Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-23 00:00:00

07.07.2023 [PERSON] , від імені якого діє адвокат Сацик Р.В. звернувся до Бориспільського суду Київської області з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача грошових коштів у сумі 178628 гривень , інфляційних збитків в розмірі 5228 гривень 43 копійки та три процентів річних у розмірі 1967 гривень 35 копійок, а також понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1858 гривень 24 копійки та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8000 гривень (а.с.1-6). Позов обґрунтовано тим, що з вересня 2022 року між сторонами було розпочато ділові відносини, які полягали у тому, що [PERSON] продавала позивачу талони на паливо. Зазначено, що домовленості ними укладалися в усній формі через спілкування в месенджері «Viber». Зазначено, що на початку їх відносин позивач придбав талони на 4500 тон дизельного палива та 2100 тон бензину А95 за 264000,00 грн., що підтверджується розпискою [PERSON] від 11.12.2022 року. Ці талони та пальне були отримані позивачем у повному обсязі. Однак, за період з 25.01.2023 року по 09.02.2023 року позивачем було перераховано на рахунок відповідача (та інші рахунки зазначені відповідачем у «Viber» для перерахунку коштів [NUMBER] та [NUMBER]) 453450,00 грн. для отримання паливних талонів, що підтверджується квитанціями: - квитанція № Р24А764126545D65635 від 25.01.2023 року на суму 99869,00 грн., призначення платежу 1594 літрів ДП 1000 літрів А95; - квитанція № Р24А762903099D19071 від 25.01.2023 року на суму 31031,00 грн., призначення платежу 806 літрів ДП; - квитанція № КС_КQ6UU5ХРА4UDО612DGR4Q від 25.01.2023 року на суму 100100,00 грн. призначення платежу 2600 літрів ДП; - квитанція № Р24А776546841D49413 від 29.01.2023 року на суму 32400,00 грн., призначення платежу 700 літрів ДП, 200 літрів А95; - квитанція №Р24А784578483D94868 від 31.01.2023 року на суму 154000,00 грн., призначення платежу 2000 літрів ДП, 2000 літрів А95; - квитанція № Р24А8167978490D72588 від 09.02.2023 року на суму 36050,00 грн., призначення платежу 700 літрів ДП, 300 літрів А95. Посилаючись на вимоги ст.ст. 620, 655, 662, 665, 693 ЦК України, які регулюють порядок укладення договору купівлі-продажу, позивач зазначає, що свій обов`язок виконав та перерахував кошти у необхідному розмірі, однак, відповідач повідомила про неможливість виконання взятого на себе зобов`язання, тому між сторонами було погоджено, що відповідач має терміново повернути отримані кошти. Починаючи з 29.03.2023 року та по дату звернення до суду з цим позовом, відповідачем добровільно погашено заборгованість в розмірі 274822,00 грн.: 266182,00 грн. повернуто грошовими переказами та паливними талонами на суму 8640,00 грн.. Вказує, що заборгованість [PERSON] перед [PERSON] становить 178628,00 грн. Вказує, що між сторонами погоджено та встановлено, що надання паливних талонів здійснюється відразу після оплати, однак відповідачем паливні талони надані не були, а отримані грошові кошти поступово повертаються на рахунок позивача, то у відповідача виникла заборгованість щодо повернення грошових коштів в розмірі 178628,00 грн., які позивач просить стягнути з відповідача на свою користь. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України позивачем нараховані інфляційні втрати (сукупний індекс інфляції з лютого по травень 2023 року включно) та три проценти річних за період з 09.02.2023 року 22.06.2023 року (134 дні): - 178628,00 х 1,02926996 - 178 628,00 = 5228,43 грн. (інфляційні втрати); - 178628,00 х 3 % х 134 : 365 : 100 = 1967,35 грн. Вказує, що загальний розмір заборгованості відповідача становить 185823,78 грн. Також зазначено, що 19 червня 2023 року між позивачем та Адвокатським Бюро «Романа Сацика» був у кладений договір про надання правової допомоги № 963, обсяг фактично наданих послуг і виконаних робіт та їх вартість станом на момент звернення до суду з даним позовом складається з : - підготовка та складання позовної заяви 7000 грн. (7 год.).; - підготування клопотання про допит свідків 1000 грн. (1 год.); Всього виконано робіт та надано послуг на суму 8000,00 грн.. Окрім цього, позивач очікує понести витрати на професійну правничу допомогу: представництво інтересів в суді, орієнтовно в розмірі 8000 грн.: представництво інтересів в трьох судових засіданнях (2000 грн. за кожне судове засідання), написання відповіді на відзив (2000 грн.). також при зверненні з позовом до суду позивачем сплачено судовий збір в сумі 1858,24 грн. Ухвалою судді від 18.07.2023 (а.с. 56) відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено до судового розгляду. Протокольною ухвалою від 28.11.2023 було задоволено клопотання представника позивача про виклик свідків (а.с.88-89, 90-92). У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат Марусенко В.О. позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити. Позивач надав пояснення, відповідно до яких підтверджує викладені в позовній заяві обставини. Відповідач [PERSON] повторно у призначене судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, за відомим зареєстрованим місцем проживання, заяви про розгляд справи за його відсутності та відзиву не подала. Неодноразово 24.10.2023 через систему «Електронний суд» та 09.01.2024 на електронну пошту суду відповідачем [PERSON] були направлені клопотання про відкладення розгляду справи, у тому числі з метою забезпечення участі представника та долучення документів (а.с.66-67). Відповідно до вимог ст. ст. 223, 280, 281 Цивільного процесуального кодексу України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, проти такого вирішення справи представник позивача не заперечував. Дослідивши письмові матеріали справи, надані суду оригінали документів, допитавши свідків [PERSON] , [PERSON] , суд вважає, що позов слід бути частково задовольнити з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст.12,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу. Відповідно до вимог ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з письмовою розпискою від 11.12.2022 відповідач [PERSON] (паспорт № [NUMBER] , РНОКПП [NUMBER] , адреса проживання: [ADDRESS] ) отримала від [PERSON] гроші в сумі 264000 грн. (двісті шістдесят чотири тисячі гривень) на закупку талонів 4599 т ДП, 2100 л А-95 (а.с.12). Як стверджує позивач, свої зобов`язання за вказаною розпискою відповідач повністю виконала, передала йому талони на пальне та пальне на вказану суму. Будь-яких письмових доказів того, що фактично талони на пальне та пальне передавалися від відповідача позивачу, не надано, проте ця обставина сторонами не оспорюється, а розписка, у тому числі її оригінал для огляду, надана позивачем на підтвердження факту існування правовідносин між сторонами щодо придбання відповідачем талонів на пальне за грошові кошти позивача. Відповідно до визначення, що наведене у п.2 «Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України», затвердженої наказом Міністерство палива та енергетики України , Державний комітет України з питань технічного регулювання та споживчої політики , Міністерство транспорту та зв`язку України , Міністерство економіки України від 20.05.2008 № 281/171/578/155, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 2 вересня 2008 р. за № 805/15496, талон - спеціальний талон, придбаний за умовами та відпускною ціною обумовленого номіналу, що підтверджує право його власника на отримання на АЗС фіксованої кількості нафтопродукту певного найменування і марки, які позначені на ньому. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] підтвердили той факт, що позивач спілкувався з [PERSON] , яка передавала йому талони на пальне, а також самі купляли такі талони на бензин та дизельне пальне, перераховуючи кошти на карткові рахунки [PERSON] та отримували від неї талони в [ADDRESS] . В подальшому свідки за придбані талони по вигідній ціні отримували бензин та дизельне пальне на визначених АЗС «ANP» чи АЗС «АВІАС». Крім того, на підтвердження існування таких правовідносин позивачем надано його переписку у месенджері «Viber» з абонентом мобільного телефону [NUMBER] (а.с.35), який згідно із даними зареєстрованого користувача системи «Електронний суд» належить відповідачу [PERSON] , що підтверджується поданою відповідачем заявою про перенесення судового засідання від 24.10.2023 (а.с.66- 67). Зазначене листування відбувається у 2022 та 2023 року (з 15.09.2022 по 15.06.2023 включно) з приводу придбання позивачем при посередництві [PERSON] талонів на бензин А95 та дизельне пальне. Судом встановлено, що згідно із квитанціями АТ «КБ «Приватбанк» у січні-лютому 2023 року позивачем [PERSON] було перераховано кошти: - квитанція № Р24А764126545D65635 від 25.01.2023 року на суму 99869,00 грн., призначення платежу -«1594 л ДП ,1000 л А95», одержувач коштів - [PERSON] (а.с.13); - квитанція № Р24А762903099D19071 від 25.01.2023 року на суму 31031,00 грн., призначення платежу - «806 л ДП», одержувач коштів - [PERSON] (а.с.14); - квитанція № КС_КQ6UU5ХРА4UDО612DGR4Q від 25.01.2023 року на суму 100100,00 грн. призначення платежу - «2600 літрів ДП» одержувач коштів - [PERSON] (а.с.15); - квитанція № Р24А776546841D49413 від 29.01.2023 року на суму 32400,00 грн., призначення платежу - «700 л ДП, 200 л А95» одержувач коштів - [PERSON] (а.с.16); - квитанція №Р24А784578483D94868 від 31.01.2023 року на суму 154000,00 грн., призначення платежу - «2000 л ДП, 2000 л А95» одержувач коштів - [PERSON] (а.с.17); - квитанція № Р24А8167978490D72588 від 09.02.2023 року на суму 36050,00 грн., призначення платежу - «700 л ДП, 300 л А95», одержувач коштів - [PERSON] (а.с.18). Всього платежів на загальну суму 453450,00 гривень. Позивач зазначає, що таке перерахування коштів відбулось згідно із усними домовленостями з відповідачем про придбання та передачу позивачу талонів на автомобільне пальне, однак такі талони так надані не були, а кошти безпідставно зберігаються у відповідача. Як стверджує позивач, частина з перерахованих ним у січні-лютому 2023 року коштів у сумі 453450,00 грн. йому повернута: 266182,00 грн. повернуто грошовими переказами та паливними талонами на суму 8640,00 грн. З цих підстав позивач стверджує, що заборгованість [PERSON] становить 178628,00 грн., які, на думку [PERSON] , підлягають стягненню на його користь з відповідача. Так, на підтвердження визнання відповідачем своїх зобов`язань з повернення коштів, позивачем надано виписки з його рахунку, відкритого в АТ «КБ «Приватбанк» про зарахування коштів: 29.03.2023 - трьох сум по 3745,00 грн. кожна (а.с.19), 31.03.2023 - двох сум по 10000,00 грн. кожна (а.с.20), 04.04.2023 - 7500,00 грн. (а.с.21), 06.04.2023 двох сум - 20000,00 грн. та 25000,00 грн. (а.с.22), 12.04.2023 - 20000,00 грн.(а.с.23), 20.04.2023 трьох сум - 6950,00грн., 10000,00грн., 10000,00 грн. (а.с.24), 17.05.2023 - 18500,00 грн. (а.с.25), 20.05.2023 - 18500,00грн. (а.с.26), 24.05.2023 - 18500,00 грн. (а.с.27), 09.06.2023 - 20000,00 грн. (а.с.28), 12.06.2023 - 20000,00 грн. (а.с.29), 21.06.2022 - 40000,00 (а.с.30). Всього на загальну суму 266185,00 гривень. Даних про те, ким і на якій підставі на рахунок позивача були перераховані вищевказані кошти на загальну суму 266185,00 грн. надані суду виписки не містять. Суд звертає увагу, що долучений до Додаткових обґрунтувань позовних вимог, які були подані представником позивача 28.11.2023, проект Договору на поставку паливних карт та талонів №7 від 03.05.2023 між ФОП [PERSON] та [PERSON] з пропозицією придбати нафтопродукти з використанням карток на пальне на умовах визначених цим Договором (а.с.76-78, 79-85), не має підписів сторін. Отже, не був укладений. Доказів його направлення відповідачем позивачу суду не надано. Крім того, стороною у вказаному проекті Договору зазначена фізична особа - підприємець [PERSON] і датований він 03.05.2023, в той час, як згідно з долученими до матеріалів цивільної справи квитанціями про перерахування коштів, вони сплачувалися позивачем фізичним особам ( [PERSON] , [PERSON] ), призначення платежів - відповідна кількість пального, без вказівки на укладений договір. Крім того, за ст.712 ЦК України за договором поставки продавцем (постачальником) є особа, яка здійснює підприємницьку діяльність, а позов пред`явлено до відповідача [PERSON] як фізичної особи, а не як до фізичної особи-підприємця. Отже в розумінні ст.ст.77,78 ЦПК України такий проект Договору на поставку паливних карт та талонів №7 від 03.05.2023 є неналежним і недопустимим доказом у справі. Суд погоджується що до правовідносин, що виникли між сторонами, належить застосовувати норми права, які регулюють загальні положення про зобов`язання та договірні зобов`язання за договором купівлі-продажу. Відповідно до ч. 1 ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно із ч. 1 ст. 662 ЦК України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Відповідно до ст. 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.693 ЦК України, я кщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. Згідно із ч. 2 цієї статті, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. Суд також звертає увагу, що в силу вимог ч.1,ч.2 ст.530 УК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Встановлено, що претензію про повернення коштів в розмірі 178628,00 грн. позивач направив відповідачу 04.07.2023, тобто безпосередньо перед зверненням до суду (07.07.2023), що підтверджується долученими копіями: претензії, квитанції та накладної АТ «Укрпошта» (а.с.128-132,133,134). Докази отримання претензії відповідачем суду не надано. Разом із з цим, отримавши копію позовної заяви, відповідач доказів виконання грошового зобов`язання з повернення отриманих нею від позивача коштів до суду не надала. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, які звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Встановлено, що лише частина (один платіж згідно з квитанцією № Р24А8167978490D72588 від 09.02.2023 року на суму 36050,00 грн., призначення платежу - «700 л ДП, 300 л А95») був здійснений на рахунок відповідача [PERSON] (а.с.18). Одержувачем інших платежів (а.с.13-17) була [PERSON] . Як стверджує позивач, [PERSON] є матір`ю відповідачки і кошти перераховувалися ним на рахунок [PERSON] за вказівкою відповідача, що підтверджується їх перепискою у месенджері «Viber». Проте, доказів того, що відповідач мала доступ та отримувала кошти, перераховані на рахунок [PERSON] , суду надано не було. Заяви відповідача про визнання обставин, викладених у позові, подано не було. З урахуванням принципів змагальності та диспозитивності ці обставини підлягають доказуванню в порядку, визначеному ст.ст.12, 76-81 ЦПК України. Зважаючи на постановлену судом ухвалу про заочний розгляд справи, обов`язок доказування покладається на позивача, а переписка у месенджері «Viber» підлягає оцінці судом поряд з іншими доказами . Як зауважила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 21 червня 2023 року у справі № 916/3027/21, повідомлення (з додатками), відправлені електронною поштою чи через застосунки-месенджери, є електронним доказом, який розглядається та оцінюється судом відповідно до статті 86 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням у сукупності з іншими наявними в матеріалах справи доказами. Встановлено, що позивачем [PERSON] надано відеозапис перегляду його переписки у застосунку-месенджері «Viber», де серед іншого предметом обговорювання між сторонами було уточненні усіх сум, перерахованих позивачем за отримання талонів на пальне, вид і кількість пального, оплачена [PERSON] , у тому числі за змістом переписки з [PERSON] повернення коштів позивачу мало здійснюватися за сприяння бухгалтера ТОВ «Лівайн Торг». Достовірність такого листування позивача з [PERSON] самою відповідачкою не підтверджена, а тому не можливо погодитися з тим, що кошти, які були направлені іншій особі, підлягають стягненню з відповідача. Так, звертаючись до суду з позовом про стягнення коштів, позивач особу [PERSON] не встановив, до участі у справі в якості третьої особи чи співвідповідача не залучив, попередньо роз`яснень щодо підстав отримання вказаною особою перерахованих ним коштів, а також щодо її участі у спірних правовідносинах, що виникли між позивачем та відповідачем [PERSON] , не отримав. З урахуванням викладеного, за відсутності інших належних і допустимих доказів щодо умов укладеного сторонами усного договору купівлі-продажу талонів на пальне, наданий суду відеозапис перегляду повідомлень у мобільному додатку «Viber» не може бути таким єдиним і достатнім доказом. А тому, вимогу позивача щодо стягнення на його користь перерахованих ним коштів належить задовольнити частково та стягнути з відповідача [PERSON] на його користь сплачені ним 09.02.2023 кошти у сумі 36050,00 грн. відповідно до квитанції №Р24А8167978490D72588 за придбання ним 700 л ДП (дизельного пального), 300 л А95 (бензину А95)», одержувачем яких була відповідач, оскільки належних і допустимих доказів повернення відповідачем цих коштів у сумі 36050,00 грн. суду не надано. Суд враховує, що інші кошти, перераховані позивачем на рахунок [PERSON] , можуть бути йому повернуті (чи стягнуті в судовому порядку) за відповідною його вимогою, як безпідставно набуте майно у порядку, визначеному ст.1212 ЦК України. Щодо стягнення нарахованих позивачем трьох процентів річних та інфляційних втрат також суд не знаходить підстав. Так, відповідно до частини другої статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Встановлено, що претензія про повернення коштів була направлена позивачем 04.07.2024. З урахуванням вимог ч.2 ст.530 ЦК України [PERSON] повинна була виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги. Підстави для нарахування трьох процентів річних та інфляційних втрат за період з 09.02.2023 по 22.06.2023 позивачем не обґрунтовані та на переконання суду відсутні, оскільки достатніх належних і допустимих доказів того, що сторони погодили, що відповідач має терміново повернути отримані кошти, у зазначеній в позовній заяві сумі 178628,00грн. та у зазначену дату - 09.02.2023, позивачем не надано, а відеозапис з переглядом переписки у застосунку-месенджері «Viber», не є таким належним і достатнім доказом з вищенаведених підстав. На підставі викладеного, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в частині стягнення коштів попередньої оплати в сумі 36050 гривень. В задоволенні позові в іншій частині вимог слід відмовити. Відповідно до вимог ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати, понесені позивачем по оплаті судового збору в сумі 1858 гривень 24 копійки та витрат на правничу допомогу 8000 гривень.. Вирішуючи питання щодо відшкодування понесених позивачем витрат, суд враховує наступне. Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Відповідно до ч. ч. 1 - 6 ст. 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Відповідно до статті 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Судом встановлено, що на підтвердження заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 8000 гривень представником позивача надано копії документів : договір про надання правової допомоги №963 від 19 червня 2023 року; додаток №1 до договору про надання правової допомоги від 19.06.2023; Акт про надання правової допомоги №1 від 23.06.2024; попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат від 23.06.2023; детальний опис робіт, наданих послу; квитанція Серія 03 ААВ №30005841 від 23.06.2023 (а.с.39-41). Проаналізувавши надані докази, суд дійшов висновку, що понесені позивачем витрати на правничу допомогу є частково обґрунтованими. Так, враховуючи відомості, викладені в Акті наданих послуг, складеному 23.06.2023 Адвокатським бюро «Романа Сацика» Власенком В.П., встановлено, що визначений розмір витрат на правничу допомогу в сумі 8000 гривень складається з вартості наступних наданих послуг: підготовка та складання позовної заяви 7000 грн. (7 год.); підготовка клопотання про допит свідків 1000 грн. (1 год.) (а.с.45). Такі витрати підлягають частковому відшкодуванню пропорційно до задоволених позовних вимог, що становить - 1614,40 грн. (8000,00грн. х 20,18%). Крім того, у зв`язку з частковим задоволенням позову витрати по сплаті судового збору підлягають відшкодуванню в розмірі 1073 грн. 60 коп., що становить 0,4 розміри мінімального прожиткового мінімум для працездатних осіб, тобто в розмірі обов`язкового платежу, який позивач мав здійснити, звертаючись з позовом до суду. На підставі викладеного,

Outcome: partial