Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-14 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису строком на 6 місяців відносно сина [PERSON] , який вчиняє відносно неї фізичне та психологічне насильство. Заявник просить визначити такі тимчасові обмеження його прав : заборонити [PERSON] перебувати в місці спільного проживання з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; заборонити [PERSON] вести листування, телефонні переговори з [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. В судовому засіданні заявник та її представник заяву підтримали та просили її задовольнити, посилаючись на обставини викладені в ній. Заінтересована особа [PERSON] у судове засідання не з`явився, але належним чином повідомлявся про дату, час та місце судового розгяду, письмового пояснення щодо заяви [PERSON] до суду подано не було. Відповідно до ст. 3505 ЦПК України неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису . Заслухавши пояснення заявника та її представника, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення заяви. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Заявник [PERSON] є матір`ю заінтересованої особи [PERSON] . [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , та є власником цієї квартири. Згідно із\~ст.350-2\~ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених\~Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Відповідно до п.п. 3, 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь; обмежувальний припис стосовно кривдника встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно із ст. 350-6\~ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні; у разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців. Відповідно до\~ст.\~26\~Закону України\~«Про запобігання\~та протидію\~домашньому насильству»\~обмежувальним приписом\~визначаються один\~чи декілька\~таких заходів\~тимчасового обмеження\~прав кривдника\~або покладення\~на нього\~обов`язків:\~1)\~заборона перебувати\~в місці\~спільного проживання\~(перебування)\~з постраждалою\~особою;\~2)\~усунення перешкод\~у користуванні\~майном,\~що є\~об`єктом права\~спільної сумісної\~власності або\~особистою приватною\~власністю постраждалої\~особи; 3)\~обмеження спілкування\~з постраждалою\~дитиною; 4)\~заборона наближатися\~на визначену\~відстань до\~місця проживання\~(перебування),\~навчання,\~роботи,\~інших місць\~частого відвідування\~постраждалою особою; 5)\~заборона особисто\~і через\~третіх осіб\~розшукувати постраждалу\~особу,\~якщо вона\~за власним\~бажанням перебуває\~у місці,\~невідомому кривднику,\~переслідувати її\~та в\~будь-який\~спосіб спілкуватися\~з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. [PERSON] протягом останніх трьох років перебуває у постійному стресі і побоюється за своє здоров`я та життя, оскільки її діти [PERSON] та [PERSON] систематично вчиняють відносно неї психологічне та фізичне насильство. Прояви агресії з боку синів [PERSON] почалися з січня 2021 року. Домашнє насильство з боку [PERSON] щодо [PERSON] проявляється у висловлюваннях нецензурними словами у її бік, обзиваннях, знеціненні її досягнень, неповазі та необґрунтованих звинуваченнях, у реальних погрозах застосування сили з метою змінити власника квартири, у маніпуляціях змінити своє ставлення до матері взамін надання нею грошей на його користь. Відносно [PERSON] було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ №771418 від 19.10.2023 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, у якому зазначені обставини про те, що він вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру відносно своєї матері [PERSON] . Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 13.12.2023 року у справі №127/33316/23 визнано [PERSON] винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.173-2 КУпАП, на накладено адміністративне стягнення. Відносно [PERSON] було складено терміновий заборонний припис строком на 10 діб (з 19.10.2023 року до 29.10.2023 року) серії АА №317890 від 19.10.2023 року, відповідно до якого він вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру відносно своєї матері [PERSON] . Заходом термінового заборонного припису стосовно кривдника є заборона в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою. [PERSON] продовжував застосовувати до матері психологічне насильство (образи, обзивання, погрози, неможливість перебування заявника в своїй квартирі). З вересня 2022 року [PERSON] користується соціально-психологічними послугами денного центру соціально-психологічної допомоги. У період з 19.10.2023 року по 14.11.2023 року [PERSON] змушена була перебувати у кризовій кімнаті з метою захисту свого життя та здоров`я. [PERSON] неодноразово зверталася до старшого сина [PERSON] з пропозицією врегулювати конфліктну ситуацію та пропонувала йому залишити її квартиру та проживати окремо від неї, на що він відмовився. [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності від 04.05.2006 року, яке зареєстроване в реєстрі №5-273 та нотаріально посвідчене державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори Мотилюком О.В. та на підставі договору дарування частки квартири від 04.05.2006 року, який зареєстрований в реєстрі за №5-274 та нотаріально посвідчений державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори Мотилюком О.В. Згідно із свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 08.12.2006 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис №1335. Після реєстрації розірвання шлюбу [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] . Відповідно до інформаційної довідки з реєстру Вінницької міської територіальної громади №84013 від 13.12.2023 року за відомостями Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради в реєстрі територіальної громади наявна інформація щодо реєстрації місця проживання однієї повнолітньої особи та однієї неповнолітньої особи за адресою: [ADDRESS] . У витязі з реєстру територіальної громади №2023/010210145 від 13.12.2023 року встановлено, що [PERSON] , [INFO] , проживає за адресою: [ADDRESS] . У витязі з реєстру територіальної громади №2023/010210236 від 13.12.2023 року встановлено, що [PERSON] , [INFO] (молодший син), проживає за адресою: [ADDRESS] . Суд дійшов висновку про те, що з метою забезпечення дієвого та ефективного способу захисту від повторного вчинення домашнього насильства щодо [PERSON] необхідно застосувати обмежувальний припис до [PERSON] у виді заборони перебувати в місці спільного проживання з [PERSON] та заборони вести телефонні переговори з [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2019 р. у справі №756/3859/19 (провадження № 61-11564св19) зроблено висновок про те, що враховуючи положення Закону №2229-VIII, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вище зазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Беручи до уваги наведені обставини, встановлені факти систематичного вчинення зі сторони [PERSON] відносно заявника [PERSON] фізичного та психологічного насильства, вбачається високий рівень вірогідності його продовження та повторного вчинення, такі ризики є реальними та підтверджуються наданими доказами, а відтак суд дійшов до переконання, що для забезпечення дієвого та ефективного захисту прав заявника [PERSON] до її сина [PERSON] необхідно застосувати заходи тимчасового обмеження його прав. Вжиті заявником розумні та законні заходи для її захисту та покарання кривдника, а саме винесення постанови в справі про адміністративне правопорушення та термінового заборонного припису стосовно [PERSON] не дали очікуваного результату, а тому обмежувальний припис є належним та допустимим способом захисту прав заявника. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. Відповідно до ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved