Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-21 00:00:00

Акціонерне товариство «Акцент-Банк» звернулося до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 10.03.2017 Акціонерне товариство «Акцент-Банк» та [PERSON] уклали кредитний договір шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до умов договору відповідачу було надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом. У порушення умов договору [PERSON] зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконує, що призвело до виникнення заборгованості. За таких підстав позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором станом на 27.10.2023 у сумі 19484,03 грн. Ухвалою судді Могилів-Подільського міськрайонного суду від 02.01.2024 відкрито провадження у даній справі, ухвалено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено розгляд справи на 22.01.2024 та надано відповідачу строк для подання відзиву. 22.01.2024 представник позивача у судове засідання не з`явився, в прохальній частині позовної заяви просив розглядати справу за його відсутності та не заперечував щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] , належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, до суду не з`явився, подав заяву, в якій позовні вимоги визнав та просив справу розглядати без його участі. Частина 4 ст. 206 ЦПК України визначає, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується в п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України, а в ч. 1 ст. 626 ЦК України зазначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Також відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Суд встановив, що 10.03.2017 між Публічним акціонерним товариством «Акцент-Банк», правонаступником якого є позивач, та [PERSON] укладений кредитний договір, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку, за умовами якого банком було відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом, а відповідачу надано у користування кредитну картку (а.с. 16). В заяві зазначено, що відповідач при підписанні Анкети-заяви підтвердив, що дана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування та кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складають договір про надання банківських послуг, а також, що відповідач ознайомився з договором про надання банківських послуг до його укладення, і згоден з його умовами. До вказаної анкети-заяви позивач додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк», розміщені на сайті https://a-bank.com.ua/terms в розділі «Умови та правила». Згідно з Витягом з Тарифів користування кредитною картою «Універсальна» базова процентна ставка на залишок заборгованості за кредитом становить 3,9 % в місяць. Також, відповідно до вказаного витягу відповідач зобов`язався щомісячно здійснювати часткове повернення кредиту в розмірі 5 % від заборгованості, але не менше 100 грн. та не менше суми нарахованих процентів плюс штраф, якщо він виник, але не більше залишку заборгованості. Тобто, сторони дійшли згоди про істотні умови кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а ч. 1 ст. 526 ЦК України встановлює, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на 27.10.2023 становить 19484,03 грн., а саме: 10998,60 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 8485,43 грн. - заборгованість за відсотками (а.с. 4-6). З наданої позивачем виписки по картці виданої на ім`я [PERSON] за період з 10.03.2017 по 75.10.2023 вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами (а.с. 7-15). Згідно довідки за лімітами [PERSON] 10.03.2017 було встановлено кредитний ліміт в розмірі 2000 грн. та станом на 21.07.2023 вказаний ліміт становив 11000 грн. (а.с. 17). Отже, суд встановив, що відповідач [PERSON] на підставі кредитного договору отримав кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту у розмірі до 50000,00 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 46,8 % річних 3,9 % в місяць), але взяті на себе зобов`язання щодо своєчасного повернення кредиту та процентів не виконує в повному обсязі, чим істотно порушує умови укладеного договору. Отже, враховуючи те, що відповідно до укладеного кредитного договору, встановлено обов`язок позичальника сплачувати банку заборгованість за кредитом та відсотки за його користування, а також те, що позичальник не виконує взятті на себе зобов`язання щодо своєчасного повернення кредиту, суд приходить до висновку, що у позивача виникло право вимоги повернення заборгованості за кредитним договором та відсотками. Станом на день розгляду справи спір між сторонами не врегульований, відповідач заборгованість за кредитним договором у добровільному порядку не сплатив. Зважаючи на викладене вище та враховуючи те, що кредитний договір, укладений між сторонами, встановлює обов`язок позичальника повернути кредит, своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, а у випадку порушення умов цього договору, достроково повернути кредит з одночасною сплатою процентів, нарахованих на фактичний залишок заборгованості за кредитом, а також те, що відповідач визнав позов, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим, доведеним, а відтак таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду із даним позовом позивач сплатив судовий збір у сумі 2684,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 6005315397374 від 27.10.2023 (а.с. 33-зворотній бік). Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 141, ч. 1 ст. 142 ЦПК України, а також те, що відповідач до початку розгляду справи по суті визнав позов, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору у сумі 1342,00 грн., сплаченого при поданні позову, а судовий збір в сумі 1342,00 грн. стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved