Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-09 00:00:00

23.10.2023 [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , про встановлення факту, що має юридичне значення, в якому просить встановити факт того, що [PERSON] не проживав разом із спадкодавцем [PERSON] за адресою: [ADDRESS] на день її смерті [INFO] . В обґрунтування\~позовних вимог [PERSON] зазначив, що [INFO] померла його мати [PERSON] після смерті якої відкрилася спадщина на належне за життя померлій майно. Спадкоємцями першої черги за законом є позивач [PERSON] та його рідний брат [PERSON] . 09.03.2023 на підставі заяви [PERSON] приватним нотаріусом Чугуївського районного нотаріального округу Харківської області заведена спадкова справа до майна померлої [PERSON] та 29.09.2023 видано Свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] на частку квартири за адресою: [ADDRESS] . Брат позивача [PERSON] відповідач [PERSON] з заявами про прийняття спадщини після смерті матері до нотаріальної контори не звертався. Так, позивач звернувся до нотаріуса з заявою про видачу Свідоцтва про право на спадщину після смерті матері на іншу частку вищевказаної квартири, однак нотаріусом було прийнято постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з тим, що вказана частка залишена відкритою за іншим спадкоємцем, що прийняв спадщину. Постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії мотивована тим, що на день смерті [PERSON] разом з нею за адресою: [ADDRESS] , на час смерті останньої також був зареєстрований син померлої [PERSON] . Позивач зазначає, що його брат відповідач [PERSON] , хоча й зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , та за фактично за місцем реєстрації вже тривалий час, понад 10 років не проживав, в тому числі й на дату смерті матері [PERSON] , не змінивши при цьому адресу реєстрації. Враховуючи вищевикладене позивач звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою судді Зміївського районного суду Харківської області від 06.11.2023 провадження у зазначеній справі відкрито та призначено підготовче засідання, задоволено клопотання позивача про витребування доказів. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 07.12.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті, задоволено клопотання представника позивача про допит свідків. 26.12.2023 судове засідання відкладено у зв`язку з неявкою відповідача до 10.01.2024 Позивач [PERSON] та його представник адвокат Біленко О.О. в судовому засіданні 10.01.2024 підтримали позовні вимоги в повному обсязі з підстав викладених в заяві та просили їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечували. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, рекомендованими листами, направленими на адресу його місця реєстрації судом, однак, рекомендовані повідомлення повернулися до суду з поштовою відміткою «за закінченням терміну зберігання», та через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Причин неявки суду [PERSON] не повідомив, відзиву на позов не надав. Згідно зі статті 280 Цивільного процесуального кодексу України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2)\~відповідач\~не\~з`явився в\~судове\~засідання\~без поважних\~причин\~або\~без повідомлення\~причин; 3)\~відповідач\~не\~подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, на підставі частини 4 статті 223, статті 280 Цивільного процесуального кодексу України, враховуючи згоду представника позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим ухвалити заочне рішення. Відповідно до частини 3\~статті 211 Цивільного процесуального кодексу України\~учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Суд вислухавши представника позивача, допитавши свідків, дослідивши доводи позовної заяви, письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Частинами 1, 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу\~передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до статей 76-81 Цивільного процесуального кодексу України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Предметом спору є факт того, що спадкоємець - відповідач у справі, не проживав разом зі спадкодавцем - матір`ю [PERSON] на день її смерті [INFO] за адресою місця реєстрації. Встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 8, 46). [INFO] у віці [INFO] помер [PERSON] копія Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , актовий запис № 173 (а.с. 45). Відповідно до копії Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 18.11.2022 Відділом центр надання адміністративних послуг Слобожанської селищної ради Чугуївського району Харківської області, [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , актовий запис № 289 (а.с. 10, 39). За життя [PERSON] належала квартира [ADDRESS] в частці на підставі Свідоцтва про право власності виданого Виконавчим комітетом Комсомольської селищної ради 10.03.2004, зареєстрованого в КП "Зміївське БТІ" 19.03.2004, книга запису реєстру №33-3138, реєстраційний номер: 5149255, та в частці на підставі Свідоцтва про право на спадщину виданого державним нотаріусом Зміївської державної нотаріальної контори Головіною Л.А. 20.09.2006 та зареєстрованого в реєстрі за № 2-1312 , право власності зареєстровано в КП "Зміївське БТІ" 02.11.2006 книга запису реєстру № 33-3138, реєстраційний номер: 5149255 (а.с. 57-62). 29 вересня 2023 року приватним нотаріусом Чугуївського районного нотаріального округу Харківської області Кожушною Л.М. [PERSON] , видано Свідоцтво про право на спадщину на частку майна померлої [PERSON] , спадщина на яку видане свідоцтво складається з квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Свідоцтво про право на спадщину на частку квартири спадкоємцем якої є [PERSON] не видане. Свідоцтво про право на спадщину за законом, яке видано [PERSON] зареєстроване в реєстрі за № 1963, спадкова справа № 39/2023 р. (а.с. 13, 63). Право власності на частку квартири [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право на спадщину виданого 29.09.2023 приватним нотаріусом Чугуївського районного нотаріального округу Харківської області Кожушною Л.М., зареєстроване за [PERSON] 29.09.2023, номер відомостей про речове право: 51937145 (а.с. 13 зворот). Постановою приватного нотаріуса Чугуївського нотаріального округу Харківської області Кожушної Л.М. від 29 вересня 2023 № 880/02-21 [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину на частку у праві спільної власності на квартиру в зв`язку з тим, що вказана частка залишена відкритою за іншим спадкоємцем, що прийняв спадщину (а.с. 14). Відповідно до довідки наданої Відділом центру надання адміністративних послуг Слобожанської селищної ради Чугуївського району Харківської області № 01-21/288 від 09.03.2023 [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] була зареєстрована за адресою [ADDRESS] , разом з померлою на час її смерті за вказаною адресою також був зареєстрований [PERSON] , [INFO] (а.с. 50). З копії спадкової справи наданої приватним нотаріусом Чугуївського районного нотаріального округу Харківської області Кожушною Л.М. на виконання ухвали суду від 06.11.2023 вбачається, що на підставі заяви [PERSON] про прийняття спадщини після померлої [INFO] [PERSON] приватним нотаріусом Кожушною Л.М. заведено спадкову справу №39/2023. Спадщина, що залишилася після смерті [PERSON] складається з квартири, що розташована за адресою [ADDRESS] . Син померлої на час смерті спадкодавці був зареєстрований з останньою за однією адресою, заяв про відмову від спадщини протягом встановленого строку не подавав. 29.09.2023 за реєстровим номером 1963 приватним нотаріусом Кожушною Л.М. видано Свідоцтво про право на спадщину на належну померлій квартиру на частку у праві власності на ім`я [PERSON] , інша частка залишилася відкритою за сином спадкодавці [PERSON] (а.с.36-64). Відповідно до інформації наданої Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України наданої на виконання ухвали суду від 06.11.2023, відомостей щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією України громадянином України [PERSON] , 01 серпня 1959 в період з 01.01.2021 по 31.12.2022 в Базі даних не виявлено (а.с.32) Допитана в судовому засіданні 10.01.2024 свідок [PERSON] , пояснила суду, що вона є дружиною позивача [PERSON] та востаннє бачила брата чоловіка - відповідача [PERSON] 23.10.2021 року він приїздив навідати матір [PERSON] , постійно з матір`ю не проживав, хоча й був зареєстрований з нею за однією адресою. [PERSON] повідомляв, що має намір виїхати за межі України, де саме виїхав брат її чоловіка їй достеменно не відомо. Допитана в судовому засіданні 10.01.2024 свідок [PERSON] , пояснила суду, що вона сусідка померлої [PERSON] , наразі на прохання позивача [PERSON] приглядає за квартирою в якій проживала померла. [PERSON] останній раз бачила у жовтні 2021 року, постійно [PERSON] в квартирі [ADDRESS] ніколи не проживав, приїздив періодично. З осені 2021 року [PERSON] не з`являвся, вона його з того часу не бачила, утриманням майна не займався. Частиною 1 статті 16 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до частини 1, пункту 5 частини 2 статті 293 Цивільного процесуального кодексу України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до частини 6 статті 294 Цивільного процесуального кодексу України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах. У відповідністю з частини 2 статті 315 Цивільного процесуального кодексу України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 "Про судову практику у справах про спадкування" передбачено, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України\~ спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Згідно статті 1217 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі\~статтею 1218 Цивільного кодексу України\~до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 статті 1220 Цивільного кодексу України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до частини першої статті 1221 Цивільного кодексу України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно частин 3, 5 статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270 Цивільного кодексу України, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Аналогічну норму містить пункт 3.21 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5. Відповідно до частини 1 статті 1269 Цивільного кодексу України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (стаття1270 Цивільного кодексу України). Таким чином, обставинами, які підлягають встановленню та доказуванню у даній справі, є встановлення кола спадкоємців та наявність підстав для переходу права власності в порядку спадкування. Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 Цивільного кодексу України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в\~ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Статтями 2, 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні " передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Положеннями частин 1, 6 статті 29 Цивільного кодексу України передбачено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Таким чином,\~реєстрації місця\~проживання позивача\~за місцем\~проживання спадкодавця\~не може\~бути доказом\~того,\~що він\~проживав зі\~спадкодавцем,\~оскільки сама\~по собі\~наявність такої\~реєстрації згідно\~зі статтею\~2\~Закону України\~"Про\~свободу пересування\~та вільний\~вибір місця\~проживання в\~Україні "\~не є\~абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом. Дослідженими судом доказами підтверджено факт постійного не проживання відповідача [PERSON] за місцем своєї реєстрації, в тому числі, станом на день смерті спадкодавця - [INFO] . На підставі зазначених вище доводів позивача [PERSON] викладених у заяві, письмових доказів, показань свідків, судом встановлено, що [PERSON] не проживав постійно за адресою [ADDRESS] на час смерті [INFO] його матері [PERSON] . Водночас, через наявність реєстрації місця проживання відповідача у вказаному житловому будинку позивач не має можливості надати нотаріусу документи, що підтверджують факт не проживання відповідача разом із спадкодавцем на день її смерті, у зв`язку з чим не може реалізувати своє право на отримання свідоцтва про право на спадщину на усю масу спадкового майна. За таких обставин, позовна заява є обґрунтованою і підлягає задоволенню. Оскільки позивач не вимагав відшкодування судових витрат, з урахуванням характеру спірних правовідносин та дотримуючись принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд дійшов висновку про відсутність підстав для вирішення питання щодо розподілу судових витрат між сторонами відповідно до статті\~141,\~142 Цивільного процесуального кодексу України.

Outcome: approved