Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно їх сина - [PERSON] , [INFO] , за результатами розгляду справи, вирішити питання про розподіл судових витрат. В обґрунтування позову [PERSON] зазначила, що [INFO] вона народила сина [PERSON] , біологічним батьком якого є відповідач по справі - [PERSON] . Реєстрація народження дитини здійснена за спільною заявою батьків, які не перебували в шлюбі. Відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надавав, у зв`язку з чим, на підставі судового наказу Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 06.05.2019 по справі № 211/2230/19, з [PERSON] на її користь стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , в розмірі частини з усіх видів його доходу, щомісячно. Однак, незалежно від ухвалення вказаного судового рішення, аліменти на утримання сина не стягнуто з відповідача, загальний розмір заборгованості за аліментами на утримання дитини станом на травень 2023 складав 116252,69 грн. В добровільному порядку [PERSON] допомоги на утримання сина не надавав. Разом з розрахунком заборгованості за аліментами, позивачу надано довідку про перебування відповідача в ДУ «Криворізька установа виконання покарань № 3». Позивач вказала, що з моменту народження сина, відповідач жодним чином не піклувався про нього, бачив його лише декілька разів у 2017 році по одній-дві години, заїжджаючи до її батька. В той час, коли дитина тяжко захворіла, у зв`язку з чим перебувала в лікарні разом з нею, [PERSON] просто зник з їхнього життя. [PERSON] не спілкується з сином, не проявляє жодної заінтересованості в його долі, не цікавиться успіхами у навчанні та станом здоров`я, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, забезпечення його навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема не приймав участі у забезпеченні сина необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням дитини, не проявляє інтересу до внутрішнього світу дитини. Впродовж тривалого часу, [PERSON] не виконує жодних батьківських обов`язків по відношенню до сина, не проявляє батьківського піклування, не придбав для дитини жодного предмету одягу, харчів та ліків, навіть не спілкується з сином, не вітає з днем народження, іншими святами. 09.01.2021 [PERSON] одружилася з [PERSON] , змінивши прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] ». [PERSON] проживає з матір`ю, виховується нею та [PERSON] (призваний до лав ЗСУ в січні 2023 року), на даний час допомогу у вихованні сина надає батько позивача - [PERSON] . Вона та її чоловік [PERSON] весь свій вільний час приділяють сину - [PERSON] , забезпечують дитину всім необхідним для навчання, забезпечують відвідування занять для додаткового фізичного розвитку дитини. Натомість відповідач жодної участі у житті сина не приймає, за місцем проживання характеризується негативно, як особа схильна до вживання алкоголю, вчинення правопорушень, неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, відповідно не є взірцем поведінки для сина. Відповідач [PERSON] позов не визнав, залучивши до участі у справі представника, подав суду відзив на позов. В обґрунтування заперечень позовних вимог вказав, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, можливе лише у випадку систематичного та постійного характеру ухилення батька від виконання батьківських обов`язків, недостатнє матеріальне утримання, участь у вихованні не в достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав, а дитина має бути забезпечена любов`ю, піклуванням та матеріальним забезпеченням. У відзиві вказано, що позивач не довів, що відповідач не піклується про здоров`я дитини, її фізичний та духовний розвиток, не забезпечує здобуття освіти та не готує до самостійного життя, як підставу для позбавлення батьківських прав. Відповідач з 20.10.2020 утримується під вартою, у зв`язку з чим фізично не міг відвідувати дитячий садочок сина, не міг цікавитися досягненнями у школі, а сам факт вчинення [PERSON] кримінального правопорушення та перебування в установі виконання покарань, не може свідчити про необхідність позбавлення його батьківських прав. Крім цього зазначено, що позивачем не доведено наявність негативного впливу відповідача на дитину, яка добре розвинена. Крім цього, представник вказував, що позивачем не вказано чи вживалися [PERSON] заходи спрямовані на спілкування між сином та відповідачем, та чи намагалася вона забезпечити таке спілкування, чи зверталася до відповідача з цього приводу (а.с. 107-111). Позивач подав відповідь на відзив, в якому представник позивача вказав, що відповідачем не надано суду жодного доказу, який би вказував на виконання ним хоча б одного батьківського обов`язку по відношенню до сина [PERSON] , як до взяття відповідача під варту, так і під час перебування в місцях позбавлення волі, звідки він має право здійснювати телефонні дзвінки, надсилати листи, налагоджуючи контакт з сином (а.с. 129). Відповідач надав заперечення на відповідь на відзив, в яких вказав що позивач також не вживала заходів для забезпечення спілкування сина з відповідачем, а протягом 2016-2018 відповідач виконував свої батьківські обов`язки, проживаючи разом з [PERSON] та їх сином. Заборгованість за аліментами виникла в більшій частині за період, коли [PERSON] утримується під вартою (а.с. 159-160). В письмових поясненнях, [PERSON] заперечила доводи викладені у запереченнях відповідача в частині того, що вона в період 2016-2018 років проживала з [PERSON] , вказала, що вона не проживала з ним після народження сина, він не виконував батьківських обов`язків щодо їх сина, крім цього вказала, що їх син тяжко хворий саме в 2017 році, як вона зазначала раніше, а не 2018, чому надала докази (а.с. 192). В ході судового засідання позивач та її представник позов підтримали та просили його задовольнити. Позивач у ході судового засідання додатково пояснила, що з відповідачем вона фактично проживала до народження сина, а повернулася з пологового будинку вже до батьківської квартири. Відповідач не відвідував її та не забирав з сином з пологового будинку. [PERSON] після народження сина не відвідував його, лише коли дитині виповнилося близько 6 місяців, він приїздив на квартиру батьків, де вона проживала з сином, близько трьох разів, але сином не цікавився, не проявляв до нього інтересу, не брав на руки. З 2017 року, коли дитина захворіла, [PERSON] взагалі зник з життя сина та більше жодного разу його не відвідував, не телефонував, не надсилав листівок, не спілкувався з сином, не проявляв до нього жодного інтересу. Зазначала, що намагалася зв`язатися з [PERSON] засобами телефонного зв`язку, в тому числі через його друзів, зокрема коли дитина перебувала у реанімації, але останній не відповідав на її дзвінки, навіть в період перебування сина в тяжкому стані не надав їй матеріальної допомоги на його лікування. Вона жодних перешкод [PERSON] у спілкуванні, побаченні з сином не чинила, але [PERSON] відповідного бажання не проявляв. Позивач вказала, що [PERSON] не знає свого біологічного батька, він обізнаний з тим, що [PERSON] не його біологічний батько, але саме [PERSON] [PERSON] називає своїм татом, в них чудові стосунки між собою, її чоловік піднімає в сім`ї питання щодо усиновлення [PERSON] . Зазначала, що оскільки [PERSON] самоусунувся з життя її сина, вона вважає за необхідне позбавити його батьківських прав, що відповідає інтересам дитини, оскільки вона зможе самостійно вирішувати питання щодо дитини, в найкращих інтересах сина, зокрема можливості зміни місця проживання дитини та його реєстрації, без згоди [PERSON] , та вирішення інших питань у житті сина. Відповідач [PERSON] , який приймав участь в ряді судових засідань в режимі відеоконференції, вказав про не визнання ним позовних вимог. Пояснював, що дитиною не цікавився та допомоги на дитину не надавав, оскільки не мав можливості, а на даний час знаходиться в місцях позбавлення волі. Зазначав, що йому тяжко було найти зв`язок з [PERSON] та її батьками. Зазначав, що проживав з позивачкою, але адресу повідомити не міг, при цьому в подальшому зазначав, що був обізнаний з тим, хто де проживає. Вказував, що зв`язків з позивачкою не мав, при цьому вважав, що позивач мала його шукати, а відповідаючи на запитання позивача, відповідач плутався в році народження сина. Визнав той факт, що позивач дзвонила йому коли дитина була в реанімації, він спочатку приїхати не зміг, але згодом приїхав та надав матеріальну допомогу, нібито шляхом скидання коштів на картку, і це був передостанній раз коли він бачив сина. Пояснювала, що після народження сина працював на заводі Арселор Міттал, а в 2019 в м. Одеса. Визнав той факт, що з 2018 року дитину він не відвідував взагалі. Представник відповідача доповнюючи заперечення проти позову, зазначав, що на даний час [PERSON] перебуває в місцях позбавлення волі, а тому не може приймати участі у житті дитини, крім цього, зазначав що позивачем не обґрунтовано підставу позову та не зазначено чи вживала мати заходів для того, щоб батько спілкувався з сином, а також звертав увагу, що [PERSON] не завдав шкоди дитині. В судове засідання, яке відбувалося 05.01.2024 відповідач не з`явився, відмовившись приймати участь в судовому засіданні, 06.01.2024 надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, заперечивши проти позову (а.с. 22-23 т.2), а будучи повідомленим про можливість реалізації права на прийняття участі в судовому засіданні 17.01.2024 в режимі відеоконференції, відмовився приймати участь у судовому засіданні, про що в режимі відеоконференції повідомлено працівником УВП № 3. З урахуванням думки учасників провадження, зокрема представника відповідача - адвоката Прохорова О.О., враховуючи що відповідач свідомо повторно відмовився від участі в судових засіданнях з розгляду справи, надав заяву про розгляд справи за його відсутності,

Outcome: approved