Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-23 00:00:00

у червні 2023 року до суду надійшла зазначена позовна заява, в якій позивач просить позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно її малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Позов мотивований тим, що 02.10.2020 Машівський районний суд прийняв рішення про відібрання у [PERSON] її малолітньої доньки [PERSON] . Відповідачка не скористалася своїм законним правом згідно з ч.3 ст.170 СК України та не подала до суду заяву про повернення їй дитини. Розпорядженням голови Машівської районної державної адміністрації від 02.12.2019 №183 малолтіня [PERSON] була влаштована до Кременчуцького обласного будинку дитини, з 25.04.2023 влаштована в прийомну сім`ю. Відповідачка не докладає жодних зусиль для створення елементарних умов для повернення дитини в сім`ю, забезпечення нормального життя та розвитку малолітньої доньки, що підтверджується здійсненими обстеженнями умов проживання відповідачки, під час яких було встанволено постійне погіршення умов проживання та невідповідність санітарно-гігєчним нормам, оскільки будинок перебуває в аварійному стані, в помешканні брудно, холодно, відсутня приготовлена їжа, відсутні умови для дитини. Позивач зазначає, що [PERSON] має заборгованість зі сплати аліментів на утримання доньки в розмірі 140 463,82 грн, неодноразово притягувалася до адміністративної відповідальності, не працює, не співпрацює з соціальними службами в інтересах дитини - перебуває під соціальним супроводом з 24.04.2023 року, проте не виконує умови договору та плану соціального супроводу. Оскільки відповідачка систематично ухиляється від виконання батьківських обов`язків по відношенню до доньки, що проявляється в байдужому, недбалому ставленні до дитини, що негативно впливає на її життя, здоров`я, розвиток та моральне виховання, Виконкомом Машівської селищної ради затверджено висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав стсосовно її малолітньої доньки [PERSON] . Ухвалою від 16.06.2023 Машівський районний суд відкрив провадження за правилами загального позовного провадження (а.с.45). 12.09.2023 суд закрив підготовче провадження та призначив розгляд справи по суті (а.с.67). У судовому засіданні представниця позивача позов пітримала з підстав, викладених у його змісті та пояснила, що [PERSON] не зробила жодного кроку для повернення дитини, рекомендації соціальних служб не виконує, будинок, де проживає відповідачка, перебуває в аварійному стані та умови проживання в ньому погіршилися, [PERSON] не виконує навіть ті дії для поліпшення умов, які можна зробити без наявності грошових коштів - не прибрала в будинку, не помила стіни від цвілі, неодноразово по приїздцу комісію в обідній час остання ще спала. Договором про соціальний супровід було передбачено план дій для відповідачки, з якого виконано лише один пункт - отримано паспорт громадянина України. Представник відповідачки повідомив, що [PERSON] проти задоволення позову заперечує, питання щодо повернення дитини не ініціювала, єдине житло, де може проживати відповідачка, це будинок в [ADDRESS] , де [PERSON] і має намір виховувати дитину. За повідомленням відповідачки вона працює неофіційно в Київській області, вахтовим методом, під час роботи проживає в гуртожитку, довідку не надала. Згідно з вимогами ст.223 ЦПК України, оскільки відповідачка про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином та завчасно, причини неявки не повідомила, суд уважає за можливе розглянути справу за її відсутності. Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши надані письмові докази та допитавши свідків, встановив такі обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Судом установлено, що відповідачка [PERSON] є матір`ю малолітньої [PERSON] , [INFO] , що стверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 24 липня 2019 року (а.с. 8). Відповідно до Витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження, відомості про батька дитини [PERSON] , [INFO] , записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (а.с.9). Згідно з довідками Виконавчого комітету Машівської селищної ради Полтавської області №110 від 12.01.2023 та № 2165 від 16.06.2023, відповідач [PERSON] , 1990 р.н., зареєстрована в [ADDRESS] . Разом з нею зареєстрована [PERSON] , [INFO] (а.с. 23,44). Рішенням Машівського районного суду Полтавської області від 02.10.2020 року було відібрано у відповідачки малолітню доньку [PERSON] та передано дитину органу опіки та піклування Машівської РДА Полтавської області для залучення до сімейних форм виховання (а.с.34-37). Як убачається зі змісту вказаного рішення суду, згідно розпорядження голови Машівської РДА №183 від 02.12.2019 [PERSON] влаштована до Кременчуцького обласного спеціалізованого будинку дитини. Вказаним судовим рішенням з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання малолітньої [PERSON] , [INFO] , в розмірі частки усіх доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на користь КП «Кременчуцький обласний спеціалізований будинок дитини Полтавської обласної ради» з 11.12.2019 року і до відрахування [PERSON] з будинку-інетернату чи до досягнення дитиною повноліття. За повідомленням Карлівського ВДВС у Полтавському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України від 03.05.2023 № 20425/17.7-31 станом на 01.05.2023 заборгованість зі сплати аліментів складає 140 463,82 грн (а.с.11). Згідно з інформаційним порталом Національної поліції України [PERSON] притягувалася до адміністративної відповідальності 19.07.2022 за ч.1 ст.175-1 КУпАП до стягнення у виді попередження, 19.07.2022 за ч.1 ст.178 КУпАП до стягнення у виді попередження, 31.10.2022 за ч.3 ст.109 КУпАП до стягнення у виді попередження, 11.11.2022 за ст.183 КУпАП до стягнення у виді штрафу в розмірі 850,00 грн, 06.02.2023 за ч.2 ст.178 КУпАП до стягнення у виді штрафу в розмірі 51,00 грн, 07.02.2023 за ч.2 ст.175-1 КУпАП до стягнення у виді штрафу в розмірі 170,00 грн (а.с.13-16). Рішенням Виконачого комітету Машівської селищної ради Полтаської області №24 від 30.03.2023 року визнано стан виконання батьківських обов`язків [PERSON] щодо дитини [PERSON] як такий, що не відповідає вимогам чинного законодавства та попереджено відповідачку про відповідальність за неналежне виконання батьківських обов`язків, надано строк для усунення недоліків на 1 місяць, зобов`язано Центр соціальних служб Машівської селищної ради взяти під соціальний супровід [PERSON] (а.с.336). За повідомленнями Центру соціальних служб Машівської селищної ради від 12.01.2023 № 01-15/10 та від 09.05.2023 № 01-15/130 [PERSON] з приводу отримання послуги соціального супроводу чи надання інших соціальних послуг до Центру протягом 2022 року не зверталася, з 24.04.2023 року була взята на облік та під соціальний супровід, що також стверджується рішенням про надання соціального супроводу та договором (а.с.24-28). За інформацією, викладеною у вказаному повідомленні, під час соціального супроводу [PERSON] неохоче йде на контакт із фахівцем, виявляє агресію та не виконує і не дослуховується порад. За планом соціального супроводу виконано лише перший пункт - відновлено втрачений паспорт. В помешканні змін не відбулося: наявні ознаки сирості та грибка, піч в будинку, на якій готується їжа та опалюється будинок, в аварійному стані, водопостачання відсутнє, електропроводка в аварійному стані. Для дитини не створено жодних умов: відсутнє ліжко, дитячі речі та засоби гігієни. Запас їжі завжди мінімальний, а іноді відсутній. Жодного разу при відвідуванні не було приготовленої іжі. Подвір`я не огороджене, захаращене бур`янами та непотребом. [PERSON] рекомендовано працевлаштуватися, так як в неї відсутні кошти для задоволення її потреб та потреб дитини. Супровід здійснюється в односторонньому порядку, неефективний для задоволення потреб та інтересів дитини (а.с.17-19). Як убачається з актів обстеження умов проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.29-32), умов для проживання дитини за місцем проживання відповідачки не створено, будинок знаходиться в занедбаному, аварійному стані, відсутнє водопостачання, електропроводка непридатна, запас їжі мінімальний, готова іжа відсутня. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що знає [PERSON] з дитинства, остання проживала в будинку, де немає належних санітарно-гігієнічних та побутових умов з матір`ю та вітчимом, школу не закінчила, після смерті матері її передали під опіку відчиму, після досягнення повноліття її влаштували на роботу працівником по благоустрою Машівської селищної ради, але відповідачка розрахувалася. Після народження дитини, вона в складі комісії селищної ради неодноразово виїзджала за місцем проживання [PERSON] , де комісією було встановлено відсутність умов для проживання дитини, мати не купала, не годувала так як потрібно, не доглядала за донькою, дитина постійно плакала. В послідуючому [PERSON] влаштували з дитиною до соціального центру в м.Кременчуг, де вона могла перебувати до трьох років та де відповідачку навчали доглядати за дитиною, готувати їжу, доглядати за собою, але [PERSON] не виконувала рекомендації персоналу та агресивно реагувала на зауваження, жорстоко поводилася з дитиною та залишила заклад. Також свідок повідомила, що відповідачка не має навиків догляду за собою та дитиною, не вміє опалювати будинок та готувати їжу, не працює, агрессивна в ставленні до дитини, внаслідок чого дитину було відібрано. Після відібрання доньки висновків не зробила, за місцем проживання відсутні належні санітарно-побутові умови, проживала із співмешканцем, який під час розпивання алкогольних напоїв позбавив життя вітчима [PERSON] , а тому відповідачка нерозбірлива в особистих стосунках та якби в той час там перебувала малолітня дитина, це би становило загрозу для її життя. Свідок [PERSON] показала, що з 24.04.2023 року [PERSON] була взята під соціальний супровід Центром соціальних служб Машівської селищної ради та вона була призначена відповідальною за його здійснення. За планом соціального супроводу було необхідно здійснити ремонт будинку, працевлаштуватися, відновити паспорт та відновити материнський потенціал. [PERSON] виконала один пункт - відновила паспорт, змін в помешканні не відбулося, навпаки, умови проживання погіршилися, будинок на даний час перебуває в аварійному стані - прогнулася стеля, відсутнє водопостачання, піч в аварійному стані. Під час відвідування була відсутня приготовлена їжа, завжди було брудно і неприбрано. Для дитини умови відсутні. [PERSON] не працює та до Центру зайнятості не зверталася. Свідок також повідомила, що відповідачка рекомендації не виконувала, на зауваження реагувала агресивно, супровід здійснювався в односторонньому порядку, Леся уникала зустрічей. За адресою: [ADDRESS] існує заборгованість за послуги водопостачання та електроенергію (а.с.20,21). Згідно з довідкою Машівського відділу Полтавської філії Полтавського обласного центру зайнятості від 02.06.2023 № 16/36/95-23 [PERSON] в період з 01.01.2020 по теперішній час на обліку як безробітна не перебувала та не зверталася до служби зайнятості з метою пошуку роботи (а.с. 22). Рішенням Виконачого комітету Машівської селищної ради Полтаської області №41 від 18.05.2023 року затверджено висновок органу опіки та піклування Машівської селищної ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо її малолітньої дитини [PERSON] з огляду на те, що [PERSON] свідомо та без поважних причин не піклується про малолітню доньку, не вживає ніяких дій для створення умов для її життя та розвмитку, пошуку житла, придатного для проживання дитини, засобів свого існування та існування доньки, влштування побуту, зміни способу свого життя, склалися обставини, що унеможливлюють повернення дитини в сім`ю (а.с.38-41). У вказаному висновку органу опіки та піклування зазначено, що дитини [PERSON] з 25.04.2023 та по даний час влаштована до сімейних форм виховання, а саме в прийомну сім`ю. Згідно з ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч.2 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до роз`яснень, наданих в Постанові Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У постанові Верховного Суду від 15.04.2021 у справі №243/13192/19-ц зазначено, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу і повинен застосовуватись у випадках свідомого та умисного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, та з врахуванням того, що такий захід буде застосований в інтересах дітей. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (Hunt v. Ukraine, №31111/04, § 58, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. При цьому основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Враховуючи викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що позбавлення відповідача батьківських прав є невиправданим, настільки крайнім заходом сімейно-правового характеру, який не відповідає інтересам дітей. У цьому випадку, держава, як про це влучно висловився Європейський суд у справах людини у рішенні «Савіни проти України», має допомогти родині у складній ситуації, без застосування радикальних заходів. У постанові від 02.09.2020 року у справі №557/1101/18 Верховний Суд, скасовуючи постанову суду апеляційної інстанції, також зауважив, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. У постанові від 06.05.2020 року у справі №753/2025/19 Верховний Суд також зазначив, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). З важаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем апеляційної скарги свідчить про його інтерес до дитини. Як вбачається з висновків щодо застосування норм права Верховного Суду, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку відповідача в кращу сторону неможливо. Навіть за наявності винної поведінки відповідача та встановлення того, що відповідач участі у вихованні дитини не брав і її життям не цікавився, позбавлення відповідача батьківських прав можливе виключно у разі неможливості змінити на краще його поведінку щодо дитини. При цьому сам факт заперечення відповідача проти позбавлення його батьківських прав, свідчить про його інтерес до дитини. З досліджених доказів по справі вбачається, що після ухвалення судового рішення про відібрання дитини, яким попереджено відповідачку про необхідність змінити ставлення до виховання дитини, та після ухвалення рішення органом опіки та піклування про попередження [PERSON] щодо необхідності змінити ставлення до виконання батьківських обов`язкі щодо доньки, взяття відповідачки під соціальний супровід, [PERSON] своєї поведінки щодо дитини не змінила та продовжує свідомо нехтувати обов`язками матері щодо доньки. Будь-яких доказів, які б свідчили про виконання батьківських обов`язків та бажання [PERSON] відновити зв`язок з донькою, сприяти її матеріальному забезпеченню та приймати участь в її житті нею по справі не надано. Враховуючи, що у матеріалах справи наявні достатні докази, які свідчать, що [PERSON] в порушення вимог статті 150 СК України свідомо не виконує обов`язки щодо виховання та розвитку дитини, нехтує потребами своєї доньки, порушує права дитини на належне батьківське виховання, а саме: тривалий час не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, підготовку до самостійного життя, що негативно впливає на її фізичний розвиток та психо-емоційний стан як складову виховання, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, а своєю негативною поведінкою подає поганий приклад і створює небезпеку для життя і здоров`я доньки, тому суд вважає, що позбавлення [PERSON] батьківських прав відповідає інтересам малолітньої дитини. Отже, зібрані у справі докази в їх сукупності свідчать про наявність обставин, які дають можливість для застосування до відповідачки такої виключної міри впливу, як позбавлення батьківських прав, враховуючи, в даному випадку, якнайкращі інтереси дитини. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідачки на користь держави підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 1073,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved