Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-14 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] , [PERSON] , про стягнення боргу. В обґрунтування заявлених вимог позивачі посилаються на наступне. Позивачі є подружжям, фактичні шлюбні відносини склалися з 1999 року, в 2002 році від цих відносин народився син [PERSON] . Офіційно шлюб між ними був зареєстрований 29.10.2010 року. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] є подружжям, позивачі з ними знайомі з 1999 року, через те що мешкали на той час у сусідних будинках. Обидва з подружжя [PERSON] зареєстровані як фізичні особи-підприємці. Відповідачі ведуть спільну підприємницьку діяльність, пов`язану з виробництвом меблів та проводять роздрібну торгівлю. 26 жовтня 2005 року [PERSON] надав [PERSON] у позику грошові кошти у сумі 10 000,00 доларів США під 2% на місяць та 20\~000,00 доларів США під 1,5% на місяць, всього: 30\~000,00 доларів США, про що [PERSON] написав розписку про отримання грошових коштів від 26.10.2005 року. Відповідно до умов позики (розписки) за користування грошовими коштами [PERSON] \~ повинен був щомісячно сплачувати проценти від суми позики у розмірі 2% (на суму 10\~000,00 доларів США) та 1,5% (на суму 20\~000,00 доларів США) та грошові кошти підлягали поверненню на першу вимогу. За користування коштами відповідач [PERSON] припинив сплачувати відсотки, передбачені умовами позики. У липня 2018 року позивач [PERSON] звертався до відповідачів з вимогою повернути суму боргу, що підтверджується поштовими квитанціями та описом вкладення у цінний лист, однак відповідачі ухиляються від виконання умов договору. Станом на день подання позову зобов`язання не виконано, грошові кошти не було повернуто. 14 серпня 2012 року [PERSON] надала [PERSON] у позику грошові кошти у сумі 5 000,00 доларів США під 1,2% на місяць, про що [PERSON] написав розписку про отримання грошових коштів від 26.10.2005 року. Відповідно до умов позики (розписки) за користування грошовими коштами [PERSON] \~ повинен був один раз на рік сплачувати винагороду із розрахунку 1,2% щомісяця, що складає 14,4% річних. За користування коштами відповідач [PERSON] припинив сплачувати винагороду (проценти), передбачену умовами позики. У липня 2018 року позивач [PERSON] зверталась до відповідачів з вимогою повернути суму боргу, що підтверджується поштовими квитанціями та описом вкладення у цінний лист, однак відповідачі ухиляються від виконання умов договору. Станом на день подання позову зобов`язання не виконано, грошові кошти не було повернуто. Позивачі зазначають, що необхідність позики була обумовлена бажанням розвитку спільного бізнесу подружжя та придбанням нерухомості. Отже, гроші, які отримав [PERSON] за розпискою від 26.10.2005 року та розпискою від 14.08.2012 року, та які були витрачені в інтересах родини [PERSON] , а саме вкладені у спільний бізнес та на придбання двокімнатної квартири [ADDRESS] , згідно договору купівлі-продажу Р№3353, посвідченому приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Поляковою М.В. 31 серпня 2006 року. Право власності на квартиру зареєстроване за [PERSON] , отже вказана нерухомість є спільною сумісною власністю відповідачів. З підстав викладеного, з урахуванням заяви про зміну предмета позову від 25.01.2021 року позивачі просять стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] правонаступником якого є [PERSON] заборгованість за розпискою від 26.10.2005 року у розмірі 50\~300,50 доларів США, що складається з 30 000,00 доларів США борг за розпискою від 26.10.2005 року, 18\~000,00 доларів США проценти за користування грошовими коштами та 2\~300,50 доларів США 3% річних, а також стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за розпискою від 14.08.2012 року у розмірі 7\~543,42 доларів США, що складається з 5 000,00 доларів США борг за розпискою від 14.08.2012 року, 2 160,00 доларів США проценти за користування грошовими коштами та 383,42 доларів США 3% річних. Всього: 57\~843,92 доларів США. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 27.08.2018 було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу, постановлено розгляд справи здійснювати у порядку загального позовного провадження. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 10.01.2019 задоволено клопотання представника позивачів - адвоката Шрамко І.С. про витребування доказів по цивільній справі за позовом [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу, у приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Полякової Маргариті Валентинівни витребувані належним чином інформацію про оціночну вартість квартири [ADDRESS] , яка зазначена в договорі купівлі-продажу Р№3353, посвідченому приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Поляковою М.В. 31 серпня 2006 року, відомості, чи придбана вказана квартира за власні кошти покупця чи за спільні кошти подружжя, копію договорі купівлі-продажу Р№3353, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Поляковою М.В. 31 серпня 2006 року. 01.03.2019 року на адресу суду від приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Полякової М.В. надійшли належним чином завірені копії документів по договору купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 03.07.2019 року задоволено клопотання представника відповідача - адвоката Калабухова О.В. про витребування у позивачів доказів. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 липня 2019 року заява представника позивачів - адвоката Мартіної Л.Г. про забезпечення позову задоволено частково, накладено заборону відчуження на частину 3-кімнатної квартира [ADDRESS] , яка належить [PERSON] на підставі договору дарування Р№385 від 16.04.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Тимофєєвою О.В., 29.06.2004 року. 24.09.2019 року на адресу суду від представника позивачів адвоката Мартіної Л.Г. на виконання ухвали суду від 03.07.2019 року надійшов оригінал листа від 11.07.2019 року на ім`я [PERSON] , [PERSON] за підписом [PERSON] та оригінал листа від 11.07.2019 року на ім`я [PERSON] , [PERSON] за підписом [PERSON] . Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 січня 2020 року зупинено провадження у цивільній справі, у зв`язку зі смертю позивача [PERSON] , померлого [INFO] , до залучення до участі у справі правонаступника. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 серпня 2020 року провадження по цивільній справі поновлено. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 04 листопада 2020 року заяву представника позивача адвоката Мартіної Л.Г. задоволено, залучено в якості позивача правонаступника [PERSON] [PERSON] до участі у справі. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 квітня 2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Відповідачі не скористались своїм правом на подання заперечень або відзиву на позовну заяву. Позивачі та їх представник до судового засідання не з`явилися, належним чином повідомлені про дату та час розгляду справи. 04.01.2024 року представник позивачів надав до суду клопотання про ухвалення заочного рішення у справі, в якій просив розглянути справу по суті на підставі наявних у справі доказів та ухвалити заочне рішення у справі, розгляд справи провести без участі позивачів, їх представника. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про час та дату судового засідання повідомлялися належним чином, шляхом направлення судових повісток, про причини неявки суд не повідомили, відзиву не направили. Клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. Матеріалами справи підтверджується, що відповідачам, їх представникам достеменно відомо та вони обізнані про те, що з 2018 року в провадженні Дзержинського районного суду м. Харкова на розгляді перебуває справа за позовом [PERSON] правонаступником якого є [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] , про стягнення боргу. Відповідно до\~статті 44 ЦПК України, учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається. Зловживанням процесуальними правами в розумінні процесуального закону є, крім іншого, вчинення (або не вчинення) дій, спрямованих на безпідставне затягування розгляду справи. Згідно статті 64 ЦПК України представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки. Про припинення представництва або обмеження повноважень представника має бути повідомлено суду шляхом подання письмової заяви. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, закріплено право кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку. Тобто зловживання процесуальними правами, спрямоване на свідоме невиправдане затягування судового процесу, порушує права інших учасників цього процесу та вимоги названої Конвенції і Кодексу. Статтею 17\~Закону України\~«Про виконання\~рішень та\~застосування практики\~Європейського суду\~з прав\~людини» від 23лютого 2006 року передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. У Рішенні Європейського Суду з прав людини в справі «Пономарьов проти України» (заява № 3236/03) від 3 квітня 2008 року зазначено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У Рішенні Європейського Суду з прав людини в справі Каракуця проти України (заява № 18986/06) від16 лютого 2017 року зазначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Позовне провадження у цій справі відкрито 27 серпня 2018 року. Відповідно до частини першої першої статті 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.2, ч.4 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, пояснення представника позивачів, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дійшов до наступного висновку. Як встановлено матеріалами справи, ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 липня 2018 року у справі №638/9842/18 вжито заходи забезпечення позову до подання позову - накладено арешт на частину 3-кімнатної квартири [ADDRESS] , яка належить [PERSON] на підставі договору дарування Р№385 від 16.04.2004, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Тимофєєвою О.В., 29.06.2004 року. 26.10.2005 року відповідач [PERSON] позичив у позивача [PERSON] правонаступником якого є [PERSON] грошові кошти у розмірі 10\~000,00 доларів США та 20\~000,00 доларів США, які зобов`язався повернути за першою вимогою, а також відповідач [PERSON] зобов`язався щомісячно виплачувати відсотки з розрахунку 2% на суму 10\~000,00 грн. та 1,5% на суму 20\~000,00 грн. Розписка складена власноручно та підписана 26.10.2005 року відповідачем [PERSON] , оригінал розписки наявний в матеріалах справи. 11 липня 2018 року позивач [PERSON] правонаступником якого є [PERSON] направив відповідачам [PERSON] та [PERSON] вимогу про повернення позичених коштів в сумі 30\~000,00 доларів США та 18\~000,00 доларів США процентів за користування коштами. Факт надіслання відповідачам вимоги про повернення коштів та сплату процентів підтверджується, описом вкладенням від 11.07.2018 року, накладною №6105808652488 від 11.07.2018 року та фіскальним чеком від 11.07.2018 року, яка була отримана відповідачами, що підтверджується рекомендованим повідомленням врученням поштового відправлення. Оригінал вимоги міститься в матеріалах справи. 14.08.2012 року відповідач [PERSON] позичив у позивача [PERSON] грошові кошти у розмірі 5\~000,00 доларів США, а також зобов`язався щомісячно нараховувати винагороду з розрахунку 1,2% на суму 5\~000,00 грн., що становить 14,4% річних, та виплачувати її один раз на рік. Розписка складена власноручно та підписана 14.08.2012 року відповідачем [PERSON] , оригінал розписки наявний в матеріалах справи. 11 липня 2018 року позивач [PERSON] направила відповідачам [PERSON] та [PERSON] вимогу про повернення позичених коштів в сумі 5\~000,00 доларів США та 2 160,00 доларів США процентів за користування коштами. Факт надіслання відповідачам вимоги про повернення коштів та сплату процентів підтверджується, описом вкладенням від 11.07.2018 року, накладною №61058086570958 від 11.07.2018 року та фіскальним чеком від 11.07.2018 року. Оригінал вимоги міститься в матеріалах справи. На підставі Договору купівлі-продажу від 31.08.2006 року Р№3353, посвідченому приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Поляковою М.В. 31 серпня 2006 року та інформації з Державного реєстру прав на нерухоме майно, право власності на квартиру [ADDRESS] , зареєстровано за [PERSON] , дружиною відповідача [PERSON] . Вказана квартира була придбана за згодою чоловіка - [PERSON] , що підтверджується нотаріально посвідченою згодою від 31.08.2006 року. За умовами договору купівлі-продажу, продаж квартири здійснено за 247 450,00 грн., з яких внесено [PERSON] ще до підписання договору грошові кошти в сумі 105 798,00 грн. Відповідачі не надали до суду доказів того, що вказана квартира придбана відповідачем [PERSON] за особисті кошти. Згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних-осіб підприємців та громадських формувань відповідач [PERSON] 06.04.2006 зареєстрований як ФОП з видом діяльності: код КВЕД: 31.01 Виробництво меблів; 47.59 Роздрібна торгівля меблями, ін. Відповідач [PERSON] також зареєстрована як ФОП з 10.11.2004 року, з аналогічними видами діяльності. Судом встановлено, що у провадженні Дзержинського районного суду м. Харкова перебувала справа №638/18167/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] , про розірвання шлюбу, що підтверджує факт перебування відповідачів у шлюбі. Відповідно до Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 03.01.2020 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Харків), позивач [PERSON] помер [INFO] . Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 11.07.2020 року спадкоємцем [PERSON] є його син [PERSON] (спадкова справа №42/2020, зареєстровано вреєстрі за №1-445. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відтак, до позивача, як спадкоємця [PERSON] за законом перейшло право вимоги до відповідачів щодо повернення позики. Згідно ст. 49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет позову шляхом подання письмової заяви. 25.01.2021 року представником позивачів - адвокатом Мартіною Л.Г. подано до суду заяву про зміну предмету позову, згідно якої позивачі просять суд стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] правонаступником якого є [PERSON] заборгованість за розпискою від 26.10.2005 у розмірі 50\~300,50 доларів США, що складається з 30 000,00 доларів США борг за розпискою від 26.10.2005, 18\~000,00 доларів США проценти за користування грошовими коштами та 2\~300,50 доларів США 3% річних, а також стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за розпискою від 14.08.2012 у розмірі 7\~543,42 доларів США, що складається з 5 000,00 доларів США борг за розпискою від 14.08.2012, 2 160,00 доларів США проценти за користування грошовими коштами та 383,42 доларів США 3% річних. Всього: 57\~843,92 доларів США. Матеріалами справи підтверджується, що заява про зміну предмету позову неодноразово направлялась на адресу відповідачів, їх представнику рекомендованими листами. Станом на дату звернення до суду з позовом відповідачами не повернуто отримані в борг грошові кошти. Між сторонами виник спір стосовно належного виконання взятих на себе боргових зобов`язань. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій ст. 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей, так і дати її отримання. Такий же висновок зроблений Верховним Судом України у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15 та постанові від 18 січня 2017 року в справі № 6-2789цс16. Аналіз частини другої статті 1047 ЦК України дозволяє зробити висновок, що розписка не є формою договору, а може лише підтверджувати укладення договору позики. По своїй суті розписка позичальника є тільки замінником письмової форми договору позики, оскільки вона підписується тільки позичальником. Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 квітня 2021 року у справі № 642/4200/17 (провадження № 61-6492св19) зазначено, що тлумачення статей 1046 та 1047\~ЦК України\~свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. У постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15 викладено правовий висновок, що на підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно із частиною другою\~статті 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Крім того, частиною першою\~статті 1049 ЦК України\~встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Суд виходить із того, що письмова форма договору позики внаслідок її реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й факту передачі грошової суми позичальнику. Слід зазначити, що у даному випадку власноручне написання і підписання відповідачем [PERSON] боргових розписок від 26.10.2005 та від 14.08.2012 із зобов`язанням повернути суму позики за вимогою підтверджує як факт укладення договору позики, так і факт отримання відповідачем [PERSON] від позивачів обумовленої у розписках грошової суми. Оригінал боргової розписки наданий позивачами до матеріалів справи. Наявність оригіналів боргової розписки у позивачів свідчить про те, що боргове зобов`язання відповідача [PERSON] перед позивачами не виконане і позика не повернута. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 02.09.2020 по справі № 569/24347/18), від 26.09.2018 по справі №483/1953/16-ц, від 31.10.2018 по справі №707/2606/16-ц. Відповідно до ч.ч.1,3 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. За нормами ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Як визначено статтею 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно положення ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Статтею 192 ЦК України передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Велика Палата\~Верховного Суду\~у постанові\~від 16.01.2019\~по справі\~№373/2054/16-ц\~дійшла до\~наступного правового\~висновку:\~у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому\~як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника\~є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. При обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. 3 % річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році). Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, аналогічне визначення міститься також в ст. 81 ЦПК України. У статті 13 ЦПК України зазначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачами будь-яких заперечень, відзиву на позов та доказів на спростування заявлених позивачами вимог до суду не подавали. Матеріалами справи доведено обізнаність дружини позичальника - [PERSON] про взяту її чоловіком - [PERSON] позику, тому у подружжя виник солідарний обов`язок щодо повернення боргу. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30.01.2020 у справі 638/18231/15-ц (провадження 14-712цс19) усуваючи законодавчий недолік, погодилася із висновками Верховного Суду України, викладених у постановах від 27.04.2016 у справі №537/6639/13-ц та від 14.09.2016 у справі №334/5907/14-ц, про солідарний характер відповідальності подружжя за зобов`язаннями, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї, якщо інше не передбачене такими правочинами. При цьому, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що інституту шлюбу передбачає виникнення між подружжям тісного взаємозв`язку, і характер такого зв`язку не завжди дозволяє однозначно встановити, коли саме у відносинах з третіми особами кожен з подружжя виступає у власних особистих інтересах, а коли діє в інтересах сім`ї. Саме тому, на переконання Великої Палати Верховного Суду, законодавством встановлена презумпція спільності інтересів подружжя і сім`ї. В матеріалах справи відсутні докази того, що відповідачі звертались до суду з позовом щодо оспорювання договору позики. Презумпція правомірності укладеного між сторонами правочину у встановленому порядку відповідачами не спростована. З урахуванням вищенаведеного, суд вважає, що факти, викладені позивачами у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог про стягнення суми боргу,\~\~знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, є достовірними та обґрунтованими, підтверджені належними та допустимими письмовими доказами і вважаються судом доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Положеннями ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону і одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Крім того, положення умов договору мають відповідати засадам цивільного законодавства, зокрема, зазначеним у статті 3 ЦК України. Разом з тим за частиною третьою статті 509 ЦК України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості, а частиною першою статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Приписами частин другої та третьої статті 6 та статті 627 ЦК України встановлено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно розрахунку позивачів, відповідно до умов розписки від 26.10.2005 року, позичальник зобов`язався сплатити [PERSON] відсотки за користування позикою у розмірі 2% щомісячно, від\~\~суми 10 000,00 доларів США взятих у борг коштів (10 000,00 доларів США х 2% х 36 місяців = 7 200,00 доларів США), та відсотки за користування позикою у розмірі 1,5% щомісячно, від суми 20 000,00 доларів США взятих у борг коштів (20 000,00 доларів США х 1,5% х 36 місяців = 10 800,00 доларів США).\~Таким чином, загальна сума боргу відповідачів перед позивачем [PERSON] становить 48 000,00 доларів США, з них: - 35 000,00 доларів США основний борг; - 18 000,00 доларів США проценти за користування коштами. Відповідно до умов розписки від 14.08.2012 року, позичальник зобов`язався сплатити [PERSON] щорічно винагороду за користування позикою у розмірі 1,2%, яка нараховується щомісячно від\~\~суми 5 000,00 доларів США взятих у борг коштів (5 000,00 доларів США х 1,2% х 32 місяців = 2 160,00 доларів США). Таким чином, загальна сума боргу відповідачів перед позивачем [PERSON] становить 7 160,00 доларів США, з них: - 5 000,00 доларів США основний борг; - 12 160,00 доларів США проценти (винагорода) за користування коштами. З розрахунку вбачається, що відсотки нараховані позивачами на суму позики за останні три роки до звернення до суду з позовом. Перевіривши наданий позивачами розрахунок відсотків за користування позикою, суд вважає, що позовні вимоги позивачів в цій частині обґрунтовані та підлягають задоволенню на суму 55 160,00 доларів США. Контрозрахунку на спростування зазначених розрахунків або інших доказів на підтвердження виконання зобов`язань, відповідачами до суду\~\~не надано. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Нормою ст. 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Невиконання боржником зобов`язання дає підстави для нарахування 3% річних на суму боргу. Отже, з огляду на те, що відповідачі порушили грошове зобов`язання зі сплати коштів, у позивачів виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України. Перевіривши наданий позивачами розрахунок 3% річних за прострочення строку виконання зобов`язань, який розрахований станом на 25.01.2021 року, по розписці від 26.10.2005 року на суму 2 300,55 доларів США (30 000 доларів США х 933 днів х 3 : 100 : 365) та по розписці від 14.08.2012 року на суму 383,42 доларів США (5 000 доларів США х 933 днів х 3 : 100 : 365), суд вважає, що вимоги позивачів в цій частині також є обґрунтовані та позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню на загальну суму 2 683,97 доларів США. Доказів на спростування зазначених розрахунків 3% річних відповідачами суду також не надано. За положеннями частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права і інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов [PERSON] правонаступником якого є [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про стягнення боргу підлягає задоволенню. Розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved