Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-14 00:00:00

5.05.2023р. Банк звернувся до суду з даним позовом у якому просив стягнути з відповідача [PERSON] у порядку ст.625 ЦК України 139076,15 грн. як заборгованість за кредитним договором №674-Ф03.9/42 від 21.06.2007р. Відповідач не подав до суду відзиву на позовну заяву, або ж клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, ухвала про відкриття провадження разом з позовом та додатками, надсилалися йому за зареєстрованим місцем проживання належним чином і до суду повернувся конверт з відміткою «адресат відсутній», вважається вручені належним чином. Суд не може зобов`язати сторону скористатися своїм правом, але сторона, яка добровільно відмовилася від використання свого права, маючи всі можливості ним скористатися, має миритися з процесуальними наслідками свого рішення. Дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що21.06.2007р. АКБ «Укрсоцбанк» уклало з [PERSON] кредитний договір №674-Ф03.9/42 про надання кредиту 50000 доларів США зі строком дії договору до 20.06.2017р.\~ Строк дії договору сплив більше ніж 3 роки до подачі цього позову. Позивач є правонаступником АКБ «Укрсоцбанк». Спірні правовідносини регулюються: - ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, за якими одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк; - ст. 625 ЦК України, за змістом якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором чи законом. Судову систему України складають\~суди загальної юрисдикції та Конституційний Суд України, який є єдиним органом конституційної юрисдикції. Суди загальної юрисдикції утворюють єдину систему судів, яка складається із загальних і спеціалізованих судів. Третейські суди не входять до судової системи України. Позивач стверджує, що у нього виникло право на стягнення 3% річних та інфляційних витрат, які згідно з розрахунком позивача за період з 1.04.2017 по 23.02.2022 складають 139076,15 грн. Згідно Постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019р. у справі 127/15672/16, Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах № 910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та №\~\~922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Позивач надав суду копію виконавчого листа 2604/3043/2012 виданого Дніпровським районним судом м.Києва від 03.03.2012р., який видано на підставі рішення третейського суду, яким стягнуто з Бутука на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість 218434 грн., однак з вказаного документу не вбачається що така заборгованість стягнута саме за кредитним договором №674-Ф03.9/42 від 21.06.2007р. який надавався в іноземній валюті, а тому суд, на підставі ст.77ч.1 ЦПК України вважає, що цей доказ не містить інформацію щодо предмету доказування. Згідно інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень, ухвали Дніпровського районного суду м.Києва від 03.03.2012р. про видачу виконавчого листа 2604/3043/2012 не має. Таким чином, суд вважає, що представником позивача у порушення вимог ст.81 ч.1 ЦПК України не надано суду доказів захисту права позивача за вказаним кредитним договором у судовому порядку. У цій справі позивач позову про стягнення задавненої вимоги (основної заборгованості) не пред`явив. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 23.11.2023р. по справі №285/3536/20 зазначив: «Приватне право не може допускати ситуацію, за якої кредитор, при існуванні задавненої вимоги, пред`являє тільки позов про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, без позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги, на яку нараховуються 3 % річних та інфляційних втрат. Оскільки це позбавляє боржника можливості заявити про застосування до задавненої вимоги позовної давності, а кредитора - обійти застосування до задавненої вимоги позовної давності. Тому кредитор, для охорони інтересів боржника, може пред`явити позов про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, які нараховані на задавнену вимогу, тільки разом з пред`явленням позову про стягнення задавненої вимоги; за таких обставин, у задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «Гефест» до [PERSON], [PERSON] слід відмовити в зв`язку з тим, що позов про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, які нараховані на задавнену вимогу, допускається тільки разом з пред`явленням позову про стягнення задавненої вимоги.» За таких обставин, у задоволенні позовних вимог кредитора слід відмовити в зв`язку з тим, що позов про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, які нараховані на задавнену вимогу допускається тільки разом з пред`явленням позову про стягнення задавненої вимоги. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed