Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-09 00:00:00

І. Стислий виклад позиції сторін 1. Стислий виклад позовної заяви 05 грудня 2023 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до ПАТ КБ «НАДРА» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про зняття обтяжень з нерухомого майна. Позовна заява вмотивована наступним чином. На підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Білопільського районного нотаріального округу Шамуковою Н.В. 11 червня 2004 року, [PERSON] належить квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] . У липні 2004 році позивач уклала кредитний договір з ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «НАДРА», на підставі якого отримала кредит у сумі 1 099 дол. США на строк до 07 липня 2006 року. В якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між [PERSON] та ВАТ КБ «Надра» 09 липня 2004 року було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Шамуковою Н.В., зареєстрований в реєстрі вчинення нотаріальних дій за №1157, предметом якого є двокімнатна квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] . Внаслідок укладення цього договору, на підставі ст. 73 Закону України «Про нотаріат», 09 липня 2004 року нотаріусом накладено заборону відчуження предмету іпотеки, а також внесено обтяження до Державного реєстру іпотек за реєстраційним №59608 та до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за реєстраційним №59578. Зобов`язання за кредитним договором виконані вчасно та в повному обсязі, однак, банк не надав довідку про погашення кредиту та, як з`ясувалося лише зараз, не скасував обтяження з квартири, яка є предметом іпотеки. Посилаючись на те, що у зв`язку з процедурою ліквідації ПАТ КБ «Надра», будь-яким іншим чином припинити іпотеку та зняти заборону на відчуження квартири не можливо, [PERSON] просить зняти заборону та вилучити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про обтяження двокімнатної квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , за реєстраційним №59578, внесений на підставі договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Шамуковою Н.В., зареєстрованого в реєстрі вчинення нотаріальних дій за №1157, укладеного між ВАТ КБ «Надра» і [PERSON] , а також вилучити з Державного реєстру іпотек запис про обтяження вищевказаної двокімнатної квартири за реєстраційним №59608, внесений на підставі договору іпотеки. 2. Стислий виклад відзиву на позовну заяву 28 грудня 2023 року від представника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Лесі Музичук, яка діє на підставі довіреності №60-12798/22 від 22 грудня 2022 року, надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просить відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] , виходячи з наступного. На підставі постанови Правління Національного банку України від 05 лютого 2015 року №83 «Про віднесення ПАТ КБ «Надра» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 05 лютого 2015 року №26 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ КБ «Надра», згідно з яким з 06 лютого 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ КБ «Надра». Відповідно до постанови Правління НБУ від 04 червня 2015 року №356 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ КБ «Надра», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 05 червня 2015 року №113 «Про початок процедури ліквідації ПАТ КБ «Надра» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким розпочато процедуру ліквідації ПАТ «КБ «Надра» та призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію банку на строк до 04 червня 2016 року включно. На підставі пункту 2 частини 5 статті 12, частини 1 статті 35, частини 5 статті 44, частини 3 статті 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», виконавчою дирекцією Фонду гарантування прийнято рішення від 28 квітня 2016 року №616 про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПАТ КБ «Надра» на строк два роки, до 04 червня 2018 включно. Водночас, вказаним рішенням продовжено повноваження ліквідатора ПАТ КБ «Надра», у тому числі з підписання всіх договорів, пов`язаних з реалізацією активів банку, окрім повноважень щодо організації реалізації активів банку, на строк два роки, до 04 червня 2018 включно. У подальшому, виконавчою дирекцією Фонду гарантування прийнято рішення від 03 листопада 2016 року №2342 про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПАТ КБ «Надра» на строк два роки, до 03 червня 2020 року включно. 22 червня 2020 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №1179 «Про деякі питання здійснення ліквідації ПАТ КБ «Надра», яким продовжено повноваження ліквідатора, а також строк управління майном (активами) банку та задоволення вимог кредиторів на час існування обставин, що унеможливлюють здійснення продажу майна (активів) банку та задоволення вимог кредиторів. Відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 28 вересня 2020 року №1764 відкликано повноваження ліквідатора ПАТ КБ «Надра», делеговані рішенням від 22 червня 2020 року №1179. Визначені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» повноваження під час здійснення ліквідації ПАТ «КБ «Надра» здійснюються Фондом безпосередньо до моменту внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію припинення банку. Також представник відповідача зазначив, що в Єдиній операційно-інформаційній системі Фонду зберігається інформація щодо кредитів, рахунків, руху коштів по рахунках, відкритих у неплатоспроможних банках, починаючи з дати запровадження тимчасової адміністрації у банку (06 лютого 2015 року). Згідно цими архівами, які знаходяться у володінні Фонду, в ПАТ КБ «Надра» існував клієнт (контрагент) [PERSON] . Між останньою та ПАТ КБ «Надра» був укладений кредитний договір від 08 липня 2004 року №10/2004/11988202, заборгованість за яким погашена 19 червня 2006 року (а. с. 27-29). 3. Стислий виклад пояснень третьої особи 18 грудня 2023 року приватний нотаріус Сумського районного нотаріального округу Шамукова Н.В. направила до суду лист, в якому зазначила, що заперечень щодо позовних вимог не має (а. с. 21). ІІ Процесуальні дії у справі Ухвалою судді від 06 грудня 2023 року відкрито провадження в справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу запропоновано протягом 15 днів з дня вручення цієї ухвали надіслати відзив на позовну заяву. Разом з цим задоволено клопотання позивача та витребувано у приватного нотаріуса Шамукової Н.В. договір іпотеки, укладений між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] , зареєстрований в реєстрі вчинення нотаріальних дій за №1157 (а. с. 18). ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом На підставі договору купівлі-продажу від 11 червня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Білопільського районного нотаріального округу Сумської області Шамуковою Н.В., зареєстрованого в реєстрі за №979, [PERSON] набула у власність однокімнатну квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] (а. с. 9). Право власності позивача на вказану квартиру зареєстровано в книзі 47З за номером 1824313, номер запису 5129, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №3832335 від 11 червня 2004 року, виданим Білопільською госпрозрахунковою виробничою дільницею у складі комунального підприємства «Сумське міське бюро технічної інвентаризації» (а. с. 10). З договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Білопільського районного нотаріального округу Сумської області 09 липня 2004 року, зареєстрованого в реєстрі вчинення нотаріальних дій за №1157 вбачається, що 08 липня 2004 року між [PERSON] та ВАТ КБ «Надра» укладено кредитний договір №10/2004/119882021, відповідно до якого позивачу надано кредит у сумі 1 099 доларів США на строк до 07 липня 2006 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 17,5% річних. В якості забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між позивачем та ВАТ КБ «Надра» 09 липня 2004 року укладено договір іпотеки, предметом якого є однокімнатна квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] . Разом з цим нотаріусом накладено заборону відчуження вищевказаної квартири на період дії договору іпотеки, а також внесено обтяження до Державного реєстру іпотек за реєстраційним №59608 та до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за реєстраційним №59578 (а. с. 22-24). Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №338564730, станом на 10 липня 2023 року в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна наявний запис про заборону відчуження квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , власником якої є [PERSON] , реєстраційний номер обтяження 59578, підстава договір іпотеки від 09 липня 2004 року за реєстровим номером 1157. У Державному реєстрі іпотек наявні відомості про іпотеку на підставі договору №1157 від 09 липня 2004 року, об`єктом якої є вищевказана квартира, іпотекодержатель - ВАТ КБ «Надра», реєстраційний номер обтяження №59608 (а. с. 11). Згідно з довідкою Білопільського ВДВС у Сумському районі Сумської області, станом на 24 жовтня 2023 року виконавчі документи відносно [PERSON] до відділу не надходили (а. с. 12). Листом №24-0006/63029 від 28 серпня 2023 року Національний Банк України повідомив позивача про те, що кредитна справа (кредитний договір) на її ім`я, виписки по рахункам клієнтів в описах архівних справ ПАТ КБ «Надра» не зазначені та на архівне зберігання до НБУ не передавалися. У договорах купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за кредитними договорами укладеними з банком, відсутня інформація по кредитному договору позичальника [PERSON] . Також у листі зазначено, що НБУ не є правонаступником ПАТ КБ «Надра», а лише здійснює зберігання документів ліквідованих банків, тому може надати у передбаченому законодавством порядку лише копії документів, які передані на зберігання, у разі їх наявності, та/або повідомити інформацію, яка міститься в цих документах (а. с. 14). У листі заступника директора розпорядника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 10 листопада 2023 року на запит адвоката Конященкової Т.В. зазначено, що адвокатський запит від 31 жовтня 2023 року потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, а тому, враховуючи дію в Україні воєнного стану, розгляд адвокатського запиту продовжується і відповідь на нього буде надана з урахуванням абз. 2 ч. 2 ст. 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ (зі змінами), ст. 17 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», ч. 2 ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» (а. с. 13). ІV. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування та висновки Відповідно до положень частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Тобто, відповідно до вказаної норми закону, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договір. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина 1 статті 509 ЦК України). Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. З матеріалів справи становлено, що між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] укладено кредитний договір №10/2004/119882021 від 08 липня 2004 року. Для забезпечення виконання зобов`язань позичальника за вказаним договором між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] укладено іпотечний договір від 09 липня 2004 року, посвідчений приватним нотаріусом Білопільського районного нотаріального округу Шамуковою Н.В. за реєстровим номером 1157, за умовами якого позивачем передано в іпотеку банку нерухоме майно, а саме: квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Відповідачем у відзиві вказано, що відповідно до архівних даних, у ПАТ КБ «Надра» існував клієнт (контрагент) [PERSON] , у якої з ПАТ КБ «Надра» був укладений кредитний договір від 08 липня 2004 року №10/2004/11988202. Заборгованість за цим кредитним договором погашена 19 червня 2006 року (а. с. 28). Відповідно до частини 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (частина 1 статті 527 ЦК України). За положеннями частини 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Таким чином, в силу наведених норм закону, кредитні зобов`язанні [PERSON] припинені повним виконанням, що підтвердив відповідач у своєму відзиві. Згідно зі статтею 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України). Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Водночас, згідно з абзацом 9 статті 1 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) іпотекодержателем є кредитор за основним зобов`язанням. Звертаючись до суду з цим позовом, [PERSON] посилається на повне виконання кредитного зобов`язання. Згідно з частиною 1 статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Оскільки статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, тому з часу зарахування на банківський рахунок сум, стягнутих за рішенням суду або добровільно сплачених позичальником на вимогу про дострокове повернення позики, ці зобов`язання вважаються припиненими. Відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 17 Закону України «Про іпотеку», іпотека припиняється у разі, зокрема, припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору. При цьому законодавство не вимагає від іпотекодавця будь-яких дій, пов`язаних з припиненням іпотеки, оскільки іпотека, за відсутності іншої обґрунтованої заборгованості, припиняється за фактом виконання основного зобов`язання. За змістом правила, викладеного в частині 1 статті 593 ЦК України, відбувається припинення права іпотеки в разі належного виконання основного зобов`язання, що забезпечено у такий спосіб. Встановлення факту припинення основного зобов`язання в результаті його належного виконання має своїм наслідком також і припинення додаткових (акцесорних) зобов`язань за договорами іпотеки. Звернення особи до суду з позовом про визнання іпотеки такою, що припинена, на підставі частини 1 статті 593 ЦК України не є необхідним, проте такі вимоги можуть розглядатися судом у разі наявності відповідного спору. Виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист в суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обов`язків сторін (статті 3, 20, 1215 ЦК України), у разі невизнання кредитором передбаченого частиною 1 статті 593 ЦК України права іпотекодавця на припинення зобов`язання, таке право підлягає захисту судом шляхом визнання його права на підставі пункту 1 частини 2 статті 16 ЦК України. Отже, право іпотекодавця підлягає судовому захисту за його позовом шляхом визнання іпотеки такою, що припинена, а не шляхом припинення договору іпотеки чи шляхом припинення зобов`язання за договором. Наведений правовий висновок сформульовано Верховним Судом України у постанові від 04 лютого 2015 року у справі №6-243цс14 та підтримано Верховним Судом в постанові від 18 вересня 2019 року у справі №695/3790/15-ц і постанові від 02 жовтня 2019 року у справі №126/1056/15-ц. Виходячи з вищезазначеного, та враховуючи те, що іпотека припиняється в разі припинення основного зобов`язання, зокрема, на підставі виконання, суд приходить до висновку, що забезпечувальне зобов`язання також припинилося, що узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 27 березня 2019року у справі № 711/4556/16-ц. Водночас щодо обраного позивачем способу захисту порушеного права суд зазначає про таке. Обмеження речових прав на нерухоме майно (обтяження нерухомого майна) це обмеження або заборона розпорядження нерухомим майном, установлена відповідно до правочину (договору), закону або актів органів державної влади, місцевого самоврядування, їх посадових осіб, прийнятих у межах повноважень, визначених законом (абзац 5 частини 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» в редакції, чинній на час укладення іпотечного договору). Згідно з частиною 3 статті 44 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», після припинення обтяження обтяжувач самостійно або на письмову вимогу боржника чи особи, права якої порушено внаслідок наявності запису про обтяження, протягом п`яти днів зобов`язаний подати держателю або реєстратору Державного реєстру заяву про припинення обтяження і подальше вилучення відповідного запису з Державного реєстру. У разі невиконання цього обов`язку обтяжувач несе відповідальність за відшкодування завданих збитків. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі судового рішення щодо набуття, зміни або припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, що набрало законної сили. Відповідно до статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). У разі відсутності таких відомостей про речові права в Державному реєстрі прав заявник подає оригінали документів, необхідних для проведення державної реєстрації набуття, зміни чи припинення речових прав. Згідно з пунктом 51 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 року №1141 (з відповідними змінами), внесення записів про скасування державної реєстрації прав здійснюється за заявою особи, заінтересованої у внесенні відповідних записів, а також у порядку, передбаченому статтею 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». З наведеного вбачається, що такого способу захисту порушених речових прав як зняття заборони та вилучення запису про іпотеку та запису про державну реєстрацію заборони на нерухоме майно закон не передбачає. Отже, за змістом наведених правових норм виконанню підлягають виключно судові рішення: 1) про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 2) про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 3) про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Тобто до їх переліку не належить судове рішення про припинення запису про іпотеку (обтяження), тому цей спосіб захисту вже не може призвести до настання реальних наслідків за процедурою, визначеною в Законі України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Аналогічні правові висновки наведені у постановах Верховного Суду від 03 лютого 2021 року у справі №278/3367/19, від 03 вересня 2020 року у справі №914/1201/19, від 23 червня 2020 року у справах №906/516/19, №905/633/19, №922/2589/19, від 30 червня 2020 року у справі №922/3130/19, від 14 липня 2020 року у справі №910/8387/19, від 20 серпня 2020 року у справі №916/2464/19. Разом з цим, Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (постанови Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі №338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі №905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі №569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі №487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)). Відповідно до практики Великої Палати Верховного Суду, відомості Державного реєстру прав на нерухомість презюмуються правильними, доки не доведено протилежне, тобто державна реєстрація права за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права, але створює спростовувану презумпцію права такої особи (пункт 6.30 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі №48/340, пункт 4.17 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі №911/3594/17). Отже, наявність у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей про право іпотеки чи іншого речового права створює презумпцію належності права особі, яка ним володіє внаслідок державної реєстрації (Buchbesitz (нім.) - книжкове володіння). Якщо власник предмета іпотеки або інша зацікавлена особа вважає, що таке право іпотеки припинено або взагалі не існувало, то може звернутися з позовною вимогою про визнання права іпотеки припиненим чи про визнання відсутності права іпотеки, оскільки судове рішення про задоволення такої вимоги є підставою для державної реєстрації припинення права іпотеки (пункт 9 частини 1 статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Відтак, ефективність позовної вимоги про визнання відсутності права чи про визнання права припиненим має оцінюватися, виходячи з обставин справи залежно від того, чи призведе задоволення такої вимоги до дійсного захисту інтересу позивача без необхідності повторного звернення до суду (принцип процесуальної економії), що узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду наведеним у постанові від 26 січня 2021 року у справі №522/1528/15-ц. Згідно з частиною 2 статті 5 ЦПК України у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Таким чином, з наведеного вище вбачається, що належним способом захисту порушеного права позивача є визнання припиненою іпотеки за іпотечним договором №08/від 09 липня 2004 року, укладеним між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] , посвідченим приватним нотаріусом Білопільського районного нотаріального округу Сумської області Шамуковою Н.В. за реєстровим номером 1157. Відтак, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про зняття заборони та вилучення запису про іпотеку та запису про державну реєстрацію заборони на нерухоме майно не підлягають до задоволення у зв`язку з тим, що позивачем обраний неефективний спосіб захисту своїх прав. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed