Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-16 00:00:00

08 листопада 2023 року [PERSON] через свого представника [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини, в якому вказувала, що 14 вересня 2013 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Вознесенську реєстраційної служби Вознесенського міськрайонного управління юстиції у Миколаївській області між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб, актовий запис №158. Від шлюбу мають спільного малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Проте сімейні відносини не склалися та фактично припинені. Причиною розірвання шлюбу є різні погляди на спільне життя, відсутність порозуміння в сім`ї. Сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Син [PERSON] проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. У зв`язку з цим позивачка вважала неможливим збереження шлюбу та просила про його розірвання, залишивши їй шлюбне прізвище. Також просила суд щомісячно стягувати з [PERSON] на свою користь аліменти на утримання сина у твердій грошовій сумі в розмірі 4\~000 грн, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини. 17 січня 2024 року суд постановив ухвалу про залишення без розгляду позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. В судове засідання позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] не з`явилися, проте останній надав через систему «Електронний суд» заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги про розірвання шлюбу підтримує у повному обсязі. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, проте надав суду заяву про розгляд справи без його участі. В заяві додатково зазначив, що позовні вимоги про розірвання шлюбу він визнає повністю, на примирення не згодний. Спорів щодо місця проживання дитини та поділу спільного майна подружжя немає. Суд вважав можливим провести розгляд справи без особистої участі сторін та представника позивачки, оскільки матеріали справи містять достатньо інформації про їх взаємовідносини. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до висновку про можливість застосування передбачених ст. 206 ЦПК України наслідків визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання не суперечить вимогам закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. При цьому суд встановив, що 14 вересня 2013 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Вознесенську реєстраційної служби Вознесенського міськрайонного управління юстиції у Миколаївській області між сторонами було зареєстровано шлюб, актовий запис №158. Від шлюбу мають спільного малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Проте сімейні відносини між позивачкою та відповідачем не склалися та припинені. Сторони жодним чином не виявили бажання зберегти сім`ю та наполягали на розірванні шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин, враховуючи відносини між позивачкою та відповідачем, відсутність у них спільного бажання досягти примирення, суд вважає, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивачки, що мають істотне значення, і шлюб між сторонами, відповідно до вимог ч. 3 ст. 105, ст. 112 Сімейного кодексу України має бути розірвано.

Outcome: approved