Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-10 00:00:00

30 червня 2023 року Орган опіки та піклування Миколаївської селищної ради Березівського району Одеської області звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно дитини, [PERSON] , [INFO] , а також стягнення аліментів. Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що [PERSON] являється батьком неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , який не виконує покладених на нього обов`язків по утриманню та вихованню дитини, забезпечення його всестороннього, фізичного, розумового та морального розвитку. Матір дитини - [PERSON] , позбавлена батьківських прав відносно [PERSON] згідно рішенням Миколаївського районного суду Одеської області від 31.01.2012 року (справа № 2 - 38/2012). Родина [PERSON] перебуває на контролі та обліку в службі у справах дітей Миколаївської селищної ради Березівського району Одеської області із червня 2022 року. Причиною перебування даної родини на обліку є те, що [PERSON] постійно залишав місце проживання та маючи на той час лише повних 13 років, мандрував у невідомому напрямку, блукав, що супроводжувалося безконтрольністю батька. Взаємовідносини між [PERSON] та його батьком склалися у повній мірі негативно. Представником служби у справах дітей Миколаївської селищної ради неодноразово, а саме 29.06.2022 р., 23.08.2022 р., 07.09.2022 р., 12.10.2022 р., 26.12.2022 р., 16.01.2023 р., були проведені бесіди, як з батьком так і з дитиною, щодо налагодження стосунків у їх родині, а зокрема між ними. 10 лютого 2023 року [PERSON] звернувся із письмовою заявою до голови органу опіки та піклування Миколаївської селищної ради щодо тимчасового влаштування [PERSON] , а саме із 10.02.2023 р. по 10.05.2023 р. до родини патронатного вихователя [PERSON] , яка функціонує за адресою смт. Миколаївка Березівського району Одеської області, для подолання ним складних життєвих обставин. На даний час хлопчик перебуває у цій родині. Протягом 3 місяців взаємовідносини між батьком та сином не налагодилися, складні життєві обставини не подолані. Враховуючи вищевикладене, Орган опіки та піклування Миколаївської селищної ради Березівського району Одеської області просить суд позбавити [PERSON] , батьківських прав щодо неповнолітнього - [PERSON] , [INFO] , а також стягувати з [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення [PERSON] , повноліття. Зобов`язати Березівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), внести до актового запису про народження № 4 від 20.03.2009 року, складеного Антонюківською сільською радою Миколаївського району Одеської області відносно [PERSON] , [INFO] відомості про позбавлення батьківських прав батька. Ухвалою судді від 24 липня 2023 року відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 21.09.2023 року. Протокольною ухвалою суду від 21.09.2023 року оголошено перерву у підготовчому засіданні до 03.10.2023 року. Ухвалою суду від 03.10.2023 року продовжено строк підготовчого провадження по справі, підготовче засідання відкладено на 15.11.2023 р. Ухвалою суду від 15 листопада 2023 року змінено найменування третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на Березівський відділ Державної реєстрації актів цивільного стану у Березівському районі Одеської області південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса). Закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Судом не вирішувалося питання про забезпечення доказів, не вживалися заходи забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо. Представник позивача Органу опіки та піклування Миколаївської селищної ради Березівського району Одеської області у судовому засіданні підтримала позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяву, просила суд про їх задоволення у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча про день, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином. Відзив на позовну заяву не подавав. Інших заяв і клопотань на адресу суду від відповідача не надходило. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог: Березівський відділ Державної реєстрації актів цивільного стану у Березівському районі Одеської області південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про день, час та місце розгляду справи. Заяв та клопотань на адресу суду не надавав. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є патронатним вихователем. Починаючи з 10 лютого 2023 року до неї в родину був влаштований [PERSON] для подолання складних життєвих обставин, його батька та непростих відносин які склалися між ним і його батьком. За весь час перебування в її родині [PERSON] , батько дитиною не цікавився, не виявляв бажання зустрітися з дитиною. На даний час хлопчик навчається в Державному навчальному закладі «Одеський центр професійно-технічної освіти», де і проживає в гуртожитку. Вона разом зі своїм чоловіком допомагають [PERSON] . Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є старостою Антонюківського старостинського округу Миколаївської селищної ради Березівського району Одеської області. [PERSON] проживає в [ADDRESS], до складу його родини входять двоє дітей [PERSON] і [PERSON] . Неодноразово спілкувалася з [PERSON] з приводу стосунків, які склалися у нього з молодшим сином [PERSON] . [PERSON] постійно тікає з дому, батько не може знайти з ним спільної мови, хоча з старшим сином [PERSON] у батька добрі стосунки. Дитина, [PERSON] , будучи опитаним судом, в присутності психолога [PERSON] , суду вказав, що у нього з батьком склалися погані стосунки. Батько його постійно ображав. Він неодноразово йшов з дому, щоб поїхати до матері в м. Одесу. З 10 лютого 2023 року був влаштований до патронатної родини [PERSON] . З того часу батько жодного разу не виявляв бажання забрати його додому, нічим не допомагає, не цікавиться ним. Він неодноразово намагався зв`язатися з батьком по телефону, але він останнім часом не відповідає на його дзвінки. Вказував, що він з жовтня 2023 року навчається в Державному навчальному закладі «Одеський центр професійно-технічної освіти» і мешкає в гуртожитку, його стипендія складає 1100 грн., якої ледь вистачає. [PERSON] разом з її чоловіком допомагають йому як речами так і продуктами. Зараз він також знаходиться в сім`ї [PERSON] перебуваючи на канікулах. Дослідивши письмові докази у справі, вислухавши учасників справи, свідків, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] являється батьком неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . (а.с. 7) Матір дитини - [PERSON] , позбавлена батьківських прав відносно [PERSON] згідно рішенням Миколаївського районного суду Одеської області від 31.01.2012 року (справа № 2 - 38/2012). (а.с.16) Згідно заяви [PERSON] від 10.02.2023 року, вбачається, що останній звернувся з проханням влаштувати сина [PERSON] до патронатної родини. (а.с. 10) Відповідно до розпорядження Березівської районної державної адміністрації Одеської області за № 30/А-2023 від 13.02.2023 року, з 10 лютого 2023 малолітнього [PERSON] влаштовано в сім`ю патронатного вихователя [PERSON] (а.с. 12) Згідно постанови Миколаївського районного суду Одеської області від 30 червня 2022 року (справа № 508/360/22), [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. Як вбачається з постанови, [PERSON] 20.06.2023 року близько 15-00 годині, перебуваючи за адресою с. Амбарів, висловлювався на адресу свого сина [PERSON] грубою нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, чим вчинив домашнє насильство психологічного характеру та міг нанести шкоду його психічному здоров`ю. (а.с. 72) Згідно висновку Орану опіки та піклування Миколаївської селищної ради Березівського району Одеської області за № 01-14/1367 від 30.06.2023 року, вбачається, що родина [PERSON] перебуває на контролі та обліку в Службі у справах дітей Миколаївської селищної ради Березівського району Одеської області із червня 2022 року. Причиною перебування даної родини на обліку є те, що [PERSON] постійно залишав місце проживання та маючи на той момент повних 13 років, мандрував та бродяжив, що супроводжувалося безконтрольністю батька. Взаємовідносини між [PERSON] та його батьком склалися у повній мірі негативно. Представником Служби у справах дітей Миколаївської селищної ради неодноразово, а саме 29.06.2022, 23.08.2022, 07.09.2022, 12.10.2022, 26.12.2022, 16.01.2023 були проведені бесіди, як з батьком так і з дитиною, щодо налагодження стосунків у їх родині, а зокрема між ними. Батько неодноразово був попереджений про наслідки за неналежне виконання батьківських обов`язків. 06 лютого 2023 року о 18.10 год. до представника Служби у справах дітей Миколаївської селищної ради у телефонному режимі надійшло повідомлення від старшого інспектора відділу ювенальної провенції Березівського РВП ГУНП в Одеській області про те, що [PERSON] без нагляду дорослих, самовільно залишив місце проживання та знаходиться у Пункті незламності м. Одеса. 26 травня 2023 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини [PERSON] повідомив, що у нього відсутній намір повертати сина [PERSON] з патронатної родини. (а.с. 22-24) Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно ч. 2, 3 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. За змістом роз`яснень, викладених у п.п. 15, 16, 17 постанови Пленуму ВСУ № 3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. За таких обставин, суд приходить до переконання, що свідоме і тривале нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками щодо дитини є наслідком винної поведінки відповідача та є підставою для позбавлення його батьківських прав. Судом встановлено, що [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків у відношенні до своєї неповнолітньої дитини, не виконує покладених на нього обов`язків по утриманню та вихованню дитини, забезпеченню його всестороннього, фізичного, розумового та морального розвитку. З огляду на вищевикладене суд дійшов висновку про обґрунтованість позову в частині вимог про позбавлення батьківських прав відповідача відносно його неповнолітнього сина [PERSON] , оскільки судовим розглядом встановлено факт ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків щодо дитини. Також суд зазначає, що у відповідності до вимог ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Крім того, згідно з ч. ч. 3, 4 статті 60 ЦК України суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Суд встановлює піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування. Відповідно до статті 243 СК України опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Згідно зі статтею 245 СК України якщо дитина постійно проживає у закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому дитячому закладі, функції опікуна та піклувальника щодо неї покладаються на адміністрацію цих закладів. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів. Відповідно до ч. 2, 3 ст.166 Сімейного Кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Частиною 2 ст. 182 вказаного Кодексу передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною 3 ст. 193 Сімейного кодексу України встановлено, що за рішенням суду аліменти можуть перераховуватись на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Враховуючи те, що позбавлення батьківських прав не звільняє відповідача від обов`язку утримувати дитину, суд вважає можливим в цій частині позов задовольнити частково, і стягувати щомісячно з [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 30 червня 2023 року до досягнення [PERSON] , повноліття, тобто до [INFO] на особовий рахунок відкритий у відділенні Державного ощадного банку України на ім`я дитини. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Що стосується вимоги про зобов`язання відділу ДРАЦС внести до актового запису про народження відомості про позбавлення батьківських прав батька, суд зазначає наступне. Відносини, пов`язані з проведенням державної реєстрації актів цивільного стану, внесенням до актових записів цивільного стану змін, їх поновленням і анулюванням, а також засади діяльності органів державної реєстрації актів цивільного стану визначено Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 01.07.2010 року, що діє з 27.07.2010 року. Згідно із ч. 1 ст. 6 вказаного Закону, відділи державної реєстрації актів цивільного стану проводять державну реєстрацію народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті, вносять зміни до актових записів цивільного стану, поновлюють та анулюють їх; формують Державний реєстр актів цивільного стану громадян, ведуть його, зберігають архівний фонд; здійснюють відповідно до законодавства інші повноваження. Приписами ч. 1 ст. 22 цього ж Закону встановлено, що внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. За наслідками перевірки зібраних документів орган державної реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому. У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку. Зміни до актових записів цивільного стану та порядок їх внесення регулюються Правилами внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затвердженими наказом Міністерства юстиції України 12.01.11 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14.01.2011 року за № 55/18793 «Про затвердження Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання» із змінами, внесеними згідно з Наказами Міністерства юстиції № 709/5 від 10.05.2012 року та № 1161/5 від 03.08.2012 року. Відповідно до п.п. 1.15, 2.16.7, 2.18 Правил: відмова органів державної реєстрації актів цивільного стану у внесенні змін до актових записів цивільного стану, їх поновленні та анулюванні може бути оскаржена в судовому порядку; на підставі рішення суду про внесення змін, доповнень або виправлень в актові записи цивільного стану вносяться відповідні зміни, які зазначені в рішенні суду; зміни до актового запису цивільного стану вносяться відділом державної реєстрації за місцем зберігання відповідного актового запису цивільного стану. Згідно п. 2.14 Правил, підставою для внесення відповідних відміток в актові записи цивільного стану, у тому числі про анулювання та поновлення, є: рішення суду про усиновлення (удочеріння), про позбавлення або поновлення батьківських прав, про розірвання шлюбу, визнання шлюбу недійсним, поновлення шлюбу після його розірвання у випадку, передбаченому статтею 118 Сімейного кодексу України, анулювання актових записів цивільного стану, у яких зазначено про необхідність проставлення відмітки у відповідному актовому записі цивільного стану, визнання розірвання шлюбу фіктивним; висновок відділу державної реєстрації актів цивільного стану про визнання шлюбу недійсним та анулювання актового запису про шлюб; висновок відділу державної реєстрації актів цивільного стану про анулювання актового запису цивільного стану; актовий запис про розірвання шлюбу. Таким чином, в цій частині позовних вимог слід відмовити, оскільки такі вимоги є передчасними. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, суд покладає на відповідача судові витрати. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Outcome: partial