Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-15 00:00:00

До Миронівського районного суду Київської області із позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за договором позики, звернулися [PERSON] , [PERSON] та просили суд стягнути з відповідача борг за борговою розпискою в сумі 1550 Євро. Позовні вимоги обґрунтовувано тим, що 13 червня 2019 року [PERSON] та [PERSON] , які являються подружжям, позичили [PERSON] гроші в сумі 1000 (одну тисячу) доларів США, що підтверджується власноручно написаною відповідачем [PERSON] розпискою. 13 серпня 2019 року позивачі позичили [PERSON] гроші в сумі 1000 (одну тисячу) Євро зі сплатою щомісячних процентів в розмірі 5 %, які він зобов`язався повернути до 13 серпня 2020 року, що підтверджується власноручно написаною відповідачем [PERSON] розпискою. 22 липня 2020 року позивачі позичили [PERSON] гроші в сумі 500 (п`ятсот) Євро, які він зобов`язався повернути до 13 серпня 2020 року, що підтверджується розпискою власноручно написаною відповідачем [PERSON] розпискою. По розписці від 22 липня 2020 року відповідачем були повернуті позивачеві грошові кошти в сумі 500 (п`ятсот) Євро. Також відповідачем по розписці від 13 червня 2019 року були повернуті грошові кошти в сумі 1000 (одну тисячу) доларів США, а саме 05 вересня 2021 року та 30 листопада 2021 року по 500 (п`ятсот) доларів США. В зв`язку з тим, що відповідач позивачам до обумовленого в договорі строку (розписка від 13 серпня 2019 року) грошей не повернув, позивачі звернулися до останнього з листом-вимогою в якому вимагали протягом семи днів від дня пред`явлення вимоги повернути суму основного боргу в розмірі 1000 (одна тисяча) Євро щомісячні проценти за період з 13 серпня 2019 року по 28 жовтня 2022 року в розмірі 500 Євро, розраховані відповідно до умов розписки, 5 % місячних, а всього на суму 1550 (одна тисяча п`ятсот п`ятдесят) Євро. Даний лист 02 листопада 2022 року було відправлено відповідачу поштовим відправленням Укрпошта з описом вкладення в цінний лист. Відповідач [PERSON] жодної відповіді на лист-вимогу Позивачів не надав, боргу не повернув. Сторони в судове засідання не з`явилися, від представника позивачів надійшла заява про розгляд справи без участі позивачів та представника позивачів та просив позовну заяву задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином, через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надав. У відповідності до ч. 10 ст. 130 ЦПК України неявка відповідача не перешкоджає розгляду справи. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтується позовна вимога, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, зважаючи на наступне. Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Таким чином, суд під час розгляду цивільної справи повинен захищати порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси фізичних осіб. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права. Одним із способів захисту цивільного права є примусове виконання обов`язку в натурі. Отже, у випадку порушення, невизнання або оспорювання майнового права, особа право якої порушується, оспорюється чи не визнається має право звернутися до суду по його захист шляхом примусового виконання обов`язок у в натурі. Судом встановлено, що 13 червня 2019 року між позивачами [PERSON] , [PERSON] та відповідачем [PERSON] , укладено договір позики грошових коштів в сумі 1000 (одну тисячу) доларів США про що свідчить розписка відповідача (а.с. 15). 22 липня 2020 року позивачі позичили [PERSON] гроші в сумі 500 (п`ятсот) Євро, які він зобов`язався повернути до 13 серпня 2020 року, що підтверджується розпискою власноручно написаною відповідачем [PERSON] розпискою (а.с. 18). По розписці від 22 липня 2020 року відповідачем були повернуті позивачеві грошові кошти в сумі 500 (п`ятсот) Євро. Також відповідачем по розписці від 13 червня 2019 року були повернуті грошові кошти в сумі 1000 (одну тисячу) доларів США, а саме 05 вересня 2021 року та 30 листопада 2021 року по 500 (п`ятсот) доларів США. 28 жовтня 2022 року позивачі [PERSON] , [PERSON] листом-вимогою про повернення заборгованості за борговою розпискою звернулися до відповідача [PERSON] (а.с. 19). Статтею 204 Цивільного кодексу України проголошується презумпція правомірності правочину. Усі інші треті особи, у тому числі державні органи, не можуть нехтувати правами і обов`язками, що виникли в учасників такого правочину, а відтак не повинні порушувати ці права та не перешкоджати здійсненню їх обов`язків. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості (ч. 1 ст. 1046 Цивільного кодексу України). Частиною першою статті 1049 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Відповідно до абзацу 2 ст. 1046 Цивільного кодексу України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника, яка посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми (ч. 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України). Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво-чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Позов ґрунтується на розписці відповідача про отримання ним 13 червня 2019 року від позивачів позики в розмірі 1000 (однієї тисячі) доларів США зі сплатою щомісячних 5% процентів, які він зобов`язався повернути до 13 грудня 2019 року, 13 серпня 2019 року 1000 (однієї тисячі) Євро зі сплатою щомісячних 5 % процентів, які він повинен був повернути до 13 серпня 2020 року та 22 липня 2020 року в сумі 500 (п`ятсот) Євро, які він зобов`язався повернути до 13 серпня 2020 року. Відповідач протягом розгляду справи, незважаючи на вимоги ст. ст. 12, 81, 178 ЦПК України, п. п. 6, 8 резолютивної частини ухвали про відкриття провадження у справі (а.с.29-30) не заперечив факту укладення з позивачами 13 червня 2019 року 13 серпня 2019 року та 22 липня 2020 року договору позики, не надав доказів того, що розписки написані не ним, а також не надав рішення суду про визнання цих договорів позики недійсними. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що між позивачами та відповідачем 13 червня 2019 року від позивачів позики в розмірі 1000 (однієї тисячі) доларів США зі сплатою щомісячних 5% процентів, які він зобов`язався повернути до 13 грудня 2019 року, 13 серпня 2019 року 1000 (однієї тисячі) Євро зі сплатою щомісячних 5 % процентів, які він повинен був повернути до 13 серпня 2020 року та 22 липня 2020 року в сумі 500 (п`ятсот) Євро, які він зобов`язався повернути до 13 серпня 2020 року. Цей договір є дійсним, ніким не оскарженим, тому відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України є правомірним, а отже відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України має виконуватися відповідно до його умов. Згідно з ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу (ст. 95 ЦПК України). В матеріалах справи наявні розписки (копії) відповідача про отримання ним грошових коштів року від позивачів (а.с. 14-18). Ця розписка, зважаючи на норми ст. ст. 1047, 1046 Цивільного кодексу України є належним доказом того, що відповідач 14 листопада 2022 року отримав від позивача у позику грошові кошти в розмірі 40 000 грн. Зазначена правова позиція відповідає висновкам Верховного Суду України, зробленими у постановах від 25 вересня 2013 року № 6-24цс12, від 18 вересня 2013 року № 6-63цс-13та від 01 листопада 2015 року №6-1967цс15. У матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що відповідач виконав свої зобов`язання за договором позики. Велика Палата Верховний Суд в своїй постанові від 23 жовтня 2019 року по справі № 723/304/16-ц вказала, що уразі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач порушив свої зобов`язання щодо повернення позивачу суми позики за договором в сумі 1550 Євро, тому відповідно до ст. ст. 1, 2, 4, 5 ЦПК України та ст. 16 Цивільного кодексу України право позивача щодо повернення йому суми позики підлягає захисту судом, шляхом примусового виконання обов`язку відповідача по поверненню позики в натурі. У відповідності до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Оскільки позов [PERSON] та [PERSON] задовольняється в повному обсязі, то сплачений ним судовий збір в розмірі 992 гривень 40 копійок. Враховуючи викладене,

Outcome: approved