Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-21 00:00:00

28.08.2023 року позивач [PERSON] звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Одеській області, в якій просить суд скасувати арешт на 1/6 квартири, яка належить на праві власності [PERSON] , яка розташована за адресою: [ADDRESS] , накладений постановою про накладення арешту на майно б/н від 17 січня 2022 року СУ УМВС України в Одеській області, реєстраційний номер обтяження 8341020 від 29.12.2008 р. Обґрунтовуючи позовні вимоги, [PERSON] , [INFO] є власником 1/6 частини квартири розташованої за адресою [ADDRESS] . Зазначена частина набута ним на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 04 лютого 1994 року, яке видано згідно із розпорядженням від 04 лютого 1994 року № 35537. У травні 2023 року позивач по справі дізнався про наявний арешт майна на його частині квартири. Так, як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 05.06.2023 року, номер довідки 334586820 на 1/6 частини квартири Яка належить позивачу по справі накладено арешт майна (реєстраційний номер обтяження 8341020) на підставі постанови СУ УМВС України в Одеській області від 17.01.2002 року. У судове засідання 12.10.2023 року представник позивача не з`явився, однак 10.10.2023 року від представника позивача на адресу суду надійшло клопотання про заміну відповідача - Головне управління Національної поліції в Одеській області на належного відповідача - Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області (м. Одеса, вул. Єврейська, 12, код ЄДРПОУ 08592268). Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 12.10.2023 року було клопотання [PERSON] - адвоката Петренко Наталії Олегівни про заміну неналежного відповідача по цивільній справі №947/27000/23 за позовом [PERSON] до Головного управління Національної поліції в Одеській області про зняття арешту з майна було задоволено та замінено неналежного відповідача - Головне управління Національної поліції в Одеській області на належного відповідача - Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області (м. Одеса, вул.. Єврейська, 12, код ЄДРПОУ 08592268). Судове засідання 12.10.2023 року було відкладено на 28.11.2023 року. Відповідно до довідки секретаря судового засідання від 28.11.2023 року, у в`язку із перебуванням судді Петренко В.С. у відрядженні, судове засідання було відкладено на 22.01.2024 року. У судове засідання 22.01.2024 року представник позивача не з`явився, однак надав суду заяву про розгляд справи без участі представника позивача та заявлені вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити. У судове засідання 22.01.2024 року представник відповідача не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову, виходячи з наступного. Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом у судовому засіданні, [PERSON] , [INFO] є власником 1/6 частини квартири розташованої за адресою [ADDRESS] . Зазначена частина набута ним на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 04 лютого 1994 року, яке видано згідно із розпорядженням від 04 лютого 1994 року № 35537. У травні 2023 року позивач по справі довідався про наявний арешт майна на його частині квартири. Так, як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 05.06.2023 року, номер довідки 334586820 на 1/6 частини квартири Яка належить позивачу по справі накладено арешт майна (реєстраційний номер обтяження 8341020) на підставі постанови СУ УМВС України в Одеській області від 17.01.2002 року. Згідно архівної довідки від 12.06.2023 року вих. № 1390/0118 вбачається, що постановою про накладення арешту на майно від 17 січня 2002 року слідчим Слідчого управління Управління внутрішніх справ України в Одеський області було накладено арешт на 1/6 чистину квартири [ADDRESS] , яка належить на праві приватної власності обвинувачуваному [PERSON] , [INFO] . Зазначений арешт було накладено в рамках кримінально справи № 01200100119. Позивач стверджує, що в подальшому статус [PERSON] з обвинувачуваного було змінено на свідка та по даній справі було винесено вирок. Відповіддю Слідчого управління Головного управління Національної поліції в Одеський області від 20.06.2023 року вих. № 4/Г-890 зазначено, що зняття арешту з майна позивача можливе за правилами ст. 174 КПК України. Згідно до листа Головного управління Національної поліції в Одеський області від 11.09.2023 року вих. № 4/1-11961, відповідно до інформації наданої Управлінням інформаційно-аналітичної підтримки ГУНП в Одеській області, досудове розслідування у кримінальній справі №01200100119 закінчено, 15.11.2002 року матеріали кримінальної справи з обвинувальним актом відносно організованої групи було скеровано до Приморського районного суду м. Одеси. Крім того, судом було витребувано ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 12.10.2023 року з Приморського районного суду м. Одеси вирок постановлений за результатами розгляду обвинувального акту по кримінальній справі №01200100119, яуий скеровано до суду 15.11.2002 року відносно організованої групи у складі якої гр. [PERSON] , гр. [PERSON] , гр. [PERSON] , потерпілий [PERSON] , однак вказану ухвалу не виконано. Відповідно до частини першої статті 174 КПК України 2012 року підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано. Клопотання про скасування арешту майна розглядає слідчий суддя, суд не пізніше трьох днів після його надходження до суду. Про час та місце розгляду повідомляється особа, яка заявила клопотання, та особа, за клопотанням якої було арештовано майно (частина друга статті 174 КПК України 2012 року). Суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові (частинна 4 статті 174 КПК України 2012 року). Отже, порядок скасування арешту майна, що накладений в межах кримінального провадження, встановлено статтею 174 КПК України 2012 року, і відповідно підлягає розгляду за правилами кримінального судочинства. Проте, арешт на спірні приміщення було накладено слідчим під час досудового слідства у кримінальній справі щодо обвинувачення на підставі положень КПК України 1960 року. При цьому згідно з пунктом 9 розділу XI «Перехідні положення» КПК України 2012 року питання про зняття арешту з майна, накладеного під час дізнання або досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, вирішується в порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом. Відтак, якщо арешт майна було накладено слідчим під час досудового слідства у кримінальній справі на підставі положень КПК України 1960 року і при цьому згідно з пунктом 9 розділу XI «Перехідні положення» КПК України 2012 року питання про зняття арешту з майна, накладеного під час дізнання або досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, вирішується в порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом, то розгляд справи повинен відбуватися в порядку цивільного судочинства. Такий правовий висновок узгоджуються з правовою позицією ВСУ у постановах від 24.04.2019 № 2-3392/11, від 15.05.2019 року у справі № 372/2904/17-ц та від 15.05.2013 року N96-26цс13. Позиція Великої Палати Верховного Суду стосовно юрисдикційної підсудності щодо зняття арешту з майна накладеного в рамках кримінального провадження залишається не змінним - розглядається у встановленому кримінальним процесуальним законодавством порядку, навіть за умови, що особа (власник) не є учасником кримінального провадження якщо арешт на майно було накладено слідчим під час досудового слідства у кримінальній справі на підставі положень КПК України 1960 року, а не КПК України 2012 р., то спір повинен вирішуватися в порядку цивільного судочинства. Згідно із частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу). Відповідно до частин першої та другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з вимогами статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до висновку Великої палати Верховного Суду України викладеного у справі №911/1247/18 від 21.08.2019 року, вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до положень статті 19 ЦПК України,статті 20 ГПК України можуть бути вирішені судом цивільної чи господарської юрисдикції. Захист майнового права фізичною чи юридичною особою відповідно до вимог ЦПК України може здійснюватись в порядку цивільного судочинства. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області про зняття арешту з майна, є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Оскільки позивачем не заявлені вимоги про відшкодування судових витрат, у суду відсутні підстави для покладення цих витрат на відповідача.

Outcome: approved