Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-07 00:00:00

Акціонерне товариство «Сенс Банк» (далі - позивач, банк) через свого представника Мужик Н.Т. звернулось до суду із позовом до [PERSON] (далі - відповідач, позичальник) про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи підставність вимог тим, що 18.09.2018 між Акціонерним товариством «Альфа Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір та відкрито кредитну лінію №631020223 (далі - кредитний договір), відповідно до умов якого Банк зобов`язувався надати позичальнику кредит, а Позичальник зобов`язувався в порядку та на умовах, визначених Кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Кредитним договором. Умовами Кредитного договору передбачено, що у випадку невиконання Позичальником умов Кредитного договору осатаній зобов`язаний достроково виконати всі боргові зобов`язання перед Банком протягом 30 календарних днів з дня отримання від банку інформації. Позивач свої зобов`язання виконав в повному обсязі та належним чином, а саме надав відповідачеві кредит у розмірі, передбаченому договором, а відповідач, у порушення взятих на себе зобов`язань, станом на 22.01.2023 допустив заборгованість в розмірі 139 850,50 грн., які у добровільному порядку не погашає, що стало підставою звернення позивача до суду із даним позовом. Відповідач у визначений судом строк відзиву на позов не подав, у зв`язку з чим суд відповідно до ст. 178 ЦПК України, вирішує справу за наявними матеріалами. Ухвалою суду від 19.10.2023 позов прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, а розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. У визначений судом строк відповідач заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін не надав, також не надав зустрічного позову в межах визначеного судом строку, тому суд здійснює розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши усі зібрані у справі докази, встановив, що 18.09.2018 [PERSON] була підписана Анкета-заява про акцепт Публічної пропозиції АТ «Альфа Банк» на укладення договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа Банк» (а.с. 5), відповідно до якої він виявив намір на укладення Договору між ним та АТ «Альфа Банк» на умовах викладених у публічній пропозиції та додатках до договору. 18.09.2018 сторонами було підписано Паспорт споживчого кредиту (а.с.5 на звороті) відповідно до якого сторони узгодили основні умови кредитування, тип кредиту - кредитування рахунку, мета - споживчі цілі, сума - 109000 грн., спосіб надання кредиту - безготівковий, строк кредитування - 12 місяців з можливістю пролонгації дії відновлювальної кредитної лінії на новий строк, максимальна сума кредиту 200000 грн. 18.09.2018 між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] була підписана Оферта на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії (а.с. 4), відповідно до якої сторони узгодили тип кредиту - кредитування рахунку та встановлення відновлювальної кредитної лінії, найменування продукту «Максимум-готівка», мета кредиту - для особистих потреб, ліміт кредиту 200000 грн., процентна ставка 24% річних, тип процентної ставки - фіксована; строк дії кредитної картки - 3 роки з моменту випуску та умови сплати платежів, визначених Угодою/Договором. Факт передачі відповідачеві грошових коштів обумовлених Договором від 18.09.2018 позивач підтвердив Випискою по рахунку (а.с. 9-16). З наданого позивачем розрахунку заборгованості (а.с.8), якими він обґрунтовував свої вимоги встановлено, що станом на 28.02.2023 [PERSON] допустив заборгованість в розмірі 139 850,50 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 68567, 80 грн.; заборгованість за відсотками за користування кредитом - 483, 80 грн.; прострочене тіло кредиту 66 149, 20 грн.; відсотки за прострочену заборгованість 4 649,72 грн. 12.08.2022 загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на AT «Сенс Банк», запис про зміну найменування позивача внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30.11.2022. 03.07.2023 АТ «Сенс Банк» направлено в адресу [PERSON] досудову вимогу про виконання договірних зобов`язань за кредитним договором від 18.09.2018 в сумі 139850,50 грн. (а.с.17). Судом встановлено, що між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів, отриманих за кредитним договором та відповідальності за неналежне виконання зобов`язань позичальником. Згідно з вимогами ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.ст. 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Приписами абзацу 2 ч.1 ст.1048 ЦК України визначено, що нарахування процентів може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, зокрема боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 4-154цс18, від 31.10.2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18. Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до положень ч.1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом; особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання; відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, про що визначено в статті 209 ЦПК України. Зі статті 213 ЦПК України слідує, що суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі надані сторонами. Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. Із доказів наданих позивачем на підтвердження позовних вимог, судом встановлено, що прийняті на себе зобов`язання за вказаним кредитним договором позикодавець АТ «Альфа Банк», назву якого змінено на AT «Сенс Банк», виконало своєчасно і повністю, надавши кредиті ресурси відповідачу в повному обсязі, натомість [PERSON] належним чином не виконав зобов`язання за кредитним договором, з умовами якого він погодився шляхом власноручного підпису в Анкеті-заяві, Оферті, Паспорті споживчого кредиту. Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 200/564/18, доказами які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Відповідно до п. 5.6 Положення про організацію оперативної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписка з особового рахунку клієнта є первинним документом та підтвердженням виконаних за день операцій. Аналогічна за змістом норма закріплена у п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75. З Виписки про рух коштів по рахунку відповідача видно, що відповідач користувався кредитними коштами та частково погашав заборгованість. Верховний Суд у постанові від 07 квітня 2021 року у справі № 478/300/19 зауважив, що під схваленням правочину можуть розумітися будь-які дії, спрямовані на виконання укладеного правочину, в тому числі, приймання майна для використання, реалізація інших прав та обов`язків відповідно до укладеного правочину. У постанові від 23 грудня 2020 року у справі №127/23910/14-ц Верховний Суд також вказав, що часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу. Аналізуючи зібрані у справі докази, суд вважає, що вина відповідача щодо порушення умов виконання зобов`язання щодо несвоєчасного внесення грошових коштів на виконання умов кредитного договору від 18.09.2018 є доведеною зібраними та дослідженими безпосередньо судом доказами, що додані до матеріалів справи, відтак останній зобов`язаний нести юридичну відповідальність за порушення зобов`язання. Водночас як було встановлено судом банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, звернувшись до відповідача із досудовою вимогою (а.с.18). Встановлені судом обставини свідчать, що кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, тощо, визначивши розмір заборгованості 139 850, 50 грн., інші нарахування після пред`явлення досудової вимоги позивачем не проводились. Суд звертає увагу, що відповідач був обізнаний з розглядом цивільної справи, повідомлявся в установленому порядку про її розгляд, про що свідчить додане до матеріалів справи рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, але жодним чином не висловив своєї позиції за вимогами до нього банку про стягнення кредитної заборгованості, не заперечив наявної заборгованості, укладення договору з позивачем, отримання кредитних коштів у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, розміру нарахованої заборгованості. Суд погоджується із розрахунком заборгованості відповідача перед позивачем, оскільки іншого не доведено, а тому вважає, що вимога позивача про стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 139 850,50 грн., яка складається із заборгованості за: тілом кредиту - 68567, 80 грн.; відсотками за користування кредитом - 483, 80 грн.; прострочене тіло кредиту 6 6149, 20 грн.; відсотки за прострочену заборгованість 4 649,72 грн., ґрунтується на вимогах закону, а відтак за відсутності будь - яких заперечень з боку відповідача, підлягають до задоволення в повному обсязі. Вирішуючи питання судових витрат, суд керується Главою 8 ЦПК України, а оскільки позов задоволено у повному обсязі, то такі витрати суд присуджує із відповідача на користь позивача.

Outcome: approved