Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-08 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернулося в суд із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 5462741, укладеним 30 січня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» (далі ТОВ «Авентус Україна») та [PERSON] , в розмірі 65496 грн. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 30 січня 2022 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] укладено кредитний договір № 5462741, за умовами якого відповідач отримав кредитні кошти, які зобов`язався повернути та сплатити проценти за користування ними. На підставі договору факторингу № 19062023, укладеного 19 червня 2023 року між ТОВ «ФК «ЄАПБ» та ТОВ «Авентус Україна», а також доданого до нього реєстру боржників, право вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором перейшло до ТОВ «ФК «ЄАПБ». З огляду на те, що [PERSON] свої зобов`язання за кредитним договором № 5462741 не виконав, право вимоги за яким перейшло до позивача, тому ТОВ «ФК «ЄАПБ» заявлено позов про стягнення з нього заборгованості в розмірі 65496 грн., яка складається з тіла кредиту в розмірі 24000 грн. та процентів в розмірі 41496 грн. Представник позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ» в судове засідання не з`явився, у позовній заяві сформовано клопотання про розгляд справи за відсутності представника ТОВ «ФК «ЄАПБ». Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов в частині заявленого ТОВ «ФК «ЄАПБ» до стягнення тіла кредиту визнав повністю, а щодо розміру процентів визнав частково та погоджувався на стягнення процентів в межах строку кредитування, тобто за 30 днів, із застосування розміру процентів 0,19 % від тіла кредиту за кожен день користування грошовими коштами. Обставини укладення 30 січня 2022 року між ним і ТОВ «Авентус Україна» кредитного договору № 5462741 і отримання кредиту в розмірі 24000 грн. не оспорював. Зазначив, що не зміг погасити кредит оскільки 24 лютого 2022 року через введення на території України воєнного стану підприємство, на якому він працював, зупинило свою діяльність і він втратив дохід. Підтверджував, що не сплачував будь-яких сум на погашення кредиту за договором № 5462741. Суд, заслухавши пояснення відповідача, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, дійшов таких висновків. Нормою п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК) встановлено, що договори та інші правочини є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі (ч. 1 ст. 205 ЦК). Положеннями ст. 526 ЦК визначено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно із п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4, 5 ст. 11 Закону). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. За змістом ч. 2 ст. 639 ЦК договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. З копії договору № 5462741 вбачається, що 30 січня 2022 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] укладено кредитний договір, за умовами якого товариство зобов`язалося надати споживачу кредит в розмірі 24000 грн., а споживач зобов`язався повернути кредитні кошти та сплатити проценти за користування ними (пункти 1.1, 1.2 договору). Строк кредиту 30 днів (п. 1.4 договору). Згідно з п. 1.5.1 договору тип процентної ставки фіксований, стандартна процентна ставка становить 1,90% в день і застосовується у межах строку кредиту, вказаного у п. 1.4 цього договору, якщо не виконані умови для застосування зниженої процентної ставки. За змістом п. 1.5.2 договору знижена процентна ставка становить 0,19% в день і застосовується якщо споживач у межах строку, визначеного в п. 1.4 договору або протягом трьох календарних днів, що слідують за датою закінчення такого договору, здійснить повне погашення кредитної заборгованості або протягом такого строку за ініціативою споживача відбудеться продовження строку кредиту на новий строк. Відповідно до п. 2.1 договору кредитні кошти надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахунку за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] або іншої платіжної картки, реквізити якої надані споживачем. Сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, здійснюватимуться згідно графіка платежів (п. 6.1 договору). У додатку № 1 до договору визначено дату видачі кредиту 30 січня 2022 року, дату платежу 1 березня 2022 року. За змістом п. 10.6 договору слідує, що договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом споживача, що відтворений шляхом використання споживачем одноразового ідентифікатора, який формується для кожного разу використання та направляється споживачу на номер мобільного телефону повідомлений останнім товариству. Такі ж умови договору визначені у Паспорті споживчого кредиту. Реквізити договору та Паспорту споживчого кредиту містять інформацію про їх підписання [PERSON] електронним підписом (одноразовим ідентифікатором: М662349). Відповідач не оспорює укладення кредитного договору від 30 січня 2022 року № 5462741 та отримання від ТОВ «Авентус Україна» кредитних коштів в розмірі 24000 грн. З копій договору факторингу № 19062023, акту прийому-передачі Реєстру боржників та витягу з Реєстру боржників за цим договором, укладених 19 червня 2023 року між ТОВ «Авентус Україна» (клієнт) і ТОВ «ФК «ЄАПБ» (фактор), вбачається, що ТОВ «Авентус Україна» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» право вимоги до [PERSON] за кредитним договором від 30 січня 2022 року № 5462741. Згідно з поданим позивачем розрахунком, станом на 31 жовтня 2023 року існує заборгованість [PERSON] по кредитному договору від 30 січня 2022 року № 5462741 в розмірі 65496 грн., а саме: 24000 грн. тіла кредиту і 47496 грн. процентів. Отже, враховуючи, що за умовами кредитного договору від 30 січня 2022 року № 5462741 [PERSON] отримав кредит, який у визначений в договорі строк не повернув, беручи до уваги те, що право вимоги за цим кредитним договором перейшло до ТОВ «ФК «ЄАПБ» на підставі договору факторингу, тому з урахуванням визнання відповідачем позовної вимоги про стягнення тіла кредиту, з [PERSON] слід стягнути на користь позивача 24000 грн. тіла кредиту. Пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, позивач, крім заборгованості за тілом кредиту, просив стягнути заборгованість за процентами за користування кредитними коштами. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Нормою ч. 2 ст. 10561 ЦК передбачено, що розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12 зробила висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом, а також пеню, застосовувати штрафні санкції, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК. Відповідно до п. 1.4 договору від 30 січня 2022 року № 5462741 кредит надано [PERSON] на строк 30 днів. У додатку № 1 до цього договору визначено термін здійснення платежу на погашення заборгованості 1 березня 2022 року. Матеріали справи не містять доказів про пролонгацію цього договору. Отже, нарахування процентів за користування кредитними коштами поза межами строку дії кредитного договору є безпідставним, а тому проценти в даному випадку нараховуються до 1 березня 2022 року. З наданого позивачем розрахунку (за період з 19 червня 2023 року по 31 жовтня 2023 року) вбачається, що заборгованість за процентами за користування кредитними коштами уже станом на 19 червня 2023 року становить 41496 грн. та не змінюється вподальшому. У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 2 жовтня 2020 року № 911/19/19 значиться про те, що суд має з`ясувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується; у разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання та максимального розміру стягуваних сум нарахувань. Отже,\~беручи до уваги строк кредитування, розмір процентів, визначений у п. 1.5.1 кредитного договору 1,90%, провівши розрахунок розміру процентів за користування тілом кредиту, суд доходить висновку, що з [PERSON] необхідно стягнути в користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованість за процентами в розмірі 13680 грн. (24000 грн. * 1,9% * 30 днів). При цьому суд відхиляє доводи відповідача щодо необхідності нарахування процентів за зниженою процентною ставкою 0,19%, оскільки як вбачається з п. 1.5.2 кредитного договору, ця процентна ставка нараховується лише у випадку повного погашення споживачем заборгованості у межах строку кредитування чи протягом трьох календарних днів після його закінчення або ж у випадку пролонгації договору. Відповідно до ст. 141 ЦПК стягненню із відповідача пропорційно до задоволеної частини позовних вимог також підлягають документально підтверджені судові витрати позивача в справі у сумі 1544,11 грн., оскільки позовні вимоги задоволені судом на 57,53%.

Outcome: partial