Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] (паспорт серії [NUMBER] , виданий Києво-Святошинським РВ УДМС України в Київській обл., дата видачі: 17.04.2015 р., який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , РНОКПП: [NUMBER] на користь позивача [PERSON] , (зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , РНОКПП: [NUMBER] за розпискою від 06 травня 2019 року укладеною між Відповідачем та Позивачем, суму боргу у розмірі 3000 (три тисячі) доларів США 00 центів; три відсотки річних за прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі 356 (триста п`ятдесят шість) доларів 30 центів США. Судові витрати покласти на Відповідача. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що 06.05.2019 року між ним [PERSON] (надалі- Позивач, Позикодавець) та [PERSON] , (надалі - Відповідач, паспорт серії [NUMBER] , виданий Києво-Святошинським РВ УДМС України в Київській обл., дата видачі: 17.04.2015 р., Позичальник) було укладено договір позики у формі розписки, у відповідності до якого Позивач передав Відповідачу грошову позику в загальному розмірі 3000,00 (три тисячі) доларів США з обов`язком повернення позики в строк до 06.08.2019 року. Укладення договору позики підтверджується розпискою Відповідача від 06.05.2019 року, що відповідає вимогам ч.2 ст.1047 Цивільного кодексу України (надалі за текстом ЦКУ). До теперішнього часу Відповідачем умови договору позики не виконані, зазначені грошові кошти Позивачу не повернені. Тому на підставі вищевказаного позивач просив суд позов задовольнити у повному обсязі. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08.08.2023 року у справі відкрито спрощене позовне провадження. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, представник позивача подав заяву до суду про розгляд справи за його відсутності. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не відомі. Заяв та клопотань про відкладення слухання справи до суду не надходило. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд ухвалив, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані у справі докази, суд надходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та необхідність задоволення позовних вимог, з наступних підстав. Судом встановлено, що 06.05.2019 року між позивачем [PERSON] (надалі- Позивач, Позикодавець) та [PERSON] , (надалі - Відповідач, паспорт серії [NUMBER] , виданий Києво-Святошинським РВ УДМС України в Київській обл., дата видачі: 17.04.2015 р., Позичальник) було укладено договір позики у формі розписки, у відповідності до якого Позивач передав Відповідачу грошову позику в загальному розмірі 3000,00 (три тисячі) доларів США з обов`язком повернення позики в строк до 06.08.2019 року. Укладення договору позики підтверджується розпискою Відповідача від 06.05.2019 року, що відповідає вимогам ч.2 ст.1047 Цивільного кодексу України (надалі за текстом ЦКУ). До теперішнього часу Відповідачем умови договору позики не виконані, зазначені грошові кошти Позивачу не повернені. Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Позичальник має право оспорювати договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором (ч. 1 ст. 1051 ЦК України). У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Таким чином, станом на 24.07.2023 року Відповідач зобов`язаний повернути Позивачу, суму боргу у розмірі 3000,00 (три тисячі) доларів США. Відповідач зобов`язаний сплатити па користь Позивача 3 проценти річних від простроченої суми. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Таким чином, стягнення із Відповідача суми боргу у іноземній валюті відповідає як вимогам цивільного законодавства, так і узгоджується із правовим висновком викладеним у постановах Великої палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справах № 373/2054/16-ц, № 464/3790/16-ц. Згідно ч.2 статті 625 ЦКУ боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ч.1 ст. 625 ЦКУ боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. При цьому, нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Такий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року № 6-49цс12. У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Оскільки відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання, тому відповідно до вимог даної норми зобов`язаний сплатити Позивачу борг в сумі 3000,00 доларів США, а також 3% річних за прострочення виконання основного зобов`язання. При обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. Розрахунок 3% річних від суми заборгованості: З % річних розраховуються з урахуванням боргу у розмірі 3000,00 доларів США, помноженого на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання, а саме з 07.08.2019 року до дня подання позову до суду, що становить 1445 календарних днів, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році). Тобто 3 000,00 доларів США х 1445 днів х 3 : 100: 365 = 356,30 доларів США. Таким чином, заборгованість Відповідача за договором позики від 06.05.2019 року з урахуванням 3%річних складає 3356 доларів 30 центів США. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги. На підставі ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача 1216, 27 грн. судового збору.

Outcome: approved