Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-15 00:00:00

У серпні 2023 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом. В обґрунтування позову вказував, що 05 листопада 2021 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики №1, за умовами якого позивач передав у власність відповідача грошові кошти у розмірі 250 000 доларів США на строк до 28 лютого 2022 року, а відповідач, в свою чергу, зобов`язувався повернути вказану суму позики зі сплатою 3% в місяць. Отримання суми позики підтверджується розпискою від 05 листопада 2021 року, написаною власноручно відповідачем в присутності двох свідків: [PERSON] та [PERSON] . Поряд з цим, відповідачем умови договору позики не виконуються, а саме: сума позики не повернута та не сплачені відсотки за користування грошовими коштами, в зв`язку з чим виникла заборгованість в сумі 407 500 доларів США, з яких сума позики - 250 000 доларів США, проценти за користування позикою (3% в місяць) за період з 05 листопада 2021 року по 05 серпня 2023 року включно - 157 500 доларів. Посилаючись на викладене, та з урахуванням уточнених позовних вимог, просив задовольнити позов та стягнути з відповідача суму позики - 250 000 доларів США, проценти за користування позикою (3% в місяць) за період з 05 листопада 2021 року по 05 жовтня 2023 року - 172 500 доларів США та пеню за несвоєчасне виконання зобов`язань за період з 05 листопада 2021 року по 05 жовтня 2023 року - 912 500 доларів США, а всього на загальну суму 1 335 000 доларів США, витрати по сплаті судового збору в розмірі 13 420 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 30 000 грн. Ухвалою судді від 21 серпня 2023 року відкрито провадження у даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін. 12 листопада 2023 року від адвоката Пількевич Т.А., діючої в інтересах відповідача [PERSON] , надійшли пояснення на уточнену позовну заяву, в яких вона заперечувала проти пред`явлених позовних вимог, при цьому не заперечуючи факт укладення між сторонами договору позики від 05 листопада 2021 року. Вказувала, що відповідач повернув позивачу кошти готівкою більше 45 800 доларів США, а також [PERSON] передавав, як особисто та і через [PERSON] в заставу [PERSON] золотий ажурний перстень в інталією у вигляді сцени з Елліади, 18 картин, в тому числі Поленов В.Д. , Маковський О.В. , Єрмілов В.Д. , Ілюшин О.А . Вартість заставного майна складає близько 280 000 доларів США. Зазначала, що при передачі відповідачем застави позивачу між сторонами було обумовлено, що у випадку виникнення складнощів у сплаті позики, [PERSON] задовольняє грошові вимоги за договором позики №1 від 05 листопада 2021 року за рахунок заставленого майна. Також [PERSON] , окрім заставленого майна, передавала кошти в рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед [PERSON] . Крім того, зазначала, що у відповідності до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року, зокрема п. 18 Прикінцевих та перехідних положень з відповідача підлягає списанню нарахована позивачем сума пені - 912 500 доларів США та відсотки - 172 500 доларів США. Також представник відповідача вказувала, що позивач намагається зробити подвійне стягнення за одним і тим самим боргом, оскільки сума повернутих коштів та застава, які в сукупності покривають всю суму заборгованості за тілом позики. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовну заяву в повному обсязі з підстав та доводів, викладених в ній. Представник відповідача в судовому засіданні заперечила проти задоволення позову в повному обсязі з підстав його необґрунтованості та недоведеності. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов такого висновку. Судом встановлено, що 05 листопада 2021 року між [PERSON] (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) був укладений договір позики, за умовами якого позивач передав у власність відповідача грошові кошти у розмірі 250 000 доларів США, що на дату укладення цього договору складає 6 625 000 грн., на строк до 28 лютого 2022 року, а відповідач, в свою чергу, зобов`язувався повернути вказану суму позики. Отримання суми позики підтверджується розпискою від 05 листопада 2021 року, написаною власноручно відповідачем в присутності двох свідків: [PERSON] та [PERSON] . Пунктами 4.3.1, 4.3.2 та 4.3.3 договору позики сторони погодили, що за користування грошовими коштами позичальник зобов`язується сплачувати відсотки щомісячно не пізніше 10 числа кожного місяця. Розмір процентної ставки складає 3%. Виплата відсотків відбувається у тій самій валюті, що і повернення основної суми позики. Для цілей договору, повернення суми позики та виплата відсотків є двома різними обов`язками позичальника, та не є взаємозамінними. Виплата відсотків за договором не звільняє позичальника від повернення основної суми позики та навпаки. Відповідальність сторін за неналежне виконання умов договору передбачена частиною 9 договору позики. Так, згідно з п.9.2.1 порушення зобов`язань за цим договором вважаються наступні дії та /або бездіяльність: неповернення грошових коштів в строк, що погоджений сторонами; та/або порушення строків повернення окремих траншів позики, згідно встановленого графіку; та/або повернення позики не в тій валюті, в якій її попередньо було отримано від позикодавця; не виплата відсотків відповідно додатку №2 до цього договору. Крім того, п.9.2.2 договору визначено, що у випадку настання одного або декількох порушень, визначених у попередньому підпункті, позичальник зобов`язаний виплатити в повному обсязі суму грошових коштів з врахування встановленого індексу інфляції; а також пеню у розмірі 1% від заборгованості суми грошових коштів за кожен день прострочення, та відсотки за час користування позикою. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори (п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України). Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства (ч.1 ст. 14 ЦК України). За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України). Частиною другою ст. 1047 ЦК України визначено, що підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором (частина перша статті 1049). Згідно з ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі №464/3790/16-ц (провадження №14-465цс18) викладено висновок про те, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до вчинення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Згідно з ч.1ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених ст.82 ЦПК України. Позивачем під час розгляду справи було доведено належними та достовірними доказами факт укладення договору позики і факт передачі ним коштів позичальнику на вказаних у договорі умовах. Крім того, факт укладення договору позики та отримання грошових в сумі 250 000 доларі США не заперечувалось стороною відповідача. Однак, відповідач свої договірні зобов`язання за договором позики не виконав, не повернув позикодавцю позичені у нього кошти у сумі 250 000 доларів США у строк до 28 лютого 2022 року. Належних та достовірних доказів зворотного відповідачем надано не було. Так, заперечуючи проти позову представник відповідача вказувала на те, що відповідачем повернуті позивачу кошти готівкою більше 45 800 доларів США, а також [PERSON] передавав, як особисто та і через [PERSON] в заставу позивачеві золотий ажурний перстень в інталією у вигляді сцени з Елліади, 18 картин, в тому числі Поленов В.Д. , Маковський О.В. , Єрмілов В.Д. , Ілюшин О.А . Вартість заставного майна складає близько 280 000 доларів США. При передачі відповідачем застави позивачу між сторонами було обумовлено, що у випадку виникнення складнощів у сплаті позики, [PERSON] задовольняє грошові вимоги за договором позики №1 від 05 листопада 2021 року за рахунок заставленого майна. Також [PERSON] , окрім заставленого майна, передавала кошти в рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед [PERSON] . Задоволення позову призведе до подвійного стягнення з відповідача на користь позивача однієї й тієї суми грошових коштів, що суперечить ч.1 ст. 61 Конституції України. Також вказувала, що відповідач сплачував грошові кошти в рахунок погашення за договором позики, в зв`язку з чим нарахування відсотків на повну суму заборгованості по тілу позики за період з 05 листопада 2021 року по 05 жовтня 2023 року неможливе. Частиною 4 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За правилом ч.ч.1,3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема висновками експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. (ч.ч.1,2,3 ст. 77 ЦПК України). У постанові від 12 листопада 2020 року у справі № 154/3443/18 Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вказав, що наявність оригіналу боргової розписки у позивача без зазначення на ній про повернення оспорюваних сум, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. У цій справі позивач просив про стягнення боргу за договором позики. Факт отримання коштів за договором позики підтверджується наявним у позичальника оригіналом розписки боржника. Верховний Суд вказав, що розписка позичальника є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Статтею 545 ЦКУ визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Отже, наявність оригіналу боргової розписки у позивача без зазначення на ній про повернення оспорюваних сум, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 19 липня 2021 року в справі № 522/31737/13 та від 06 жовтня 2021 року в справі №644/6982/16-ц. Стороною відповідача не надано належних та достовірних доказів того, що [PERSON] на виконання умови договору позики ним здійснювалась оплата як за тілом позики так і за користування нею (розписки про отримання позивачем грошових коштів, тощо), а також передача майна в заставу золотого ажурного перстня з інталією у вигляді сцени із Елліади, 18 картин, в тому числі Поленов В.Д. , Маковський О.В. , Єрмілов В.Д. , Іллюшин О.А . Надана роздруківка з телефону також не може бути належним та достовірним доказом виконання відповідачем умов договору позики, оскільки із її змісту не можливо встановити, що вона стосується саме виконання умов договору позики від 05 листопада 2021 року (повернення грошових коштів, тощо). Крім того, допитана в судовому засіданні 25 грудня 2023 року з боку відповідача свідок [PERSON] пояснила, що вона 10 листопада 2022 року передавала позивачу приблизно 1 000 доларів США. В рахунок боргу відповідача [PERSON] . Щодо передачі грошових коштів позивачеві 02 грудня 2022 року, 10 грудня 2022 року, 23 грудня 2022 року, 01 березня 2023 року вона не пам`ятає суму грошових коштів, які остання передавала позивачеві. 22 червня 2023 року вона передала [PERSON] картини. Однак доказів того, що вказані кошти та картини були передані свідком [PERSON] в рахунок погашення заборгованості саме за договором позики від 05 листопада 2021 року матеріали справ не містять. За таких обставин суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення суми боргу. Разом з тим, визначаючи розмір заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача, суд виходить з наступного. Указом Президента від 24 лютого 2022 року за № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією рф проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, строк дії якого неодноразово продовжувався та триває дотепер. 15 березня 2022 року Верховна Рада України прийняла Закон України №2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стану». Відповідно до ч. 3 Закону України № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктами 18 і 19. Пунктом 18 Прикінцевого та перехідних положень ЦК України передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). З аналізу положень пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» та статей 1046, 1049, 1050, 1054 ЦК України, суд приходить до висновку про те, що на договір позики розповсюджується дія пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України. Схожі висновки містяться у постанові Верховного Суду від 06 вересня 2023 року у справі №910/8349/22. Звертаючись до суду з вказаним позовом та з урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просив стягнути з відповідача суму позики - 250 000 доларів США, проценти за користування позикою (3% в місяць) за період з 05 листопада 2021 р. по 05 жовтня 2023 року - 172 500 доларів США та пеню за несвоєчасне виконання зобов`язань за період з 05 листопада 2021 року по 05 жовтня 2023 року - 912 500 доларів США, а всього на загальну суму 1 335 000 доларів США. За таких обставин та з урахуванням п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором позики в сумі 625 000 доларів США, яка складається з: 250 000 доларів США - тіло позики, 202500 доларів США пеня за період з 05 грудня 2021 року по 23 лютого 2022 року, виходячи з наступного розрахунку: 250 000 (сума заборгованості) x 1% (розмір пені) x 81 (кількість днів прострочення), а також 172 500 доларів США - 3% в місяць. За таких обставин позов підлягає частковому задоволенню. Посилання представника відповідача на п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, за яким підлягають списанню сума заборгованості 3% щомісяця в розмірі 172 500 доларів США, судом відхиляються, так як зазначений пункт норми матеріального права не розповсюджується на звільнення відповідача від обов`язку сплатити на користь позикодавця визначені за договором позики відсотки. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачений судовий збір в сумі 13 420 грн. Щодо витрат на правову допомогу, слід зазначити наступне. Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву - частина 8 статті 141 ЦПК України. Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги - частина 3 статті 137 ЦПК України. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Отже, розмір витрат на правничу допомогу визначається судом, виходячи з умов договору про надання правничої допомоги, та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості. За положеннями частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Частиною 4 статті 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до вимог ч.ч.5,6 ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правову допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. З досліджених матеріалів справи вбачається, що 01 серпня 2023 року між адвокатом Гончаренко С.М. та [PERSON] було укладено договір про надання правової допомоги №01/1-08/2023. 16 січня 2024 року між адвокатом Гончаренко С.М. та [PERSON] було підписано акт приймання-передачі наданої правничої допомоги по договору від 01 серпня 2023 року, відповідно до якого адвокатом було надано наступні послуги: вивчення наданих клієнтом доказів та підготовка позовної заяви та участь у 6 засіданнях. Пунктом 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з частковим задоволенням позову [PERSON] , витрати на правничу допомогу в розмірі 13 800 грн, що становить орієнтовно 46,81 % від задоволених позовних вимог, також підлягають стягненню з [PERSON] на користь позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial