Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, в якому зазначав, що він є власником будинку [ADDRESS] згідно реєстраційного посвідчення від 15.09.1992 року, здійсненого на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 20.06.1992 року. Позивач вказав, що він проживав і був зареєстрований за іншою адресою, у цьому будинку він не проживав, в будинку проживала його мати. В грудні 2021 року він вирішив зареєструватися в своєму будинку, але не зміг, оскільки його повідомили, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно за № 289081519 від 08.12.2021 р. та за № 322288091 від 08.02.2023 року власником його будинку [ADDRESS] є невідомий йому [PERSON] та накладено обтяження на підставі договору застави без номеру від 25.12.1962 року завод «Комунар». Також позивач вказав, що його представником було зроблено декілька запитів до відповідних установ щодо надання відомостей та копій документів для з`ясування на підставі чого [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] та ким і з яких підстав накладено обтяження на нерухоме майно. В результаті переписки з`ясувалося, що згідно із письмовим реєстром заборон за 1962 рік та Алфавітної книги заборон є запис № 440 про накладення заборони відчуження № 2145549, який було зроблено 25.12.1962 р. на підставі повідомлення заводу «Комунар» на ім`я [PERSON] , п. Балабіно. Будь-які документи, які б посвідчували право власності відповідача [PERSON] на будинок [ADDRESS] відсутні. Позивач [PERSON] , вважаючи, що він є законним власником будинку [ADDRESS] , оскільки він отримав 20.06.1992 року нотаріально посвідчене свідоцтво про право власності на спадщину за заповітом на вказаний жилий будинок та у відповідності до чинного на той час законодавства зареєстрував 15.09.1992 року право власності на будинок у Запорізькому міжміському бюро технічної інвентаризації, просив суд скасувати державну реєстрацію на будинок [ADDRESS] , яке зареєстровано 01.07.2005 за № 2145549 реєстратором: Запорізький обласний державний нотаріальний архів на [PERSON] ; скасувати заборону - обтяження на будинок [ADDRESS] , підстава обтяження: договір застави б/н від 25.12.1962, завод «Комунар» та стягнути з судові витрати з відповідача. У клопотанні, доданому до позовної заяви, позивач вказав на те, що йому належить сплатити судовий збір в розмірі 3320, 93 грн., але, посилаючись на те, що він відноситься до малозабезпеченої категорії населення і що підтверджено додатками, просив суд звільнити його від сплати судового збору або відстрочити сплату судового збору до винесення судового рішення (а. с. 8-14). Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14.08.2023 року прийнято до розгляду вищевказану позовну заяву та відкрито загальне позовне провадження, підготовче судове засідання призначено на 11.09.2023 року. Відстрочено позивачу сплату судового збору у розмірі 3320, 93 грн. до винесення рішення по цій справі (а. с. 57-58) Від третьої особи - Запорізького обласного державного нотаріального архіву Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Міністерства юстиції України) 28.08.2023 року надійшла заява про розгляд справи без їх присутності та винесення рішення на розсуд суду (а. с. 60). 11.09.2023 року слухання справи не відбувалося у зв`язку з тим, що суддя перебував у нарадчій кімнаті по кримінальній справі. Розгляд справи перенесено на 14.11.2023 р. 21.09.2023 року від третьої особи - Запорізького обласного державного нотаріального архіву Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Міністерства юстиції України) надійшла заява про розгляд справи без їх присутності та винесення рішення на розсуд 14.11.2023 року у судовому засіданні закрито підготовче провадження, розгляд справи пор суті призначено на 23.01.2024 року. В судове засідання відповідач не з`явився. Будь-яких заяв чи клопотань від нього не надходило. Від третьої особи надійшло клопотання про розгляд справи без участі її представника. У судовому засіданні представник позивача адвокат Насонова М.С. підтримала позов. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Частиною 2 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Під час ухвалення рішення суд у відповідності до вимог статті 264 ЦПК України повинен вирішити чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судом встановлено, що власником будинку [ADDRESS] є [PERSON] . Це підтверджено наданою суду копією свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом (після померлої [PERSON] , спадкова справа № 424), виданого 20.06.1992 року державним нотаріусом П`ятої Запорізької державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за № З-1405. У цьому свідоцтві вказано наступне: Спадкове майно, на яке видано свідоцтво, складається з жилого будинку, розташованого в [ADDRESS] , розташованого на земельній ділянці розміром 265 кв. м., що належить спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності та свідоцтва про право на спадщину по закону, виданих Четвертою Запорізькою держнотконторою 21.12.76 року за реєстром № 1-8086 і № 1-8088, що підтверджується довідкою-характеристикою Запорізького міжміського бюро технічної інвентаризації від 29.04.1992 р. за № 3861. На зазначеній земельній ділянці розташовано: жилий будинок А загальною жилою площею 23, 8 кв. м., вбиральня Е, паркан № 1, 2, 3. Крім того, з цього свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом (від 20.06.1992 року) видно, що дане свідоцтво підлягає реєстрації у Запорізькому міжміському бюро технічної інвентаризації за місцем знаходження жилого будинку (а. с. 20). Суду в якості письмового доказу надано копію Реєстраційного посвідчення (форма № 5) Запорізького міжміського бюро технічної інвентаризації, виданого позивачу 15.09.1992 року, з якого видно, що Запорізьке бюро технічної інвентаризації посвідчує, що в цілому жилий будинок [ADDRESS] зареєстровано за гр.. [PERSON] на праві особистої власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 5-ю Запорізькою нотконторою 20.06.92 р. Р № 3-1405 та записано в реєстрову книгу за № 110 Р № 16516. (а. с. 19). Тобто, ці дії щодо реєстрації права власності мав вчинити [PERSON] , звернувшись до Запорізького міжміського бюро технічної інвентаризації, що він і зробив, про що свідчить вищевказане Реєстраційне посвідчення Запорізького міжміського бюро технічної інвентаризації. Інших дій щодо реєстрації права власності на нерухоме майно у відповідності до чинного на той час законодавства від власника будинку не вимагалося. Весь період часу з 20.06.1992 року до грудня 2021 року [PERSON] був впевнений в тому, що він є власником будинку [ADDRESS] , в цьому будинку проживала його мати, а він сам був прописаний і проживав за адресою: [ADDRESS] (а. с. 11, 12, 20). [PERSON] у грудні 2021 року вирішив зареєструватися в своєму будинку, але не зміг, оскільки його повідомили, що згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна власником його будинку [ADDRESS] є невідомий йому [PERSON] та накладено обтяження на підставі договору застави без номеру від 25.12.1962 року завод «Комунар». Про це свідчать надані в якості доказу копії Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (номер інформаційної довідки 289081519 від 08.12.2021 р. та 322288091 від 08.02.2023 року) (а. с. 21; 22). В результаті чисельних запитів представника позивача - адвоката Насонової М.С. у відповідні нотаріальні контори, архіви, до департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради щодо надання відомостей та копій документів для з`ясування на підставі чого [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] та ким і з яких підстав накладено обтяження на нерухоме майно, було з`ясовано наступне. У відповіді першої Запорізької державної нотаріальної контори Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 13.07.2022 року (вих. № 572/01-16) вказано: Згідно із письмовим реєстром заборон Першої Запорізької державної нотаріальної контори для реєстрації заборон за 1962 рік та Алфавітної книги заборон є запис № 440 про накладення заборони відчуження № 2145549, який було зроблено 25 грудня 1962 р. на підставі повідомлення заводу «Комунар» на ім`я [PERSON] , п. Балабіно. На час накладання цих заборон ідентифікаційні коди не існували, дата народження боржників не вказувалась, заборона накладалась за місцем знаходження майна. Надати більш точну відповідь стосовно запиту не маємо можливості, оскільки повідомлення та підстави з яких накладалися арешти (заборони) у 1962 році, зберігались три роки та у зв`язку зі спливом їх терміну зберігання знищені. До теперішнього часу заборона не знята (а. с. 25). З відповіді Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 17.02.2023 р. (№ 01-19/01/0262) вбачається, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень до 01 січня 2013 року проводилась ТОВ «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» (ТОВ «ЗМБТІ»). Архівні справи в яких містяться документи, що підтверджують виникнення, перехід чи припинення права власності, а також відомості щодо власників об`єктів нерухомого майна до 01.01.2013 року зберігаються в ТОВ «ЗМБТІ». Для отримання запитуваної інформації необхідно звернутися до ТОВ «ЗМБТІ» (а. с. 39). На підставі цієї відповіді позивач звернувся до ТОВ «ЗМБТІ» та отримав копію архівної справи № 23324/67920 на домоволодіння [ADDRESS] , в якій вказані власники домоволодіння [ADDRESS] : [PERSON] - з 4.01.1977 р., а потім - [PERSON] з 15.09.1992 року. Відомості про Інших власників домоволодіння [ADDRESS] відсутні (а. с. 51). Право власності [PERSON] на вказаний будинок підтверджено дослідженими судом письмовими доказами: -свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, виданого на ім`я [PERSON] 5-ю Запорізькою нотконторою 20.06.92 р., реєстровий запис Р № 3-1405 (а. с. 20); -реєстраційним посвідченням (форма № 5) Запорізького міжміського бюро технічної інвентаризації, виданим на ім`я [PERSON] 15.09.1992 року (запис в реєстровій книзі № 110 Р № 16516. (а. с. 19); -копією інвентарної справи № 23324/67920 з Запорізького міжміського бюро технічної інвентаризації, з якої видно, що домоволодіння [ADDRESS] з 15.09.1992 року належить [PERSON] (а. с.51). Будь-які документи щодо припинення права власності [PERSON] на домоволодіння [ADDRESS] або щодо виникнення, переходу права власності на вказане домоволодіння на іншу особу - [PERSON] у ТОВ «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» (яке до 01 січня 2013 року проводило державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень) відсутні. З урахуванням вищевикладеного суд вважає, що позивач [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] , оскільки він отримав 20.06.1992 року нотаріально посвідчене свідоцтво про право власності на спадщину за заповітом на вказаний жилий будинок та у відповідності до чинного на той час законодавства зареєстрував 15.09.1992 року право власності на будинок у Запорізькому міжміському бюро технічної інвентаризації та по теперішній час зазначений в інвентарних справах ТОВ «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» як власник домоволодіння [ADDRESS] . Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.1, ч.2 ст.321 ЦК України). Наявність в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна наступних даних: «Тип обтяження: заборона (архівний запис); реєстраційний номер обтяження 2145549; зареєстровано 01.07.2005 14:44:36 за № 2145549 реєстратором: Запорізький обласний державний нотаріальний архів, Запорізька обл.., м. Запоріжжя, б-р Центральний, 20; підстава обтяження: договір застави Б/н, 25.12.1962, Завод «Комунар», об`єкт обтяження: будинок, состав: ціле, состояние: добудоване, статус: жиле, адреса: [ADDRESS] ; власник: [PERSON] , Причина відсутності коду: архівний запис» порушують права позивача [PERSON] як власника об`єкта нерухомості по володінню, розпорядженню, користуванню належним позивачу майном. (а. с. 22). Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», вказано, що до позовів, що виникають з приводу нерухомого майна, належать, зокрема, позови про визнання права на таке майно, про витребування майна із чужого незаконного володіння, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, не пов`язаних із позбавленням володіння, про встановлення сервітуту, виключення майна з-під арешту, визнання правочину недійсним (незалежно від заявлених вимог про застосування наслідків недійсності правочину) тощо. Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року № 1952-ІУ, який спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав. Відповідно до п.п. 1, 2, 5 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року № 1952-ІУ, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно з ч. 2 ст. 12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року № 1952-ІУ, відомості, що містяться у Державному реєстрі прав, повинні відповідати відомостям, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії. Процедура реєстрації у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна регламентувалася Положенням про Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 09.06.1999 року № 31/5, зареєстрованим в Мінюсті України 10.06.1999 року №364/3657 (зі змінами). Відповідно до п. 2.1 Положення, підставами для внесення до Реєстру заборон відомостей про накладення (зняття) заборони та арештів на об`єкти нерухомого майна є накладення (зняття) державною нотаріальною конторою - реєстратором заборони відчуження на об`єкти нерухомого майна. З 01 січня 2013 року відповідно до ст. 8, ст.16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п.2 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року № 868, державну реєстрацію прав шляхом внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно проводить орган державної реєстрації прав. Державний реєстратор - нотаріус є спеціальним суб`єктом, на якого покладено функції державного реєстратора прав на нерухоме майно у випадку, передбаченому вищевказаним Законом. Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження. Обтяження - заборона або обмеження розпорядження та/або користування нерухомим майном, встановлені законом, актами уповноважених на це органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, або такі, що виникли з правочину. Згідно п. 74, 75 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 № 868 для проведення державної реєстрації обтяжень речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень таких речових прав, та інші документи, визначені цим Порядком. Документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно, є: рішення суду щодо обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили; рішення державного виконавця щодо обтяження речових прав на нерухоме майно; інші акти відповідних органів державної влади та посадових осіб згідно із законом. Відповідно до Положення про Єдиний держаний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 09.06.1999 р. № 31/5, зареєстрованим в Мін`юсті 10.06.1999 р. за № 364/3657, реєстр заборон - це електронна база даних, яка містить відомості про обтяження нерухомого майна, а саме: накладені заборони та арешти нерухомого майна; вилучення записів про заборони відчуження та арешти нерухомого майна; тимчасові застереження щодо нерухомого майна та видані витяги з реєстру заборон. Реєстраторами реєстру заборон є державні нотаріальні контори, державні нотаріальні архіви, приватні нотаріуси, які уклали відповідні договори з адміністратором і мають повний доступ до реєстру заборон через комп`ютерну мережу; державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України та його регіональні філії в частині внесення відомостей щодо податкових застав та арештів, накладених органами державної влади. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі, зокрема, судового рішення щодо набуття, зміни або припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили. Підстави зняття заборони на нерухоме майно передбачено ст. 74 Закону України «Про нотаріат». Згідно пункту 5 глави 15 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. № 296/5 нотаріус, який наклав заборону, знімає заборону відчуження майна за рішенням суду. Якщо заборону знімає нотаріус, який її не накладав, він направляє за місцем зберігання справи, що містить відомості про накладення заборони, повідомлення про зняття заборони. Відповідно до пункту 6.1. Глави 15 Розділу II Порядку про зняття заборони, а також про зняття судовими або слідчими органами та органами державної виконавчої служби накладеного ними арешту на майно нотаріус робить відповідні відмітки в реєстрі для реєстрації заборон і арештів та в алфавітній книзі обліку заборон відчуження і арештів нерухомого майна. Арешти (заборони), які були накладені на підставі заяв, повідомлень, листів будь-яких підприємств, установ, організацій, банків, ухвал, рішень суду, слідчих органів, рішень виконкомів, тощо у період до 1998 року до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, внесені з паперових носіїв (алфавітних книг). Нормами чинного законодавства, що регулюють державну реєстрацію обтяжень майна, можливості вилучення записів із Єдиного реєстру заборон відчуження, не передбачено, ними лише встановлено можливість зняття заборон відчуження на підставі рішення суду. З наведених вище доказів вбачається, що позивач обмежений в користуванні та розпорядженні своєю власністю - житловим будинком, який розташований за адресою: [ADDRESS] ; зв`язку з наявною забороною. Отже, суд приходить до висновку про відсутність підстав для існування такого обмеження щодо нерухомого майна, яке належить на праві приватної власності позивачу, оскільки існування обтяження нерухомого майна порушує права позивача, тому позовна вимога щодо скасування (зняття) обтяження підлягає задоволенню. Разом з тим, вимога позивача про скасування державної реєстрації права власності на будинок [ADDRESS] , яке зареєстровано 01.07.2005 за № 2145549 реєстратором: Запорізький обласний державний нотаріальний архів на [PERSON] , задоволенню не підлягає, адже дослідженими доказами встановлено, що державна реєстрація права власності на вказаний будинок за [PERSON] не проводилася. Зняття обтяження є достатнім заходом для поновлення порушених прав позивача. Оскільки позивач [PERSON] відноситься до малозабезпечених громадян, суд на підставі положень статті 136 ЦПК України, враховуючи майновий стан позивача, своєю ухвалою від 14.08.2023 року відстрочив позивачу сплату судового збору у розмірі 3320, 93 грн. до винесення рішення по цій справі (а. с. 57-58). В судовому засіданні представник позивача просив залишити судові витрати за позивачем, а тому судовий збір підлягає стягненню з останнього.

Outcome: partial