Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-22 00:00:00

[PERSON] звернулась до Корольовського районного суду м.Житомира із позовом, в якому просить визнати недійсним заповіт [PERSON] ( [INFO] , адреса: [ADDRESS] , який помер [INFO] ), посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Прімою Н.В. 11.01.2018 року (№ у спадковому реєстрі 61847334, № в реєстрі нотаріальних дій 49), на користь [PERSON] . В обґрунтування позову зазначила, що [INFO] помер її батько [PERSON] та відкрилась спадщина на належне йому майно, а саме на 1/3 частину квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] вона зверталась до нотаріуса для оформлення спадщини, як спадкоємець за законом першої черги та спадкоємець за заповітом, однак дізналась, що 11.01.2018 [PERSON] склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Прімою Н.В. (у спадковому реєстрі № 61847334, в реєстрі нотаріальних дій № 49) на користь відповідача [PERSON] . Разом з тим, за життя [PERSON] мав ряд серйозних психічних та неврологічних захворювань, а саме хворобу альцгеймера, енцефалопатію, деменцію, у зв`язку з чим, на її думку, при складанні вищевказаного заповіту спадкодавець не міг усвідомлювати своїх дій та керувати ними, а тому заповіт є недійсним. Ухвалою судді Корольовського районного суду м.Житомира у даній справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження із повідомленням сторін та призначено підготовче засідання. 22 жовтня 2020 року на адресу Корольовського районного суду м.Житомира від відповідачки [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просить відмовити в задоволенні позову за безпідставністю. В обґрунтування поданого відзиву зазначила, що померлий [INFO] [PERSON] є її дядьком, а позивач по справі [PERSON] є її двоюрідною сестрою. Після смерті своєї дружини [PERSON] звернувся до неї з проханням про підтримку та допомогу, оскільки тяжко переживав втрату, і на його прохання [PERSON] кожного дня приходила до нього, готувала їсти, купувала продукти, прибирала у квартирі, вони разом гуляли на вулиці. Також зазначила, що [PERSON] був психічно здоровою людиною, на обліку у лікаря психіатра ніколи не перебував, при цьому, протягом всього свого життя він займав керівні посади, був свідомою та відповідальною особою. Крім того, вказала, що на момент складання оскаржуваного заповіту [PERSON] повністю усвідомлював та розумів значення своїх дій, про що, зокрема, свідчить те, що після посвідчення оспорюваного заповіту, а саме 07 червня 2018 року [PERSON] самостійно звернувся до нотаріуса для посвідчення довіреності на представництво його інтересів на ім`я [PERSON] , перед посвідченням якої приватний нотаріус Житомирського районного нотаріального округу Кулініч Н.А. перевіряла дієздатність довірителя. Вважає, що волевиявлення [PERSON] , спрямоване на передачу їй майна та зафіксоване в оспорюваному заповіті від 11 січня 2018 року, було вільним та відповідало його волі, і підтверджується відеозаписом розмов її з померлим, в яких останній висловлював свої бажання, одним з яких було заповісти все своє майно [PERSON] 23 жовтня 2020 року на адресу Корольовського районного суду м.Житомира від представника відповідача [PERSON] - адвоката Поліщука Руслана Миколайовича надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просить відмовити в задоволенні позову [PERSON] за безпідставністю. В обґрунтування поданого відзиву представник відповідача вказав, що посвідчення заповіту 29.11.2014 на користь [PERSON] та 11.01.2018 на користь [PERSON] здійснювалось одним і тим самим приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Прімою Н.В., що свідчить про те, що спадкодавець [PERSON] був психічно здоровою людиною та в повному обсязі розумів значення своїх дій під час складання обох заповітів. Також вказав, що складання заповіту на ім`я [PERSON] було ініціативою та бажанням померлого [PERSON] . Ухвалою Корольовського районного суду м.Житомира від 14 травня 2021 року у вищевказаній справі призначено судово-психіатричну (посмертну) експертизу, проведення якої доручено Комунальному некомерційному підприємству «Обласний медичний спеціалізований центр» Житомирської обласної ради, та на час проведення експертизи зупинено провадження по справі. Ухвалою Корольовського районного суду м.Житомира від 11 січня 2022 року провадження у справі поновлено. Ухвалою Корольовського районного суду м.Житомира від 23 листопада 2022 року, постановленою без виходу суду до нарадчої кімнати, задоволено клопотання представника позивача про виклик судового експерта [PERSON] та представника відповідачки про допит свідків, а також закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою Корольовського районного суду м.Житомира від 16 січня 2023 року, постановленою без виходу суду до нарадчої кімнати, задоволено клопотання представника позивача про виклик судового експерта Гриньової І.Г. з метою надання пояснень щодо висновку. Ухвалами Корольовського районного суду м.Житомира від 11 вересня 2023 року та від 23 січня 2024 року відмовлено у задоволенні клопотань представника позивача Янчука М.О. про призначення додаткової судово-психіатричної експертизи у цивільній справі №296/7017/20. Представник позивача [PERSON] - адвокат Янчук М.О. в судових засіданнях підримав позов з підстав, викладених у ньому, просив його задовольнити. Вказав, що спадкодавець [PERSON] під час складання спірного заповіту не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ним в силу наявних у нього захворювань. [PERSON] перераховувала гроші [PERSON] за догляд батька, тобто такий відбувався по домовленості. Зауважив, що висновок експерта посмертної судово -психіатричної експертизи, наявний в матеріалах справи, є неповним, оскільки для проведення експертизи не вистачає вихідних даних в частині отримання/не отримання спадкодавцем ліків до складення заповіту та станом на момент його складення. Оскільки відповідачка [PERSON] не з`являється в судові засіданні і відмовляється приймати участь в таких в режимі відеоконференції, просив визнати встановленим факт, що відповідачка не давала ліків померлому, а тому останній в силу хвороби на момент складення заповіту не міг усвідомлювати своїх дій та керувати ними. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Поліщук Р.М. позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні з підстав, викладених у поданих відзивах на позовну заяву. Вказав, що в 2014-2015 роках позивачка виїхала на постійне проживання до Німеччини, за батьком не доглядала, натомість відповідачка доглядала померлого. Щодо лікування померлого, то зі слів [PERSON] , вона не пам`ятає, які саме ліки за призначенням лікарів давала йому до моменту смерті, оскільки минуло багато часу. Відповідач [PERSON] подала до суду заяву, відповідно до змісту якої просить продовжувати слухати справу та завершити розгляд справи без її участі за участі її представника Поліщука Р.М. , оскільки вона на даний час перебуває у Польщі та до України повернеться після закінчення війни. Також в поданій заяві відповідач просить відмовити у задоволенні позову. Третя особа - приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Пріма Н.В. подала до суду клопотання, відповідно до змісту якого судове засідання просить проводити без її участі. Вислухавши пояснення представників сторін по справі, показання свідків, дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є донькою [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] та копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Згідно копії заповіту від 29 січня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Прімою Ніною Василівною, зареєстрованого в реєстрі за №284 та витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №36475502 від 29.01.2014 (номер у спадковому реєстрі 55666849), [PERSON] , [INFO] , на випадок своєї смерті все рухоме і нерухоме майно, яке належить йому або буде належати йому на день смерті, з чого б воно не складалось та де б воно не знаходилось, і все те, на що він за законом матиме право, заповів доньці, [PERSON] , [INFO] . Згідно копії заповіту від 11 січня 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Прімою Ніною Василівною, зареєстрованого в реєстрі за №49 та витягу зі Спадкового реєстру №61257023 від 12.08.2020 (номер у спадковому реєстрі 61847334), [PERSON] , [INFO] , на випадок своєї смерті все рухоме і нерухоме майно, яке належить йому або буде належати йому на день смерті, з чого б воно не складалось та де б воно не знаходилось, і все те, на що він за законом матиме право, заповів племінниці, [PERSON] , [INFO] . Складений ним раніше заповіт, який посвідчений 29 січня 2014 року Прімою Н.В. , приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу, за реєстровим №284, він скасовує. Заповіт записаний нотаріусом, зі слів [PERSON] , до підписання прочитаний уголос заповідачем, та підписаний ним особисто о 15 годині 00 хвилин. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . У відповідності до інформаційної довідки №219716956 від 10.08.2020 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності належить 1/3 частка квартири [ADDRESS] . Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне. Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно положень частин 1-3 статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно статті 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до частин 1 та 2 статті 1234 ЦК України, право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Згідно частин 1 та 2 статті 1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування. Згідно зі статтею 1247 ЦК України, заповіт складається у письмовій формі із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251, 1252 цього Кодексу. Частинами другою, третьою та четвертою статті 1254 ЦК України закріплено, що заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Якщо новий заповіт, складений заповідачем, був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків, встановлених статтями 225 і 231 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Згідно положень ч.2 та ч.4 статті 1257 ЦК України, за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах. Зі змісту наведених норм вбачається, що дійсним, тобто таким, що відповідає вимогам закону є заповіт, який посвідчений уповноваженою особою, яка мала на це право в силу закону, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі. Для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 грудня 2021 року у справі №635/3664/16 (провадження №61-14002св21) зазначено, що "для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, і в основу рішення суду про недійсність правочину не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях. Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду: від 19 червня 2019 року у справі №554/11179/13-ц (провадження № 61-30685св18), від 02 листопада 2020 року у справі №326/81/15 (провадження №61-837св19), від 26 травня 2021 року у справі №639/348/17 (провадження №4822св21). З такого ж тлумачення наведених норм щодо необхідності установлення абсолютної неспроможності особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними як підстави для визнання цього правочину недійсним відповідно до частини першої статті 225 ЦК України, виходив Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11 листопада 2019 року у справі №496/4851/14-ц (провадження № 61-7835сво19), у якій, крім наведеного, зазначив, що для визнання правочину недійсним за цією нормою необхідна наявність факту, що особа саме у момент укладення договору не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину. У контексті викладеного слід розуміти, що підставою для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, має бути встановлена судом абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними". Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно копії спадкової справи №48/2020, наданої приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Прімою Ніною Василівною на виконання ухвали суду від 04.12.2020, після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , із заявами про прийняття спадщини звернулися [PERSON] та [PERSON] . У відповідності до довідки, виданої головою ОСББ "Київська 62" від 17.08.2020 №10, яка міститься в матеріалах спадкової справи №48/2020 вбачається, що [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , на момент смерті і за шість місяців до смерті проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , і разом з ним були зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Згідно висновку судово - психіатричного експерта КНП "Обласний медичний спеціалізований центр" Житомирської обласної ради, в складі членів комісії: [PERSON] та [PERSON] , №360-2021 від 22.12.2021, [PERSON] , [INFO] , страждав на органічне ураження головного мозку змішаного генезу (дисциркулярного, гіпертензивного, гіпоксичного, інтоксікаційного) з інтелектуально - мнестичним зниженням та періодичним порушенням психіки у вигляді станів сплутаності свідомості, галюцинаційного та депресивного розладів, що відповідає шифру F 06.8 МКХ-10. Також у вищевказаному висновку зазначено, що відповісти на питання "Чи був здатний [PERSON] в силу своєї хвороби та відповідного лікування/прийому лікарських препаратів, усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними в момент підписання заповіту, 11.01.2018" - по представленим матеріалам неможливо. У зазначеному вище висновку №360-2021 від 22.12.2021, комісія зазначила, що враховуючи анамнез життя [PERSON] (мав вищу освіту, багато років працював на керівній посаді), висновки лікарів - невропатологів (з 2015 р відмічали мнестичне зниження, а в 2017 р - вже інтелектуально - мнестичне зниження, швидке виснажування після розумового навантаження, емоційно - вольові розлади), висновки лікарів - психіатрів диспансерного, приймального, терапевтичного та геронтологічного відділення (малодосяжний до мовного контакту через виражене інтелектуально - мнестичне зниження, фіксаційна амнезія, плутає події, емоційно лабільний, схильний не тримати афект, не має повної критики, потребує догляду та нагляду) - [PERSON] виявляв ознаки інтелектуально - мнестичного зниження. Проте, ступінь інтелектуально - мнестичного зниження на момент підписання заповіту (11.01.2018) по представленій документації - визначити неможливо. Достовірна інформація щодо подальшого лікування (прийому ліків) з приводу соматичних та психічних розладів, фізичного та психічного стану заповідача - наявність серцевої чи дихальної недостатності, порушення серцевого ритму, які могли спричинити погіршення психічного стану, після виписки, напередодні та в день підписання заповіту 11.01.2018 - відсутня. На флеш - карті відео, зняті після підписання заповіту, у вересні 2018 р (через 8 місяців після підписання заповіту) - [PERSON] плутав події та не пам`ятав, про те, що підписав заповіт. Прослідковувалася тенденція до наростання слабоумства. В судовому засіданні 16.01.2023 судовий експерт [PERSON] , пояснив, що працює в КНП "Обласний медичний спеціалізований центр" Житомирської обласної ради на посаді експерта та ним разом з колегою [PERSON] на виконання ухвали суду був складений висновок №360-2021 від 22.12.2021. При дослідженні медичної карти стаціонарного хворого Житомирської обласної психіатричної лікарні № 1 було виявлено суперечливі діагнози, поставлені лікарями закладу «деменція» - «депресія», дані про лікування [PERSON] станом на січень 2018 року відсутні, отже, за наданими на експертизу матеріалами та документами неможливо було достеменно встановити чи міг [PERSON] на дату складання спірного заповіту, тобто станом на 11.01.2018, розуміти значення своїх дій та керувати ними. По суті, внаслідок наявної суперечливої інформації щодо діагнозів за наданою медичною документацією, встановити достеменно чи була у померлого деменція, чи ні - неможливо. В судовому засіданні 23.02.2023 експерт [PERSON] пояснила, що працює в КНП "Обласний медичний спеціалізований центр" Житомирської обласної ради на посаді експерта та нею разом з колегою [PERSON] на виконання ухвали суду був складений висновок №360-2021 від 22.12.2021. [PERSON] страждав на інтелектуально - мнестичне зниження, однак ступінь такого зниження, а також можливість померлим усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними в момент підписання заповіту, - встановити за наданою медичною документацією внаслідок суперечливих діагнозів та відсутності даних про лікування після виписки з психлікарні (27.12.2017 - прим.суду) неможливо. При цьому, діагноз «деменція» можливо поставити, якщо особа перебуває не менш як півроку під лікарським наглядом, враховуються препарати, які приймає пацієнт. Допитана в судовому засіданні 16.01.2023 свідок [PERSON] , [INFO] , проживає в [ADDRESS] , пояснила, що була знайома з померлим [PERSON] понад 30 років, проживала з ним на одному поверсі, та перебувала у добросусідських відносинах. З дочкою [PERSON] в нього були напружені стосунки як до смерті дружини [PERSON] , так і після її смерті. Померлий жалівся їй на свою дочку, оскільки остання хотіла його здати до будинку для людей похилого віку, вони часто сварились по скайпу, він не хотів з нею розмовляти. [PERSON] вийшла заміж в Німеччині, там проживає, періодично приїзджала в Житомир, поки її матір була жива, а після її смерті приїхала в Житомир тільки на поховання батька. За [PERSON] доглядала його племінниця [PERSON] , готувала їсти, викликала перукаря, оскільки померлий в останні роки погано ходив, був доволі огрядний, мав проблеми з ногами, возила його на лікування до психіатричної лікарні, бо почав забуватись. [PERSON] був задоволений племінницею і хотів, щоб вона та її діти жили разом з ним. Їй відомо, що за два тижні до смерті [PERSON] його дочка [PERSON] найняла доглядальниць і вони забрали ключі у [PERSON] (відповідачки). Відомостями щодо того, чи складав [PERSON] за життя заповіт, вона не володіє. Чи приймав лікування і яке саме, не може сказати. З наявної в матеріалах справи копії спірного заповіту від 11 січня 2018 року вбачається, що такий підписано спадкодавцем [PERSON] , заповіт прочитаний заповідачем уголос, особу заповідача та його дієздатність перевірено нотаріусом Прімою Н.В. З аналізу змісту висновку експертів судово - психіатричної експертизи №360-2021 від 22.12.2021, наданих ними в судовому засіданні пояснень, досліджених судом матеріалів справи, а також показання свідка, неможливо дійти висновку, що померлий [PERSON] внаслідок захворювання не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними станом на дату складання спірного заповіту від 11.01.2018. При цьому, як слідує із пояснень експертів, неможливість відповісти на питання "Чи був здатний [PERSON] в силу своєї хвороби та відповідного лікування/прийому лікарських препаратів, усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними в момент підписання заповіту, 11.01.2018" зумовлена відсутністю достатніх даних, в тому числі, але не виключно, щодо лікування після виписки із психіатричної лікарні після 27.12.2017, наявністю суперечливих діагнозів померлого, а в цілому - недостатністю представленої документації. Як слідує із наведеного, самі по собі пояснення відповідачки [PERSON] в частині лікування/не лікування померлого, на отриманні яких наполягав в судових засіданнях представник позивачки, не можуть бути єдино визначальними при вирішенні питання міг чи не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними станом на дату складання спірного заповіту [PERSON] . До того ж, процес лікування (ліки, кількість, частота прийому хворим) насамперед підтверджується медичною документацією, а не поясненнями сторони по справі (яка не є лікуючим лікарем). Таким чином, суд дійшов висновку, що в ході розгляду справи позивачем та її представником - адвокатом Янчуком М.О. не надано належних та допустимих доказів на підтвердження абсолютної неспроможності спадкодавця [PERSON] в момент складення спірного заповіту, тобто станом на 11 січня 2018 року, розуміти значення своїх дій, та, відповідно, не доведено наявності підстав для визнання заповіту недійсним, у зв`язку з чим позов не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed