Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-16 00:00:00

[PERSON] (надалі «Позивач») звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до Територіальної громади міста Івано-Франківська (надалі «Відповідач») про\~ визначення\~ частки в праві спільної часткової власності на земельну ділянку площею 0,0714 га, кадастровий номер земельної ділянки 2610100000:08:008:0443, яка розташована за адресою [ADDRESS] , цільове призначення земельної ділянки\~ - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що становить 1/6 (одна шоста) частки вищезгаданої земельної ділянки; визнання за ним права власності на 1/6 (одну шосту) частку земельної ділянки площею 0,0714 га, кадастровий номер земельної ділянки 2610100000:08:008:0443,яка розташована за адресою [ADDRESS] , цільове призначення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, в порядку спадкування за законом після смерті мого батька [PERSON] , 1949 року народження, який помер [INFO] . Представником\~ позивача подано до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, просив позов задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Представником відповідача подано заяву про розгляд справи у відсутності уповноваженого представника, при винесенні рішення покладаються на розсуд суду, за умови доведення обставин, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (надалі «ЦПК України») у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Проаналізувавши викладені в позовній заяві пояснення Позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне. [INFO] помер батько\~ Позивача\~ [PERSON] . 18 травня 2015 року Приватним нотаріусом Павлінським Віталієм Даниловичем заведена спадкова справа за номером в спадковому реєстрі\~ 57456435 №25/2015 . 17 лютого 2020 року Видано свідоцтво про право на спадщину за законом\~ на 1/6\~ частки домоволодіння [ADDRESS] , що належала спадкодавцю. До складу спадкового майна померлого входить також частка земельної ділянки Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серія ІФ № 15/02-008324/4 площею 0,0714 га, кадастровий номер земельної ділянки 2610100000:08:008:0443, яка розташована за адресою [ADDRESS] . Цільове призначення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських\~ будівель та споруд. Згідно з Державним актом на право приватної власності на земельну ділянку серія ІФ № 15/02-008324/4 земельна ділянка належала на праві спільної часткової власності батька Позивача,\~ [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Приватним\~ нотаріусом\~ Павлінським Віталієм Даниловичем\~ 21.08.2023 року за №156 видано Постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, оскільки в Державному акті не зазначена частка в спільній сумісній власності на земельну ділянку площею 0,0714 га, кадастровий номер земельної ділянки 2610100000:08:008:0443, яка розташована за адресою [ADDRESS] , чинне законодавство не надає права нотаріусу здійснювати визначення частки померлого. У зв`язку з вищевикладеним, з метою реалізації спадкових прав Позивач звернувся до суду з даним позовом. У відповідь на ухвалу\~ суду\~ про витребування доказів від 21.11.2023 року на адресу суду приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу\~\~ Павлінським В.Д. направлено копію спадкової справи після смерті [PERSON] (а.с. 41-85). Ч. 1 ст. 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, в тому числі шляхом визнання права. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Так, за ст.368, 370, 372 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. За вимогами ст.12,13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно\~ части 1 статті 86 Земельного кодексу України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Згідно статті 158 Земельного кодексу України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян. Згідно із частиною 1 статті 357 Цивільного кодексу України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ в п. 3.4 інформаційного листа від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування дійшов висновку, що зі змісту статті 357 Цивільного кодексу України вбачається, що під терміном визначення часток законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Частинами 4, 5 статті 89 Земельного кодексу України передбачено, що співвласники земельної ділянки, яка перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ, або виділ, або виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки , яка є у спільній сумісній власності з виділенням частки співвласника може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Відповідні роз`яснення містить положення п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року №20. Відповідно до положень постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі смерті співвласника частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними. Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно статті 1218 Цивільного кодексу України до\~ складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно частини 1 статті 1226 Цивільного кодексу України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Згідно частини 2 статті 1225 Цивільного кодексу України до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. Згідно частини 2 статті 1223 Цивільного кодексу України у разі відсутності заповіту, визнання його не дійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно статті 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно статті 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки. Згідно статті 1267 Цивільного кодексу України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Як зазначено в пункті 3.1 Листа Вищого спеціалізованого суду Ураїни з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини.Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у ст. 16 ЦК України. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, що в рівній мірі означає як наявність права, так і його відсутність або й відсутність обов`язків. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, що в рівній мірі означає як наявність права, так і його відсутність або й відсутність обов`язків. Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку про підставність та обґрунтованість вимог Позивача, а тому позов слід задовольнити. На підставі викладеного,

Outcome: approved