Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-15 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання права власності на майно у спільній сумісній власності, у якому просить визнати за нею та [PERSON] спільним сумісним майном подружжя: земельні ділянки площею 1,2123 га. за кадастровим номером 2120484000:01:000:0115 для ведення особистого селянського господарства, площею 2 га. за кадастровим номером 2120484400:01:000:0052 для ведення особистого селянського господарства, площею 0.5767 га. за кадастровим номером 2120480100:10:001:0350 для ведення особистого селянського господарства, площею 1.9 га. за кадастровим номером 2120480801:00:002:0030 для ведення особистого селянського господарства, площею 0.5417 га. за кадастровим номером 2120484800:10:000:0084 для ведення особистого житлового будівництва, адреса Закарпатська область Берегівський район Запсонська сільська рада, посилаючись на мотиви, викладені в позовній заяві. В обґрунтування позову\~ [PERSON] зазначила, що 16 травня 1998 року між сторонами укладено шлюб. За час перебування у шлюбі сторонами за спільні кошти набуто спірне майно, а саме земельні ділянки, які відповідно до вимог\~ст.60 СК України\~являється об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. 16.11.2023 року відповідачем через канцелярію суду подано відзив на позовну заяву, в якому він зазначив, що не згідний з позовними вимогами, з підстав викладених у відзиві та просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, однак подала заяву, згідно якої просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує та просять їх задовольнити в повному обсязі з підстав наведених у позові. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] до суду не з`явився, причини неявки суду не повідомив, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся, а тому по справі необхідно постановити заочне рішення, відповідно до ст. 280 ЦПК України через неявку відповідача в судове засідання. Перевіривши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які позивач посилався, як на підставу своїх вимог, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, надавши правову оцінку запереченню відповідача проти позовних вимог, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, з таких підстав. Згідно свідоцтва про одруження [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 16 травня 1998 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Берегівської райдержадміністрації, актовий запис №62. Судом встановлено, що під час перебування у шлюбі відповідач [PERSON] придбав вищевказані земельні ділянки на підставі договорів купівлі-продажу, які в реєстрі речових прав зареєстровані за ним. Так, відповідно до ч. 3\~ст. 77 ЦПК України\~сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1\~ст. 218 ЦК України\~\~заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків. Відповідач вказує на те, що спірне майно не може бути об`єктом поділу, так як придбане за його особисті кошти, і не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою моєю приватною власністю. На підтвердження вказаних обставин, додав копію трудової книжки та відомості з ДРФОПП про суми отриманих доходів у період з 2011 року по 2012 рік, згідно яких його середня заробітна плата складала на місяць 300\~000 гривен. Також, вказав, що позивачка взагалі не працювала з часу одруження та жодних доходів не мала. За таких обставин, суд вважає не доведеною позивачкою [PERSON] обставин використання спільних коштів подружжя під час укладення договорів купівлі-продажу земельних ділянок. Відповідно до п.1, 3 ч.1\~ст. 57 СК України\~особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-846цс16, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму\~статті 60 СК України\~та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не можна вважати безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Судом не приймається до уваги твердження позивачки про те, що вищезазначені спірні земельні ділянки\~є спільною сумісною власністю подружжя. Суд також оцінює критично твердження позивачки про те, що кошти на придбання вказаних ділянок були надані нею, оскільки даний факт в судовому засіданні не підтвердився. За таких обставин, аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до переконання, що у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя слід відмовити, у зв`язку з безпідставністю позовних вимог.

Outcome: dismissed