Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-10 00:00:00

Позивач [PERSON] в особі представника - адвоката Цмокаленко Оксани Сергіївни звернулась до Заводського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] про визнання правочину дійсним. В обґрунтування позову вказано, що позивач [PERSON] є донькою [PERSON] . 29 серпня 1996 року між [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] (яка діяла від свого імені та від імені своїх неповнолітніх дітей [PERSON] , 1984 р.н. та [PERSON] , 1992 р.н.) було укладено договір міни, зареєстрований на Запорізькій Товарній Біржі «ТИТАН-ІНВЕСТ» 29.08.1996 р. за № Н-1560 та зареєстрований в Запорізькому бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі № 286 р за реєстраційним № 39467 від 04.11.1996 р. Умовами Договору міни передбачено, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] міняють належну їм на праві спільної часткової власності по 1/4 частині, квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 42,23 кв.м. що складалася з двох кімнат жилою площею 27.26 кв.м. та підсобних приміщень на квартиру, що належала на праві власності [PERSON] , яка розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 42.06 кв.м. та складалася з двох кімнат жилої площі 26.55 кв.м та підсобні приміщення. Таким чином квартира за адресою: [ADDRESS] перейшла [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в спільну часткову власність в рівних частках по 1/4 частині. \~ \~ \~ \~Правочин обома сторонами повністю виконаний: відповідачем були звільнені всі приміщення, передані ключі, він знявся з реєстрації за адресою: [ADDRESS] . Жодних заперечень та зауважень ніхто із сторін по правочину не заявляв. Таким чином, при укладанні договору міни між сторонами було досягнуто згоди по всім істотним його умовам і сторони повністю виконали угоду: кожна із сторін передала другій стороні у власність квартиру, яка їй належала на праві власності До сім`ї [PERSON] перейшло право власності на спірну квартиру [ADDRESS] , яке в установленому порядку було зареєстровано, а до відповідача перейшло право власності на квартиру [ADDRESS] . Сім`я [PERSON] використовувала квартиру з 1996 року для постійного проживання, зареєструвалися за вказаною адресою, регулярно оплачували комунальні платежі та утримували квартиру в належному санітарно-технічному стані. На час укладення договору, сторони договору не знали, що правочин, у відповідності до ст. 47 Цивільного кодексу України (в редакції 1963 року), підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки на той час також був чинним Закон України «Про товарну біржу», відповідно до ст.15 якого, правочини зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягають. [INFO] померла бабуся позивачки [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, [INFO] помер дідусь позивачки - [PERSON] , [INFO] померла мати позивачки - [PERSON] . Таким чином Позивачка являється єдиною спадкоємицею першої черги після смерті своєї матері - [PERSON] . [PERSON] , яка діяла від імені малолітньої підопічної [PERSON] , [INFO] як законний представник (опікун) 12.12.2018 року звернулася до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Студенцової О. О.. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на ім`я своєї підопічної як спадкоємиці згідно ст. 126 ЦК України, що належним чином прийняла спадщину після померлої [INFO] її матері гр. [PERSON] . Однак приватний нотаріус, розглянувши надані документи, виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 12.12.2018 р. Даною постановою відмовлено [PERSON] , [INFO] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 (одну/другу) частку квартири за адресою: [ADDRESS] після померлої [INFO] матері гр. [PERSON] . Підставою відмови слугував той факт, що гр. [PERSON] , яка діяла від імені малолітньої підопічної [PERSON] , як законний представник (опікун) правовстановлюючі документи на зазначену нерухомість, що належала [PERSON] не надала у зв`язку з їх відсутністю. Позивач просить суд Визнати дійсним договір міни від 29.08.1996 року, укладений між [PERSON] , [PERSON] , яка діяла від свого імені та від імені своїх неповнолітніх дітей [PERSON] , 1984 р.н., [PERSON] , 1992 р.н. та [PERSON] , зареєстрований на Запорізькій Товарній Біржі «ТИТАН-ІНВЕСТ» 29.08.1996 за реєстраційним №\~Н-1560 та зареєстрований в Запорізькому бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі № 286 р за реєстраційним № 39467 від 04.11.1996. Ухвалою судді Заводського районного суду м. Запоріжжя від 12.06.2023 позовну заяву [PERSON] , в інтересах якої виступає адвокат Цмокаленко Оксана Сергіївна до [PERSON] \~про визнання\~правочину дійсним залишено без руху. Ухвалою судді Заводського районного суду м. Запоріжжя від 13.07.2023 було прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання. Позивача [PERSON] звільнено від сплати судового збору, за подачу даної позовної заяви. Ухвалою суду від 11.10.2023 було закрито підготовче провадження у справі за позовом [PERSON] , в інтересах якої виступає адвокат Цмокаленко Оксана Сергіївна до [PERSON] \~про визнання\~правочину дійсним та призначено до судового розгляду. Сторони в судове засідання не з`явились. Від позивача надійшла позовна заява про розгляд справи без її участі та без участі її представника, позов підтримує, не заперечує проти розгляду справи у заочному порядку. Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав. Про дату, час і місце судового засідання відповідач повідомлений своєчасно та належним чином, у встановленому законом порядку шляхом надіслання судової повістки за адресою його місця знаходження. Відповідно до ч. 4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4)\~позивач не заперечує проти такого вирішення справи. На підставі наявних у справі доказів, зі згоди позивача, прийнято рішення про заочний розгляд справи на підставі ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою у судове засідання сторін на підставі ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Всебічно вивчивши обставини справи, дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що позов заявлений обґрунтовано і підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Відповідно до ч. 1 ст. 30 ЦПК України, позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з пунктом 1 частини другої статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Відповідно до ст.ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлено, позивач [PERSON] є донькою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, видане відділом реєстрації актів цивільного стану Заводського районного управління юстиції м. Запоріжжя, 07.06.2005 р., серія [NUMBER] (а.с.10). 29 серпня 1996 року між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] ( яка діяла від свого імені та від імені своїх неповнолітніх дітей [PERSON] , 1984 року народження та [PERSON] , 1992 року народження) було укладено договір міни, зареєстрований на Запорізькій Товарній Біржі «ТИТАН-ІНВЕСТ» 29.08.1996 р. за № Н-1560 та зареєстрований в Запорізькому бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі № 286 за реєстраційним № 39467 від 04.11.1996 р. (а.с.17). Умовами Договору міни передбачено, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] міняють належну їм на праві спільної часткової власності - по 1/4 частині квартири [ADDRESS] на квартиру [ADDRESS] , що належала [PERSON] . \~ \~ \~ \~Квартира [ADDRESS] перейшла [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в спільну часткову власність в рівних частках по 1/4 частині. Квартира [ADDRESS] належала [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] загальною площею 42,23 кв.м. складалася з двох кімнат жилою площею 27.26 кв.м. та підсобних приміщень. Квартира належала їм на праві спільної часткової власності по 1/4 частині, що підтверджувалося Свідоцтвом про право на власність на житло, видане Орджонікідзевською районною адміністрацією м. Запоріжжя, 21 серпня 1996 року № 830, та довідкою характеристикою, виданою Запорізьким міжміським бюро технічної інвентаризації 23 серпня 1996 року № 3- 1016. Квартира [ADDRESS] належала [PERSON] загальною площею 42.06 кв.м., яка складається з двох кімнат жилої площі 26.55 кв.м. та підсобні приміщення, яка належала йому на праві власності що підтверджувалося договором купівлі-продажу, зареєстрованим Запорізької Товарної Біржою «Титан-Інвест» 12 липня 1996 року № 1-1406 та довідкою-характеристикою, виданої Запорізьким міжміським бюро технічної інвентаризації 15 липня 1996 р. № 11-716. Правочин обома сторонами повністю виконаний: відповідачем були звільнені всі приміщення, передані ключі, він знявся з реєстрації за адресою: [ADDRESS] . Ні заперечень, ані зауважень ніхто із сторін по правочину не заявляв. Таким чином, при укладанні договору міни між сторонами було досягнуто згоди по всім істотним його умовам і сторони повністю виконали угоду: кожна із сторін передала другій стороні у власність квартиру, яка їй належала на праві власності До сім`ї [PERSON] перейшло право власності на спірну квартиру [ADDRESS] , яке в установленому порядку було зареєстровано, а до відповідача перейшло право власності на квартиру [ADDRESS] . Сім`я [PERSON] використовувала квартиру з 1996 року для постійного проживання, зареєструвалися за вказаною адресою, регулярно оплачували комунальні платежі та утримували квартиру в належному санітарно-технічному стані. Відповідно до листа відділу реєстрації фізичних осіб по Заводському району Управління державної реєстрації фізичних осіб Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 15.05.2018 р. № 04-42/2/3/1340, за відомостями департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради за адресою: [ADDRESS] була зареєстрована [PERSON] , [INFO] в період з 29.01.1997 по 07.11.2006. Разом з нею на день смерті були зареєстровані наступні особи: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] в період з 13.06.2006 р. по 14.02.2018; [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] в період з 29.01.1997 по 24.02.2009\~р. (а.с.24). На час укладення договору, сторони договору не знали, що правочин, у відповідності до ст. 47 Цивільного кодексу України (в редакції 1963 року), підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки на той час також був чинним Закон України «Про товарну біржу», відповідно до ст.15 якого, правочини зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягають. [INFO] померла бабуся позивачки [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького обласного управління юстиції, 02.11.2006 р., серія [NUMBER] (а.с. 21). [INFO] помер дідусь позивачки [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області, 19.02.2009 р., серія [NUMBER] (а.с.20). \~ \~ \~ \~[INFO] померла мати позивачки [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, 05.02.2018 р., серія [NUMBER] (а.с.22). Позивачка являється єдиною спадкоємицею першої черги після смерті своєї матері - [PERSON] . 12 грудня 2018 року до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Студенцової О. О. звернулася гр. [PERSON] , яка діяла від імені малолітньої підопічної [PERSON] , [INFO] як законний представник (опікун) із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на ім`я своєї підопічної як спадкоємиці згідно ст. 126 ЦК України, що належним чином прийняла спадщину після померлої [INFO] її матері гр. [PERSON] . Однак приватний нотаріус, розглянувши надані документи, винесла постанову про відмову у вчинення нотаріальної дії від 12.12.2018 р. (вихідний № 732/02-31 від 12.12.2018 р.) (а.с.27). Даною постановою відмовлено [PERSON] , [INFO] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 (одну/другу) частку квартири за адресою: [ADDRESS] після померлої [INFO] матері гр. [PERSON] . Підставою відмови слугувало той факт, що гр. [PERSON] , яка діяла від імені малолітньої підопічної [PERSON] , як законний представник (опікун) правовстановлюючі документи на зазначену нерухомість, що належала [PERSON] не надала у зв`язку з їх відсутністю. Відповідно до ст. 4 ЦК України в редакції 1963 року цивільні права і обов`язки виникають з підстав, передбачених законодавством, в тому числі і з угод. У відповідності до ст.\~41 ЦК України в редакції 1963 року угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків. При вчиненні правочину всі дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, обидві сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме міни нерухомого майна, правочин був реальним і вчинений у формі, дозволенній чинним законодавством України в 1996 році. Відповідно до пп. 4 і 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції 2003 року цей кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набуття ним чинності, тобто після 1 січня 2004 року, таким чином до угод, укладених у 1996 році, необхідно застосовувати норми ЦК України в редакції 1963 року. Згідно з ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.1991 року № 1956-ХІІ (в редакції, чинній на момент укладання правочину) угоди, зареєстровані на товарній біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Таким чином, на дату укладання нами вищевказаного Договору в законодавстві існували протиріччя щодо необхідності його нотаріального посвідчення, мала місце колізія норми ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» та норми кодифікованого нормативно-правового акту, а саме ст. 227 ЦК Української РСР 1963 року. Відповідно до абз. 3 п. 2 Постанови №14 Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року, в якому роз`яснено, що у випадку наявності суперечності між нормами законів (кодексів), що мають юридичну силу, застосуванню підлягає той, що прийнятий пізніше. Закон України «Про товарну біржу» було прийнято в 1991 року, а ЦК на момент укладання Договору діяв з 1963 року. Таким чином, правомірним є застосування положення ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» як нормативного акту, прийнятого пізніше, що дозволяв укладати біржові контракти щодо відчуження житлової нерухомості фізичною собою без нотаріального посвідчення. Відповідно до ч.2 ст. 47 ЦК України в редакції 1963 року, якщо сторони домовилися про всі істотні умови договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У такому випадку наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Згідно ч. 2 ст. 220 ЦК України у редакції 2014 року, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. На теперішній час нотаріальне посвідчення договору неможливе. Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України однією з умов виникнення прав та обов`язків учасників цивільних правовідносин є рішення суду. Договір, відповідно до вимог п. 10 Договору та ч.2 ст. 227 ЦК УРСР в редакції 1963 року зареєстрований в Запорізькому міжміському бюро технічної інвентаризації, у передбаченому законом порядку. На підставі ст.ст. 128, 153 ЦК УРСР в редакції 1963 року і ст. 49 Закону України «Про власність» [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] правомірно набули право власності на квартиру і правомірно володіли нею. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання дійсним договору міни від 29.08.1996 року, укладений між [PERSON] , [PERSON] , яка діяла від свого імені та від імені своїх неповнолітніх дітей [PERSON] , 1984 року народження, [PERSON] , 1992 року народження та [PERSON] ,, зареєстрований на Запорізькій Товарній Біржі «ТИТАН-ІНВЕСТ» за реєстраційним № Н-1560, є обґрунтованими та підлягають задоволенню з підстав, наведених вище. У зв`язку із тим, що позивач була звільнена від сплати судового збору на підставі ч. 1, 2 ст. 8 Закону України «Про судовий збір», тому в порядку ч. 2 ст.\~141 ЦПК України з відповідача належить стягнути судовий збір на користь держави. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved