON] . Розподіл судових витрат Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на викладене, враховуючи те, що суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений нею судовий збір в сумі 4297грн 82 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved