Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом і просить скасувати арешт, накладений на житловий будинок, який розташований з адресою: [ADDRESS] , зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, а саме: реєстраційний номер обтяження 8233197, зареєстровано 27.11.2008 року та реєстраційний номер обтяження 8233213, зареєстровано 27.11.2008 року, реєстратор: Біляївська державна нотаріальна контора, підстава обтяження: ухвала Біляївського районного суду Одеської області від 26.02.1997 року. Свої вимоги мотивує тим, що його батьки [PERSON] і [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який згодом був розірваний. Після розірвання шлюбу [PERSON] перестав проживати разом з сім`єю з 1996 року, а він весь час проживав з матір`ю в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , що належав їй на підставі договору дарування від 16.06.1983 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету Нерубайської сільської ради за реєстровим № 13/1136. [INFO] його мати [PERSON] померла, після смерті якої відкрилася спадщина на вказаний житловий будинок. Він звернувся до приватного нотаріуса Одеського районного нотаріального округу Одеської області Гуменюк А.М. з питання прийняття спадщини, але листом № 22/02-14 від 12.01.2023 року йому було повідомлено, що на спадковому нерухомому та рухомому майні наявні обтяження, на підставі ухвали Біляївського районного суду Одеської області від 26.02.1997 року. З Одеського державного нотаріального архіву він отримав копію ухвали Біляївського районного суду Одеської області від 26.02.1997 року, на підставі якої був накладений арешт на майно, а саме: житловий будинок по [ADDRESS] та автомобіль марки ГАЗ-2410, реєстраційний номер [NUMBER] .На даний час він не може оформити право на спадщину, яка відкрилася після смерті [PERSON] , оскільки не знято арешт, у зв`язку з чим він звернувся з позовом до суду. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Полубок Н.А. в судове засідання не з`явилися, до суду надійшла заява від представника, в якій остання на позовних вимогах наполягає, просить справу розглянути без їх участі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча був повідомлений належним чином про день, час та місце судового засідання, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не подав, а тому суд, приймаючи до уваги заяву представника позивача, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, відповідно до ст. 280 ЦПК. Вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні, [INFO] народився [PERSON] - позивач по справі, його батьками є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 08.04.1994 року (а.с. 9). [INFO] померла [PERSON] - мати позивача [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 13.10.2021 року (а.с. 10). Після її смерті відкрилася спадщина, зокрема на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , який належав померлій на підставі договору дарування житлового будинку від 16.06.1983 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області Бражник Л.І., зареєстрованого в реєстрі за № 1547 16.11.2020 року (а.с. 7-8). Позивач є спадкоємцем за законом першої черги після смерті матері [PERSON] , згідно ст. 1261 ЦК України. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 320068878, № 320069564 від 12.01.2023 року, 27.11.2008 року внесено реєстраційний запис про арешт нерухомого майна, на підставі ухвали Біляївського районного суду Одеської області від 26.02.1997 року, що знаходиться за вказаною вище адресою (а.с. 57, 61). 26.09.2022 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Одеського нотаріального округу Одеської області Гуменюка А.М. із заявою про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] (а.с. 31). Листом № 22/02-14 від 12.01.2023 року приватний нотаріус Одеського нотаріального округу Одеської області Гуменюк А.М. повідомив, що видати свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належав [PERSON] , померлій [INFO] , не уявляється можливим, оскільки 27.11.2008 року за № 8233197, № 8233213 27.11.2008 року Біляївською районною ДНК Одеської області зареєстрований арешт на невизначене майно та арешт житлового будинку за вказаною вище адресою (а.с. 11). Відповідно до ухвали Біляївського районного суду Одеської області від 26.02.1997 року, в рамках розгляду цивільної справи [PERSON] до [PERSON] , про поділ майна, з метою забезпечення позову був накладений арешт на майно, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а також на автомобіль марки ГАЗ-2410, реєстраційний номер [NUMBER] , яке належало [PERSON] (а.с. 13). Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. В силу положень ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Положеннями ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом, чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 316, ст. 317, ч. 1 ст. 319, ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, використання та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливає місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Як визначено у ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Нормою статті 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 р., закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Правовий режим власності, відповідно до ст. 92 Конституції України визначається виключно законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», обтяження - це заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, яка встановлена або законом, або актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або яка виникає на підставі договорів. Аналіз правових норм дає підстави для висновку, що право власності проявляється у правомочностях власника, обмеження яких можливо виключно на підставі закону. В правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 658/715/16-ц, було зазначено, що інші особи, які є власниками (володільцями) майна, і які вважають, що майно на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У п. 2 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» роз`яснено, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Наявність арешту майна перешкоджає позивачу реалізувати свої права на спадщину після смерті матері. Таким чином, як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до приватного нотаріуса Одеського нотаріального округу Одеської області Гуменюка А.М. із заявою про прийняття спадщини. Однак, при оформленні спадщини було встановлено наявність обтяження на нерухоме майно померлої [PERSON] . Підставою цього позову є наявність арешту, накладеного на майно спадкодавця, що перешкоджає в оформленні спадкоємцем спадкових прав на нерухоме майно. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що оскільки на час звернення із позовною заявою до суду за наявності арешту (обтяження), накладеного на майно, порушується право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений можливості в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому права позивача підлягають судовому захисту шляхом зняття арешту з майна. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову, судові витрати позивача по сплаті судового збору повинні бути стягнуті з відповідача, проте, оскільки позивачем не заявлена вимога про стягнення з відповідача на її користь судових витрат, судовий збір розподілу не підлягає.

Outcome: approved