Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-21 00:00:00

[PERSON] , в особі представника адвоката Погасій С.М., звернулась до суду з заявою, в якій просила видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] та заборонити їй строком на шість місяців перебувати у місці спільного проживання з заявницею та наближатися на відстань менше 50 метрів до місця спільного проживання, що за адресою: [ADDRESS] , а також заборонити особисто чи через третіх осіб розшукувати постраждалу особу [PERSON] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею. В оґрунтування вимог у заяві зазначено, що заявниця є матір`ю [PERSON] , [INFO] , та проживає за адресою: [ADDRESS] . Заінтересована особа [PERSON] тимчасово проживає разом із нею. Остання ніде не працевлаштована, натомість постійно зловживає спиртними напоями. Заявниця протягом останніх років постійно потерпає від насильства зі сторони дочки, що негативно впливає на її здоров`я та працездатність, оскільки після щоденних скандалів, сварок, образ та погроз, а також насильницьких дій зі сторони дочки, вона має погіршення стану здоров`я. Своєю поведінкою [PERSON] робить спільне проживання неможливим. Зазначає, що вона (заявниця) неодноразово зверталася за захистом до правоохоронних органів, починаючи з 2015 року, однак, такі звернення позитивних результатів не принесли так, як [PERSON] не змінила своєї поведінки. Так, [PERSON] неодноразово притягувалася до адміністративної відповідальності за вчинення нею домашнього насильства. Постановами Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12.08.2015 року (справа №711/7059/15) та від 10.12.2021 року (справа №711/5911/21) [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Крім того, на даний час на розгляді в Придніпровському районному суді м. Черкаси відносно [PERSON] перебувають справи про вчинення нею адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Також зазначає, що вона (заявниця) 01.10.2023р., 05.11.2023р., 06.11.2023р, 11.11.2023р., 15.11.2023р., 16.11.2023р., 18.11.2023р., 19.11.2023р. зверталася до правоохоронних органів із заявами, в яких повідомляла про вчинення [PERSON] відносно неї (заявниці) домашнього насильства. На підставі таких повідомлень 15.11.2023р. та 18.11.2023р. відносно кривдника [PERSON] видавався терміновий заборонний припис, яким останній заборонявся вхід та перебування в місці проживання постраждалої особи, а також будь-яке контактування з нею. Заінтересована особа [PERSON] заперечень проти вимог [PERSON] до суду не подавала. 27.12.2023р. судом відкрито провадження у справі. В судовому засіданні заявниця підтримала свої вимоги та наполягала на їх задоволенні. Пояснила, що стосунки з дочкою не складаються, оскільки остання зловживає спиртними напоями, приводить додому невідомих чоловіків та вчиняє відносно неї домашнє насильство, в зв`язку з чим вона (заявниця) неодноразово зверталася до правоохоронних органів і відносно дочки видавалися тимчасові обмежувальні приписи, однак це позитивних результатів не принесло. Додатково зазначила, що на теперішній час потреба у застосуванні обмежувального припису не втратила актуальності, оскільки існує високий рівень вірогідності того, що [PERSON] знову вдасться до застосування насильства, якщо вони будуть проживати в одному помешканні. Крім того, невідомі чоловіки, яких приводить до помешкання [PERSON] , наносять їй матеріальні збитки та залякують її, в зв`язку з чим вона вимушена постійно перебувати вдома, не залишати помешкання надовго. А тому, просила задовольнити заяву та видати обмежувальний припис відносно [PERSON] . Представник заявниці адвокат Погасій С.М. підтримала заяву [PERSON] та просила її задовольнити. В судовому засіданні [PERSON] пояснила, що в неї на даний час складна життєва ситуація, оскільки вона не має засобів до існування та не має роботи, в зв`язку з чим у неї стався нервовий зрив. На даний час, вона намагається змінити свою поведінку, однак їй це не зовсім вдається. Із доводами заявниці повністю погодилася та не заперечувала проти задоволення заяви про видачу обмежувального припису. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши надані учасниками справи докази, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Заявниця [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] . В зазначеному житлі також зареєстрована і [PERSON] , яка є дочкою заявниці. Вказана квартира на праві власності належить [PERSON] (2/3 частини) та [PERSON] (1/3 частина). Вказані обставини визнавалися сторонами в судовому засіданні. Стосунки між заявницею та її дочкою [PERSON] погіршилися з 2015 року, внаслідок конфліктних ситуацій, викликаних поведінкою [PERSON] , яка вчиняла домашнє насильство відносно своєї матері. Остання в 2015 році та в 2021 році зверталася із відповідними заявами до правоохоронних органів, в зв`язку в чим [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2КУпАП (постанова від 12.08.2015р. у справі №711/7059/15-ц, від 10.12.2021р. у справі №711/5911/21). Восени 2023 році відносини між сторонами значно погіршилися, оскільки [PERSON] продовжила вчиняти відносно своєї матері домашнє насильство. Крім того, остання стала приводити до спільного помешкання невідомих чоловіків, які погрожували заявниці, шкодили її майно, чим завдавали їй збитків. В зв`язку з такою поведінкою [PERSON] , заявниця неодноразово зверталася до правоохоронних органів. Такі звернення мали місце: 01.10.2023р. (за фактом вчинення дочкою домашнього насильства), 05.11.2023р. (за фактом вчинення співмешканцем доньки психологічного тиску), 06.11.2023р. (за фактом вчинення дочкою насильницьких дій), 11.11.2023р. (за фактом вчинення співмешканцем доньки сварки), 15.11.2023р. (за фактом вчинення донькою та її співмешканцем домашньої сварки), 16.11.2023р. (за фактом вчинення співмешканцем доньки конфлікту відносно заявниці), 18.11.2023р. (за фактом вчинення донькою домашнього насильства), 18.11.2023 року (за фактом порушення донькою заборонного припису), 19.11.2023р. (два звернення за фактом вчинення донькою психологічного тиску та порушення заборонного припису), 19.11.2023р. (три звернення за фактом вчинення психологічного тиску невідомими чоловіками, які стукали у двері). В зв`язку зі скоєнням [PERSON] домашнього насильства щодо [PERSON] 15.11.2023р. відносно [PERSON] був складений терміновий заборонний припис, серії АА №356995, яким зобов`язано останню строком на три доби з 17.00 год. 15.11.2023р. до 17.00 год. 18.11.2023р. залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи, а також заборонено вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи заборонено контактування в будь-який спосіб із постраждалою особою. Крім того, в зв`язку зі скоєнням [PERSON] домашнього насильства щодо [PERSON] 18.11.2023р. відносно [PERSON] був складений терміновий заборонний припис, серії АА №172224, яким зобов`язано останню строком на три доби з 18.00 год. 18.11.2023р. до 18.00 год. 21.11.2023р. залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи, а також заборонено вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи заборонено контактування в будь-який спосіб із постраждалою особою. Постановою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20.12.2023р. у справі №711/8909/23 [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що дорівнює 170 (сто сімдесят) грн. Постановою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12.01.2024р. у справі №711/8765/23 [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що дорівнює 170 (сто сімдесят) грн. З метою запобігання вчинення [PERSON] насильства щодо заявниці, а також забезпечення можливості безпечного проживання у спільній квартирі, заявниця звернулась до суду з даною заявою та просить винести обмежувальний припис відносно дочки [PERSON] . Надаючи оцінку доводам учасників справи та встановленим обставинам спірних правовідносин суд виходить з наступного. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України (ч.ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України). Згідно з ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, передбачених Законом України від 07.12.2017р. №2229-VIII «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі Закон №2229) або Законом України від 08.09.2005р. №2866-IV «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків» (далі Закон №2866), на строк від одного до шести місяців. Домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь (п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону №2229). Пункти 4, 14 та 17 статті 1 Закону №2229 визначають поняття економічного, психологічного та фізичного насильства. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи (п. 6, 7 ч. 1 ст. 1 Закону №2229). Оцінка ризиків - оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону №2229). Частиною 2 статті 3Закону №2229 визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких колишнє подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти). Стаття 26 Закону №2229 визначає серед спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, зокрема, обмежувальний припис стосовно кривдника. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Справи про домашнє насильство неодноразово були предметом розгляду Верховного Суду. У справі № 404/5203/19 Верховний Суд у своїй постанові від 19.05.2020р., підтримуючи висновки судів попередніх інстанцій, зазначив, що доводи заінтересованої особи відносно того, що він не набув статусу «кривдника», оскільки не притягувався до відповідальності за вчинення домашнього насильства, попри наявні факти звернень до правоохоронних органів з заявами про вчинення насильства у сім`ї, зареєстрованих у Єдиному реєстрі досудових розслідувань (далі - ЄРДР), не є обґрунтованими, оскільки сам по собі факт того, що особа не притягалась до юридичної відповідальності, не може бути підставою для відмови у встановленні тимчасових обмежень за наявності інших об`єктивних даних, якими підтверджуються доводи заявника. У справі № 754/11171/19 Верховний Суд у своїй постанові від 28.04.2020р. частково не погодився з висновками судів попередніх інстанцій, які визнали, що існує високий рівень вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалої особи, у тому числі через існування декількох відкритих кримінальних проваджень щодо заінтересованої особи за заявами заявниці, але відмовились задовольняти вимогу про встановлення дистанції, на якій особа має триматися від місця перебування заявниці. Верховний Суд зазначив, що тимчасове обмеження права власності кривдника з метою забезпечення безпеки постраждалої особи шляхом встановлення судом обмежувального припису у порядку, визначеному Законом про запобігання домашньому насильству, є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. При вирішенні питання щодо застосування такого заходу суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність вручання у права і свободи особи, враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи. У справі №531/352/22 Верховний Суд у своїй постанові від 22.02.2023р. виснував, що відповідно до преамбули Закону про запобігання домашньому насильству його мета саме у запобіганні та протидії домашньому насильству. При цьому важливою є і встановлена послідовність двох зазначених завдань. Обмежувальний припис визначений у цьому законі як один з інструментів досягнення відповідних завдань. Його реалізація передбачена як в межах ЦПК України (частина восьма статті 26 цього Закону), так і в межах КПК України (частина десята статті 26 цього Закону). Метою реалізації обмежувального припису в межах ЦПК України є саме реалізація тимчасової перестороги, тимчасового заходу захисту на підставі оцінки ризиків здійснення домашнього насильства або його повторення. У випадку застосування обмежувального припису в межах цивільного процесу суд, виходячи з принципу розумності, має оцінити лише підстави для висновку про наявність домашнього насильства, ризику його продовження чи повторного вчинення. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною першою статті 77ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). По обставинам спірних правовідносин судом встановлено, що між заявницею та її дочкою наявний конфлікт інтересів та вкрай напружені стосунки, внаслідок чого при безпосередньому контакті [PERSON] не може стримувати свої емоції та належним чином контролювати свою поведінку та дії, що має наслідком відкриту форму психологічного насильства. Вказані обставини визнані [PERSON] в судовому засіданні. Отже, оцінюючи в сукупності обставини стосунків [PERSON] та її дочки [PERSON] , особливості теперішнього влаштування свого проживання та життєдіяльності, суд доходить висновку, що поведінка [PERSON] відповідає в розумінні положень Закону №2229 ознакам статусу кривдника відносно заявниці, яка стала жертвою домашнього насильства, і на теперішній час існує висока вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства у випадку сумісного проживання заявниці та заінтересованої особи за місцем спільного проживання в одному помешканні. Визначаючи пропорційність, легітимність та виправданість застосування забезпечувального припису, про який просить заявниця суд звертає увагу на наступне. Верховний Суд у постанові від 27.11.2019р. у справі № 753/23624/18 зазначив, що протидія насильству у сім`ї є одним із важливих напрямів суспільного розвитку. Вона розглядається не лише як соціальна проблема, а, насамперед, як проблема захисту прав людини і, перш за все, прав жінок. При здійсненні насильства у сім`ї відбувається порушенням прав і свобод конкретної людини, що вимагає втручання з боку держави і суспільства. Згідно із ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди України застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Аналіз практики ЄСПЛ стосовно порушеного заявницею питання свідчить, що питання можливості отримання та належного виконання обмежувальних приписів є тісно пов`язаним із позитивними обов`язками держави із забезпечення права особи не зазнавати катування або нелюдського чи такого, що принижує гідність, поводження згідно зі ст. 3 ЄКПЛ, а також права на життя згідно ст. 2 та повагу до сімейного і приватного життя, зокрема фізичну і психологічну недоторканність особи, згідно ст. 8 ЄКПЛ. У справі № 754/11171/19Верховний Суд у своїй постанові від 28.04.2020р. звертав увагу на необхідності оцінки судом пропорційності втручання у права та свободи особи при застосуванні обмежувального припису, вказуючи, що «Відповідно до практики ЄСПЛ будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним, зокрема, заходи втручання мають бути передбачені національним законодавством (дивитись, наприклад, рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» («Shchokin v. Ukraine», заяви № 23759/03 та № 37943/06, п.п. 50-51). При цьому таке втручання має забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи (дивитись, наприклад, рішення від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» («SeryavinandOthers v. Ukraine», заява № 4909/04, п. 39). Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Саме на захист людини, її життя і здоров`я, недоторканості та безпеки спрямоване обґрунтоване застосування обмежувального припису. В свою чергу, згідно із ч. 4 ст. 13 Конституції України держава взяла на себе зобов`язання забезпечувати захист прав усіх суб`єктів права власності. Однак ч. 1 ст. 63 Конституції України передбачає, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Відповідно, враховуючи що найвища соціальна цінність, закріплена у ст. 3 Конституції України, переважає над конституційним правом особи, передбаченим ч. 4 ст. 13 Конституції України, що відповідає загальному інтересу суспільства, допускається обмеження останнього на користь першого в межах правил, встановлених законом. Тому висновок суду першої інстанції щодо можливості застосування обмежувального припису, за яким звернулась заявниця, не суперечить вимогам закону в цьому аспекті.» Таким чином, суд доходить висновку, що життя та здоров`я, недоторканність і безпека заявниці як найвища соціальна цінність переважають над правом заінтересованої особи на її житло, а тому допускається його обмеження, оскільки втручання держави у це право через механізм обмежувального припису є виправданим, якщо суд встановив підстави для застосування цього обмежувального припису. Здійснюючи оцінку співвідношення балансу законних прав та інтересів заявниці і заінтересованої особи у реалізації права на житло, суд бере до уваги, що спільне місце проживання (квартира) є об`єктом права спільної сумісної власності заявниці та заінтересованої особи. Заявниця та заінтересована особа мають зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання у такій квартирі. Однак, заінтересована особа систематично вчиняє психологічне насильство щодо своєї матері та систематично вчиняє дії, які не гарантують безпечного проживання заявниці у такій квартирі. За таких обставин застосування обмежувального припису, про який просить заявниця, забезпечить практичну реалізацію законних прав та інтересів заявниці на житло і частково тимчасово обмежить законні права та інтереси кривдника. Таким чином, враховуючи усі надані суду докази, з огляду на встановлені судом обставини, суд, приходить до висновку, що наявні обґрунтовані ризики вчинення заінтересованою особою домашнього насильства щодо заявниці, а тому суд приходить до висновку про обґрунтованість заяви та необхідність видачі обмежувального припису відносно заінтересованої особи [PERSON] , шляхом встановлення заходів тимчасового обмеження прав кривдника та покладення на нього обов`язків, зокрема, встановлених ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». В силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. Згідно із ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання. На підставі викладеного та

Outcome: approved