Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-09 00:00:00

ВИМОГИ ПОЗИВАЧА Позивачі звернулись до суду з позовом, у якому просять стягнути з відповідача на користь [PERSON] на відшкодування шкоди внаслідок смерті її чоловіка 200000 грн., витрати на поховання в сумі 4322,97 грн., витрати на спорудження надгробного пам`ятника в сумі 7800,00 грн., витрати на відновлення пошкодженого автомобіля в розмірі 1/2 вартості збитків в сумі 19661,74 грн., відшкодування моральної шкоди 38400,00 грн., а всього 270184,71 грн. Також позивач [PERSON] просить стягнути з відповідача на його користь витрати на відновлення пошкодженого автомобіля в розмірі 1/2 вартості збитків у сумі 19661.74 грн.. ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 24.12.2015 року близько 10 годин 15 хвилин [PERSON] , керуючи автомобілем ВАЗ 21063, реєстраційний номер [NUMBER] , ігноруючи вимоги правил дорожнього руху, рухаючись у напрямку від м. Дніпро до м. Олександрія на 49 км., 150 метрів автодороги Знамянка-Луганськ-Ізварине допустив зіткнення із автомобілем ВАЗ 2109, реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . При цьому [PERSON] порушив вимоги п.12.1 правил дорожнього руху. В результаті зіткнення транспортних засобів [PERSON] помер. Вироком Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10.05.2019 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч.2 КК України і призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі. На підставі 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки. 28.01.2017 року між [PERSON] та ПАТ «Українська пожежна страхова компанія» укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а тому позивачі просять стягнути з відповідача на користь [PERSON] на відшкодування шкоди внаслідок смерті її чоловіка 200000 грн., витрати на поховання в сумі 4322,97 грн., витрати на спорудження надгробного пам`ятника в сумі 7800,00 грн., витрати на відновлення пошкодженого автомобіля в розмірі 1/2 вартості збитків в сумі 19661,74 грн., відшкодування моральної шкоди 38400,00 грн., а всього 270184,71 грн. Також позивач [PERSON] просить стягнути з відповідача на його користь витрати на відновлення пошкодженого автомобіля в розмірі 1/2 вартості збитків у сумі 19661.74 грн. Позивачі та їх представник у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. ЗАПЕРЕЧЕННЯ ВІДПОВІДАЧА Представник відповідача у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Згідно ч. 4 ст. 223 та ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд визнав за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін. ПОЯСНЕННЯ ТРЕТЬОЇ ОСОБИ, ЯКА НЕ ЗАЯВЛЯЄ САМОСТІЙНИХ ВИМОГ Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.10.2020 року справу №398/3773/20 (провадження №2/398/1844/20) розподілено судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області Орловському В.В. Ухвалою від 02 листопада 2020 року справу прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою від 12 січня 2021 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. Відповідно до розпорядження керівника апарату Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 05.10.2021 року №865-р щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 05.10.2021 року справа №398/3773/20 (провадження №2/398/491/21) розподілена судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області Нероді Л.М. Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду від 06.01.2022року, прийнято до свого провадження цивільну справу за позовом [PERSON] , [PERSON] до Приватного акціонерного товариства " Українська пожежно-страхова компанія", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] , про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою від 19.04.2022 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Згідно свідоцтва про шлюб, [PERSON] 12 червня 1991 року уклав шлюб з [PERSON] , та останній після реєстрації шлюбу надано прізвище « [PERSON] ». Згідно свідоцтва про народження, [PERSON] , народився [INFO] , у графі батьками вказано [PERSON] та [PERSON] . Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, вбачається, що спадкоємцями майна [PERSON] , 1961 року народження, який помер [INFO] , є його дружина [PERSON] - на частки у спадщині; його син [PERSON] - на частки у спадщині. Спадщина, на яку в указаних частках видано це свідоцтво, складається з: автомобіля марки ВАЗ, модель 2109, випуск 1991року. Свідоцтво про право на спадщину на частки спадкового майна видано [PERSON] . Відповідно до копії квитанції, вбачається, що [PERSON] сплачено 7800,00 грн. витрати на спорудження надгробного пам`ятника. Відповідно до довідки, виданої [PERSON] , вбачається, що остання займалась організацією і проведення поховання [PERSON] , св. [NUMBER] від 26.12.2017 року видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Олександрія Олександрійського міськрайонного управління юстиції у Кіровоградській області. Необхідні для організації і проведення похорон матеріали і послуг придбані в ФОП [PERSON] за власні кошти у сумі 4322,97 грн. Цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу ВАЗ 21063, державний номерний знак [NUMBER] на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди застраховано в ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на підставі полісу АК/1474128 від 28.01.2017 року обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Вироком Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10.05.2019 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки. На підставі ст. 75 КК України [PERSON] звільнено від відбування основного покарання з іспитовим строком 2 роки. Відповідно до висновку експерта № 16.2018 від 23.03.2018 року, вартість матеріального збитку, що нанесена з причини дорожньо-транспортної пригоди власнику автомобілю ВАЗ 2109, що належить [PERSON] на момент проведення дослідження, становить 39 323,48 грн. Відповідно до повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, вбачається, що на ім`я Кіровоградської дирекції ПрАТ «УПСК» було повідомлено останніх про дорожньо-транспортну пригоду, яка відбулась 24.12.2017 року. ОЦІНКА СУДУ Судом було встановлено, що [PERSON] 24 грудня 2017 року близько 10 год. 15 хв. на 49 км + 150 м. автодороги Знамянка-Луганськ-Ізварино на території Олександрійського району Кіровоградської області, керуючи автомобілем ВАЗ 21063, реєстраційний номер [NUMBER] , ігноруючи вимоги п.п. 1.5, 2.3 (б, д) Правил дорожнього руху України, а саме: п.1.5 ПДР, відповідно до якого дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян завдавати матеріальних збитків; п. 2.3 Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну..., технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху; рухаючись в напрямку м. Дніпро в бік м. Олександрії Кіровоградської області в умовах слизької дороги, викликаної дощем, проявивши особисту безпечність до забезпечення елементарних вимог безпеки дорожнього руху, не вибравши безпечної в даних дорожніх умовах швидкості руху керованого ним автомобіля, чим порушив п. 12.1 ПДР України (Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості руху вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати), допустив виїзд автомобіля на смугу зустрічного руху, де сталося зіткнення з автомобілем ВАЗ 2109, реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] , який рухався у зустрічному напрямку. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля ВАЗ 2109, реєстраційний номер [NUMBER] - [PERSON] , згідно висновку судово-медичної експертизи № 432 від 02.01.2018 року отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритої тупої травми грудної клітини та внутрішньо грудних органів: крововилив у м`які тканини грудної клітини, корені легенів, переломів тіла грудини, ребер, розриву тканини правої легені, розриву перікарду та стінки серця в комплексі з явищами внутрішньо-плевральної кровотечі; саден правого коліна, обличчя, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент спричинення та в даному випадку призвели до смерті останнього і знаходяться в прямому причинному зв`язку з її настанням. Вироком Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10.05.2019 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки. На підставі ст. 75 КК України [PERSON] звільнено від відбування основного покарання з іспитовим строком 2 роки. Цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу ВАЗ 21063, державний номерний знак [NUMBER] на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди застраховано в ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на підставі полісу АК/1474128 від 28.01.2017 року обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, вбачається, що спадкоємцями майна [PERSON] , 1961 року народження, який помер [INFO] , є його дружина [PERSON] - на частки у спадщині; його син [PERSON] - на частки у спадщині. Спадщина, на яку в указаних частках видано це свідоцтво, складається з: автомобіля марки ВАЗ, модель 2109, випуск 1991року. Згідно ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Враховуючи встановлені обставини, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задоволити у повному обсязі. НОРМИ ПРАВА Частинами 1 і 2 статті 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ст. ст. 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Згідно з ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Основні ознаки джерела підвищеної небезпеки також наведено у пункті 5 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки». Відповідно до ст.ст. 1187, 1188 ЦК України у разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки їх власникам (володільцям) питання про відшкодування шкоди вирішується за принципом вини (частина перша статті 1188 ЦК України). У випадках завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки іншим особам застосовується положення частини другої статті 1188 ЦК України. Відповідно до положень ч. 2 ст. 1188 ЦК України іншим особам (які не є власниками (володільцями) джерел підвищеної небезпеки, від взаємодії яких завдана шкода, наприклад пасажир транспортного засобу) шкода відшкодовується власниками (володільцями) джерел підвищеної небезпеки, які спільно завдали шкоду, незалежно від їх вини. За змістом вказаної норми, обов`язок по відшкодуванню шкоди в такому випадку покладається на власників (володільців) джерел підвищеної небезпеки, незалежно від вини обох водіїв або одного із них, якщо не доведуть, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч.5 ст. 1187 ЦК України). Отже, у відносинах між володільцем джерела підвищеної небезпеки, яким завдано шкоди, та третіми особами, яким володілець джерела підвищеної небезпеки завдав шкоди, діє принцип відповідальності володільця цього джерела незалежно від його вини. Дана правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 10 січня 2019 року, у справі № 274/4882/17-ц. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. Дана правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду по справі №755/18006/15-ц. у постанова від 04 липня 2018 року. Відповідно до якої, позивач повинен звернутися до страховика за відшкодуванням шкоди завданої у ДТП. Пунктом 22.1 ст. 22 Закону України від 01 липня 2004 року "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон N 1961-IV) у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, визначено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 27 Закону України № 1961-IV, страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду. У разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання. Цим особам шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди (стаття 1200 ЦК України). Даний правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.03.2019 року, у справі №644/5365/16-ц. Страхове відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого в дорожньо-транспортній пригоді, здійснюється в порядку, передбаченому параграфом 2 глави 82 ЦК (ст. 1200 ЦК України) та розділом ІІІ Закону України від 1 липня 2004 р. № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Закон України від 1 липня 2004 р. № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Відповідно до ст.3 Закону України № 1961-IV мета здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Згідно з п.22.1 ст. 22 Закону № 1961-IV при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 23 Закону № 1961-IV шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого у результаті дорожньо-транспортної пригоди, є шкода (в тому числі моральна шкода), пов`язана: з лікуванням потерпілого; з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; із стійкою втратою працездатності потерпілим; із смертю потерпілого. Відповідно до ст. 36.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Згідно п. 25 постанови № 4 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», страхове відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого в дорожньо-транспортній пригоді, а також особам, яким завдано шкоду смертю годувальника, та витрати на поховання, якщо смерть потерпілого настала внаслідок страхового випадку, здійснюється в порядку, передбаченому параграфом 2 глави 82 ЦК України та розділом ІІІ Закону № 1961-IV. Відповідно до ст. 1200 ЦК України, у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; особам з інвалідністю - на строк їх інвалідності; одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років; іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті. Особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував. Особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів. Розмір відшкодування, обчислений для кожного з осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника, не підлягає подальшому перерахункові, крім таких випадків: народження дитини, зачатої за життя і народженої після смерті годувальника; призначення (припинення) виплати відшкодування особам, що здійснюють догляд за дітьми, братами, сестрами, внуками померлого. Розмір відшкодування може бути збільшений законом. Розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України № 566 від 09 липня 2010 року постановлено «Установити розміри страхових сум за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеними після набрання чинності цим розпорядженням: за шкоду заподіяну майну потерпілих, у розмірі 100000 гривень на одного потерпілого; за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілих, у розмірі 200000 гривень на одного потерпілого. Отже, ліміт відповідальності ПрАТ «УПСК», як страховика за полісом №АК/1474128 становить шкоду, заподіяну майну потерпілих, у розмірі 100000 гривень на одного потерпілого; за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілих, у розмірі 200000 гривень на одного потерпілого. Потерпілим який помер у наслідок ДТП, є [PERSON] , а тому вказані позовні вимоги [PERSON] , як дружині померлого, щодо стягнення з ПрАТ «УПСК» у розмірі 200000 гривень, підлягають задоволенню. Окрім того, підлягають і задоволенню витрати на поховання у сумі 4322,97грн. та витрати на спорудження надгробного пам`ятника у сумі 7800,00грн., вказані вимоги обґрунтовані та підтверджені матеріалами справи. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю (ч. 2 ст. 1168 ЦК України). Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За змістом ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч. 5 ст. 1187 ЦК України). Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч. 1 ст. 1167 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно ч. 2 ст. 8 Закону України "Про страхування" від 07.03.1996 № 85/96-ВР, страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Відповідно до ст. 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 01.07.2004 № 1961-IV (далі - Закон № 1961-IV), обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону № 1961-IV). Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (ст. 6 Закону № 1961-IV). Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону № 1961-IV, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. За змістом п. 27.3 ст. 27 Закону № 1961-IV, страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. За змістом абз. 2 ст. 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" , з 1 січня мінімальна заробітна плата у 2017 році установлена у місячному розмірі - 3200,00 гривні. Приймаючи до уваги встановлені обставини, зокрема те, що позивачка [PERSON] є дружиною загиблого, суд, з урахуванням встановленого п. 27.3 ст. 27 Закону № 1961-IV загального розміру страхового відшкодування моральної шкоди - 38400,00 грн. (12*3200,00), кола осіб, ким належить право на одержання відшкодування, приходить до висновку що належне до виплати позивачу [PERSON] страхове відшкодування моральної шкоди, підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до п. 35.1 ст. 35 Закону № 1961-IV, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися: а) найменування страховика, якому подається заява, або МТСБУ; б) прізвище, ім`я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання (фактичне та місце реєстрації) або місцезнаходження; в) зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують; г) інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих; ґ) підпис заявника та дата подання заяви. Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ),

Outcome: approved