Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-23 00:00:00

До суду звернувся позивач [PERSON] з позовною заявою у якій просить встановити юридичний факт про те, що [PERSON] , [INFO] , уродженка села Григорівка Баришівського району теперішнього Броварського Київської області є дочкою [PERSON] померлого [INFO] . Встановити юридичний факт про те, що [PERSON] [INFO] , уродженка села Григорівка Баришівського району теперішнього Броварського Київської області є онукою [PERSON] [INFO] уродженки села Комарівка Переяслав-Хмельницького району Київської області, померлої [INFO] . Встановити юридичний факт про те, що [PERSON] , яка померла [INFO] , записів в Погосподарській книзі Яблунівської сільської ради Баришіського району Київської області теперішній Яблунівський старостинський округ Березанської міської ради Броварського району Київської області відносно земельної ділянки та майна, що по [ADDRESS] , а саме: належність померлій [INFO] [PERSON] записів: Погосподарській книзі №5 за 1971-1973 роки особовий рахунок № [NUMBER] [PERSON] , в Погосподарській книзі №6 за 1971-1973 роки, особовий рахунок № [NUMBER] [PERSON] , в Погосподарській книзі №5 за 1977-1979 роки, особовий рахунок № [NUMBER] [PERSON] , в Погосподарській книзі №5 за 1980-1982 роки особовий рахунок№ [NUMBER] [PERSON] , в Погосподарській книзі№5 за 1983-1985 роки [PERSON] , в Погосподарській книзі №6 за1986-1990 роки особистий рахунок № [NUMBER] [PERSON] , в Погосподарській книзі №17 за 1991-1995 роки особистий рахунок№ [NUMBER] [PERSON] . Визнати за [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] право власності на земельну ділянку та майно у спадок, а саме: Визнати право власності на зазначені в Погосподарській книзі Яблунівської сільської ради Баришівського району Київської області теперішній Яблунівський старостинський округ Березанської міської радою Броварського району Київської області земельну ділянку площею 0,3300 гектари та житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою [ADDRESS] в порядку спадкування за законом за [PERSON] та [PERSON] , після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Визнати право спільної власності за [PERSON] та [PERSON] яке поділене за їх згодою, на земельну ділянку та житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою [ADDRESS] , а саме: на земельну ділянку площею 0,3300 га, всі погосподарські споруди сарай, погріб, огорожа, ворота, вбиральня в будинку-веранда, горище, сіни, кухня, піч як майно спільного користування, кімнати будинку які зазначені в «по етажному плані будинку» : кімната площею 16.40 кв.м. є спадковою власністю [PERSON] , кімната площею 8,40 кв.м. є спадковою власністю [PERSON] . Зобов`язати [PERSON] надати вільний доступ через свою кімнату [PERSON] до його кімнати. Свої позовні вимоги позивачі [PERSON] та [PERSON] обґрунтовує тим, що на спадкове майно, яке залишилось після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , маються спадкоємці вони як онуки. Оскільки їх батько [PERSON] син [PERSON] помер [INFO] . На спадщину яка залишилась після смерті баби [PERSON] можуть претендувати дочка їх померлого [INFO] дядька [PERSON] який був сином [PERSON] , [PERSON] та дружина померлого дядька [PERSON] . Рішенням Голосіївського районного суду від 09.08.2017 року був встановлений факт родинних відносин його з батьком [PERSON] оскільки документи про його народження не збереглися в Переяслав-Хмельницькому міськрайонному відділі державної реєстрації актів цивільного стану за місцем його народження під час другої світової війни архів згорів. Під час життя їх дядько [PERSON] теж через суд рішенням Баришівського районного суду від 29 липня 2016 року та постановою Київського апеляційного суду від 24 листопада 2021 року встановив родинні відносини з своєю матір`ю [PERSON] . Третіми особами, що заявляють самостійні вимоги були визнані [PERSON] , яка є дочкою померлому [PERSON] , [PERSON] онукою та дружина дядька [PERSON] . Для визнання обставин про прийняття спадщини після смерті їх баби [PERSON] та визнання права власності на спадкове майно необхідно встановити факт родинних відносин [PERSON] з [PERSON] як онукою. Крім того, [PERSON] належало майно до якого входила земельна ділянка по [ADDRESS] про, що маються записи у Погосподарській книзі з 1971, які раніше з 1971 року по 2021 рік велися Яблунівською сільською радою Баришівського району Київської області, а з 2021 року Березанською міською радою Броварського району Київської області її Яблунівським старостинським округом по 2023 роки. Погосподарська книга селищної ради до 1995 року була єдиним документом, який вказував про належність нерухомого майна в сільській місцевості тій чи іншій особі. В Погосподарській книзі Яблунівської селищної ради №6 Яблунівської сільської ради за 1986-1990 роки особистий рахунок № [NUMBER] та Погосподарської книги №17 Яблунівської сільської ради за 1991-1995 роки особистий рахунок № [NUMBER] , зазначені земельна ділянка та майно, що по [ADDRESS] належало [PERSON] . Проте в Погосподарській книзі відносно майна, що по [ADDRESS] в п.6 Витягу - за 1986-1990 роки особистий рахунок № [NUMBER] вказано про належність майна [PERSON] , п.7 Витягу-за 1991-1995 роки особистий рахунок № [NUMBER] вказано про належність майна [PERSON] . В Погосподарській книзі Яблунівської сільської ради відносно земельної ділянки та майна, що по [ADDRESS] вказано про належність даної земельної ділянки її чоловіку- [PERSON] і поряд з прізвищем її чоловіка [PERSON] в Погосподарській книзі №5 за 1971-1973 роки особовий рахунок № [NUMBER] зазначено прізвище ім`я по батькові [PERSON] , в Погосподарській книзі №5 за 1971-1973 роки особовий рахунок№ [NUMBER] зазначено прізвище ім`я по батькові [PERSON] , в Погосподарській книзі №5 за 1983-1985 роки особовий рахунок № [NUMBER] зазначено прізвище ім`я по батькові [PERSON] . В зазначеній Погосподарській книзі не збігаються з прізвищем ім`ям по батькові зазначені в свідоцтві про смерть та в рішенні Голосіївського районного суду Київської області з [PERSON] . Їх батько [PERSON] при житті фактично прийняв спадщину, шляхом фактичного прийняття її після смерті [INFO] його матері, [PERSON] . Спадщину після смерті [INFO] їх батька [PERSON] вони фактично прийняли. Позивачка [PERSON] проживала до травня 2002 року по [ADDRESS] з 1971 року, куди її привезли батьки до діда та баби [PERSON] та [PERSON] з якими проживала з 1986 року і тітка інвалід [PERSON] , яка вийшла в той час на пенсію. Після смерті діда і баби, позивачка [PERSON] проживала з тіткою [PERSON] , яка доглядала за нею вела господарство до її смерті. З травня 2002 року позивачка [PERSON] займалась домогосподароством по [ADDRESS] вже з іншою тіткою [PERSON] , яка була зареєстрована в своїй квартирі в місті Переяслав-Хмельницькому і померла 2014 році. На час розгляду справи вони фактично господарюють по [ADDRESS] . Позивачі [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримали послались на вище означені обставини, просили позов задовольнити. Представник відповідача від Березанської міської ради Броварського району Київської області до судового засідання не з`явився, однак повідомив суд про можливість розгляду справи за його відсутністю свою думку стосовно позовної заяви суду доведено не було. Відзиву з запереченнями надано не було. Третя сторона, яка заявляє самостійні вимоги [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнала та не заперечувала проти задоволення заявлених позовних вимог. Повідомила, що вона відмовилась від належної їй частки у спадщині, яка залишилась після смерті баби [PERSON] , а саме будинку та будівельних споруд, земельної ділянки на якій знаходяться будинок та господарські будівлі, що по [ADDRESS] та земельного паю 3,33 га. Третя сторона, яка заявляє самостійні вимоги [PERSON] до судового засідання не з`явилась була належно повідомлена про час, місце розгляду справи. Свідок [PERSON] у судовому засіданні вказала, що дійсно вона довгий час проживала у сусідах з [PERSON] та її чоловіком. Знає її онуків [PERSON] та [PERSON] їх батьків, тіток, дядьків. З дитинства позивачка [PERSON] проживала з бабою та дідом. Коли не стало діда то залишилась жити з бабою та тіткою [PERSON] , яка потребувала догляду оскільки була інвалідом. Баба позивачки [PERSON] померла 1994 році, то позивачка проживала та доглядала за тіткою [PERSON] вела господарство до самої її смерті у 2002 році. Потім проживала та доглядала за другою тіткою [PERSON] яка померла в 2014 році. Зараз проживає одна веде господарство разом з братом позивачем [PERSON] , який допомагає її доглядати садибу. Свідок [PERSON] у судовому засіданні вказала, що одружений з [PERSON] знав її бабусю [PERSON] , не раз приїжджали до неї у гості у село Григорівку допомагали чим могли у господарстві. Крім баби там проживала її дочка [PERSON] та онука позивачка [PERSON] , яка доглядала за бабусею та її сестрою, яка доводиться його дружині [PERSON] рідною тіткою. Потім коли бабуся та тітка померли позивачка залишилась у цьому будинку, де допомагав вести господарство її брат [PERSON] .. У якості свідка допитана [PERSON] , яка дала на це згоду та вказала у судовому засіданні, що дійсно вона є онукою [PERSON] . Вони часто з чоловіком приїжджали до бабусі у село, де проживала разом з бабусею її двоюрідна сестра позивачка [PERSON] , яка є онукою [PERSON] , вона доглядала за бабусею та бабусиною дочкою [PERSON] , яка є її тіткою. [PERSON] та [PERSON] також є її двоюрідним братом та сестрою та онуками [PERSON] . Вислухав пояснення сторін, дослідивши матеріали справи у повному об`ємі суд прийшов до думки про можливість задоволення заявлених вимог з таких підстав: Як слід з копії свідоцтва про народження, що [PERSON] народився [INFO] його батьками є [PERSON] та [PERSON] .(а.с.12) За копією свідоцтва про народження слід, що [PERSON] народилась [INFO] її батьками є [PERSON] та [PERSON] .(а.с.13) З копії свідоцтва про народження [PERSON] народилась [INFO] її батьками є [PERSON] та [PERSON] .(а.с.37) Згідно свідоцтва про шлюб [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 05 жовтня 1990 року після чого присвоєно прізвище чоловіка [PERSON] дружини [PERSON] .(а.с.38) Як слід з копії свідоцтва про укладення шлюбу [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 10 листопада 1995 року .Після укладення шлюбу присвоєно прізвище чоловіку [PERSON] , дружині [PERSON] .(а.с.39) Як слід з копії свідоцтва про смерть [PERSON] [INFO] померла в селі Григорівка Баришівського району Київської області у віці 82 років, [INFO] .(а.с.14) Відповідно листів, які надійшли від Переяслав-Хмельницького міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану, Головного територіального управління юстиції у місті Києві слід, що встановлений факт відсутності актового запису про народження [PERSON] за період з 1940 року по 1943 рік та книги державної реєстрації актів про народження не збереглися.(а.с.17-18) З копії свідоцтва про смерть [PERSON] помер у віці 56 років, [INFO] у селі Григорівка Баришівського району Київської області (а.с.15) З копії свідоцтва про смерть слід, що [PERSON] [INFO] , помер [INFO] у віці 72 років у місті Києві. (а.с.16) Відповідно копії паспорта [PERSON] був громадянином України.(а.с.40) Відповідно копії посвідки про народження [PERSON] народилась [INFO] її батьками були [PERSON] та [PERSON] .(а.с.69) За копією трудової книжки [PERSON] звільнена 15 лютого 1986 року у зв`язку з виходом на пенсію по інвалідності ст.38 КЗпП УРСР. (а.с.70) Як слід з копії свідоцтва про смерть [PERSON] померла [INFO] у віці 63 років у селі Григорівка Баришівського району Київської області.(а.с.71) Згідно рішення від 29 липня 2016 року Баришівського районного суду Київської області слід, що позовні вимоги [PERSON] були задоволенні, був встановлений факт родинних відносин з [PERSON] [INFO] , яка є рідною матір`ю [PERSON] [INFO] а також визнано право власності на майно у спадок житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами який розташований у [ADDRESS] після смерті його матері [PERSON] , яка померла [INFO] .(а.с.19-20) Як слід з рішення апеляційного суду Київської області від 30 травня 2017 року апеляційна скарга [PERSON] та [PERSON] задоволена частково. Рішення Баришівського районного суду Київської області від 29 липня 2016 року скасовано в частині визнання права власності на спадкове майно та ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання за ним права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташованими за адресою [ADDRESS] , відмовлено. (а.с.21) Згідно постанови Верховного суду від 27 лютого 2020 року касаційну скаргу [PERSON] було задоволено частково. Рішення апеляційного суду Київської області від 30 травня 2017 року в частині позову [PERSON] правонаступником якого є [PERSON] , до Яблунівської сільської ради Баришівського району Київської області про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.(а.с.24-28) Згідно постанови Київського апеляційного суду від 24 листопада 2021 апеляційну скаргу [PERSON] та [PERSON] було частково задоволено. Рішення Баришівського районного суду Київської області від 29 липня 2016 року було скасовано в частині та ухвалено нове. Провадження у справі за позовом [PERSON] до Яблунівської сільської ради Баришівського району Київської області про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом-закрито. (а.с.33-34) Згідно копії рішення від 09 серпня 2017 року Голосіївського районного суду міста Києва був встановлений факт того, що [PERSON] , [INFO] уродженка села Комарівка Переяслав-Хмельницького району Київської області жителька села Григорівка Баришівського району Київської області, яка померла [INFO] є рідною матір`ю померлого [INFO] [PERSON] . Крім того був встановлений факт того, що [PERSON] [INFO] син померлого [PERSON] є онуком померлої [PERSON] .(а.с.10-11) За рішенням від 05 грудня 2022 року Баришівського районного суду Київської області позовну заяву [PERSON] до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Скляр Оксани Станіславівни, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання нотаріальних дій нечинним, визнання свідоцтва про спадщину за законом №2537 від 15 серпня 2017 року в частині майна оформленого у спадкову власність на [PERSON] недійсним, визнання права власності [PERSON] на майно, отриманого на підставі свідоцтва №2537 від 15 серпня 2007 року про право на спадщину недійсним-задоволено частково. Визнано свідоцтво на спадщину за законом №2537 видане 15 серпня 2017 року в частині майна, що по [ADDRESS] , оформленого у спадкову власність на [PERSON] -недійсним. Скасовано державну реєстрацію прав та їх обтяжень і рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Скляр Оксани Станіславівни індексний номер 36620468 від 15 серпня 2017 року, відносно приватної власності [PERSON] на майно, що по [ADDRESS] . Зобов`язано приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Скляр Оксану Станіславівну внести зміни до Державного реєстру прав, щодо скасування в реєстрі приватної власності [PERSON] на майно, що по [ADDRESS] .(а.с.60-65) З копії ухвали від 09 лютого 2023 року Баришівського районного суду Київської області були виправлені описки у прізвищі [PERSON] де було зазначено « [PERSON] », у ім`ям по батькові [PERSON] , де було зазначено « [PERSON] ».(а.с.66-67) Як слід з копії Витягу з Державного реєстру речових прав на підставі рішення від 05 грудня 2022 року Баришівського районного суду Київської області та ухвали від 09 лютого 2023 року Баришівського районного суду про виправлення описки, речове право власника [PERSON] скасовано 08 березня 2023 року.(а.с.68) В Погосподарській книзі №5 за 1971-1973 роки особистий рахунок № [NUMBER] - мається запис [PERSON] .(а.с.41) в Погосподарській книзі №6 за 1971-1973 роки, особовий рахунок № [NUMBER] [PERSON] .(а.с.42) в Погосподарській книзі №5 за 1977-1979 роки, особовий рахунок № [NUMBER] [PERSON] .(а.с.43) в Погосподарській книзі №5 за 1980-1982 роки особовий рахунок № [NUMBER] [PERSON] .(а.с.44) в Погосподарській книзі №5 за 1983-1985 роки особистий рахунок № [NUMBER] [PERSON] . (а.с.45) в Погосподарській книзі №6 за1986-1990 роки особистий рахунок № [NUMBER] [PERSON] .(а.с.46) в Погосподарській книзі №17 за 1991-1995 роки особистий рахунок № [NUMBER] [PERSON] .(а.с.47) Копія договору між позивачами від 05 травня 2023 року про домовлення , що спадкове майно по [ADDRESS] , а саме: земельна ділянка, всі господарські споруди та будинок є спадковим майном спільної власності загального користування. Кімнати у будинку по [ADDRESS] зазначені в «по етажному плані будинку» кімната площею 16.40 кв. м є спадковою власністю [PERSON] , кімната площею 8.40 кв.м. є спадковою власністю [PERSON] . При цьому [PERSON] надає вільний доступ через свою кімнату [PERSON] у його кімнату.(а.с.73-75) Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та статтею 8 Конституції України гарантовано кожному право звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина. Відповідно ч.1 ст.2 ЦПК України слід, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 4 ЦПК України слід, що кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 13 ЦПК України слід, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За ст. 76 ЦПК України « Доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються в тому числі і показаннями свідків.» Відповідно до ст. 89 ЦПК України «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).» За п.1 ч.1 ст. 315 ЦПК України слід, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; Як слід з ч.2 ст.315 ЦПК України , що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 5 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» слід, що суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадянського стану. Отже, аналізуючи докази, судом встановлено, що позивачка [PERSON] , яка є дочкою [PERSON] , який помер [INFO] є онукою його матері [PERSON] , яка померла [INFO] . У суд не виникло сумніву про те, що розбіжність у написі прізвища не є перешкодою у визнанні родинних відносин між позивачкою [PERSON] та [PERSON] .. Крім того з досліджених письмових доказів стосовно записів у Погосподарській книзі, де маються розбіжність у напису прізвища та імені, а саме [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Однак стороною позивачів були надані належні та допустимі докази того, що саме їх баба [PERSON] проживала довгий час за однією і тією адресою в селі Григорівка Баришівського теперішнього Броварського району Київської області мала будинок з господарськими спорудами, земельну ділянку. Напис прізвища та імені крім ім`я по батькові, яке було не змінне у Погосподарській книзі через значний проміжок часу кожен раз, спотворювався посадовою особою, яка робила відповідні в ній записи, що привело до різного їх напису. Оскільки відповідно до п.4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України Цивільний Кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання ним чинності застосовуються норми Цивільного Кодексу Української РСР в ред. 1963 року. Дане домоволодіння зареєстровано в погосподарській книзі Яблунівської сільської ради із наданим відповідним адресом [ADDRESS] . Як вбачається із наявних у матеріалах справи копій з погосподарських книг за 1971-1973 роки,1977-1979 роки,1980-1982 роки.1983-1985 роки.1986-1990 роки1991-1995 роки, де зазначено, що роком забудови спірного житлового будинку, що входить у спадкову масу, є 1964 рік. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку (п.3.1 Листу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. N 24-753/0/4-13 Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування ). За таких обставин, слід прийти до висновку, що домоволодіння по [ADDRESS] побудовано відповідно до діючого на час його будівництва законодавства та належним чином було зареєстровано органом місцевого самоврядування. Порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР був встановлений інструкцією, яка була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP від 31.01.1966 року, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Згідно з пунктами 4, 7 цієї Інструкції підлягали реєстрації всі будинки і домоволодіння, у тому числі належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалась вона на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів, перелік яких додано до вказаної Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Пленум Верховного Суду України у п. 9 своєї постанови від 04 жовтня 1991 року № 7 Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок роз`яснив, що право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Крім того, згідно п. 3.2. Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 р. № 127, індивідуальні (садибні) будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05.08.1992 року не належать до самочинного будівництва. Як зазначено у в п.3.3 листу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. N 24-753/0/4-13 Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування, за змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками №32 та №33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. У період чинності Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, що затверджена Міністерством комунального господарства Українського РСР 31 січня 1966 року, державна реєстрація нерухомого майна не проводилась в сільській місцевості. Отже, на момент смерті [PERSON] являлась власником домоволодіння будинку [ADDRESS] та земельної ділянки на якій вони були збудовані. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР ( 1963 року), не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженням. Прийнята спадщина вважається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Прийняття спадщини підтверджується різними діями спадкоємців, які за своїм характером свідчать що в шестимісячний строк з часу відкриття спадщини вони фактично вступили у володіння ( користування, розпорядження) спадковим майном. Як слід з ст.529 ЦК УРСР (1963 року) слід, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Згідно ч.2 ст. 553 ЦК УРСР (в ред. 1963 року) спадкоємець за законом чи за заповітом вправі відмовитися від спадщини протягом 6 місяців з дня її відкриття. Як було встановлено у судовому засіданні третя особа, яка заявляє самостійні вимоги [PERSON] відмовилась від прийняття спадщині після смерті їх сумісної баби [PERSON] .. Відповідно до ст.549 ЦК УРСР 1963 року, спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Згідно роз`яснень Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року, при вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилася і була прийнята до 01 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм Цивільного Кодексу 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в Постанові «Про практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995року (з відповідними змінами, які діяли на час виникнення даних правовідносин), заява про встановлення факту прийняття спадщини та місця її відкриття може бути розглянута судом, якщо орган, який вчиняє нотаріальні дії, не вправі видати заявникові свідоцтво про право на спадщину через відсутність або недостатність документів, що необхідні для підтвердження в нотаріальному порядку факту вступу в управління або володіння спадковим майном. У відповідності до постанови №7 Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року. Стаття 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року, яка діяла на момент смерті спадкодавця [PERSON] позивачі [PERSON] та [PERSON] передбачали, що вони як спадкоємці прийняли спадщину оскільки вони фактично вступили в управління або володіння спадковим майном. Згідно правових висновків Верховного Суду, висловлених у постанові від 01.11.2018 року про справі № 2-о-14/11 у пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Відповідно до пунктів 4, 5 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Отже, відносини спадкування регулюються ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. Правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 01 липня 2003 року й не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до статей 529-530 ЦК Української РСР. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в Постанові «Про практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995 року (з відповідними змінами, які діяли на час виникнення даних правовідносин), заява про встановлення факту прийняття спадщини та місця її відкриття може бути розглянута судом, якщо орган, який вчиняє нотаріальні дії, не вправі видати заявникові свідоцтво про право на спадщину через відсутність або недостатність документів, що необхідні для підтвердження в нотаріальному порядку факту вступу в управління або володіння спадковим майном. У відповідності до постанови №7 Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року. Відповідно до ст.551 ЦК України(1963рік) слід, якщо спадкоємець, закликаний до спадкоємства за законом або за заповітом, помер після відкриття спадщини, не встигнувши її прийняти в установлений строк (стаття 549 цього Кодексу), право на прийняття належної йому частки спадщини переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Це право померлого спадкоємця може бути здійснене його спадкоємцями на загальних підставах протягом строку, що залишився для прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. Отже як було встановлено, що спадкодавець [PERSON] при житті мала будинок з господарськими будівлями, земельну ділянку для будівництва та обслуговування споруд. На час будівлі будинку та господарських споруд у сільській місцевості право на них не залежало від державної реєстрації цього права. Записи у погосподарських книгах які велись у сільських радах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), підтверджували це право приватної власності. Право власності на будинок, господарськи споруди, земельну ділянку на якої будувались ці будівлі належали на праві приватної власності спадкодавцю [PERSON] .. Після смерті спадкодавця [PERSON] залишилися її діти сини [PERSON] , [PERSON] , дочки [PERSON] , [PERSON] які не встигли прийняти спадкове майно та оформити його належним чином і також померли. Позивачі [PERSON] , [PERSON] які є онуками спадкодавцю, мають право на прийняття належної їм частки спадщини яка перейшла до них від батька, дядька, тіток, які були спадкоємцями під час життя (спадкова трансмісія) і є спадкоємцями за законом. Прийняття ними спадщини підтверджується їхніми різними діями, які за своїм характером свідчать, що в шестимісячний строк з часу відкриття спадщини вони фактично вступили у володіння ( користування, розпорядження) спадковим майном. З таких підстав дії позивачів законні та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved