Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-23 00:00:00

19 жовтня 2023 року позивачка [PERSON] звернулася до Козельщинського районного суду Полтавської області зі позовною заявою до Козельщинської територіальної громади в особі Козельщинської селищної ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, у якій просила визначити їй додатковий строк тривалістю у три місяці для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті її матері [PERSON] , [INFO] . Процесуальні дії у справі Ухвалою Козельщинського районного суду Полтавської області 24 жовтня 2023 року цивільну справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження та призначено справу до розгляду у підготовчому судовому засіданні на 11 грудня 2023 року. Цією ж ухвалою задоволено клопотання позивачки про виклик свідка, викликано у судове засідання, що буде призначене після закриття підготовчого судового засідання та призначення справи до судового розгляду, свідка [PERSON] . Ухвалою Козельщинського районного суду Полтавської області від 11 грудня 2023 року закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 23 січня 2024 року та викликано у судове засідання свідка [PERSON] . Позивачка [PERSON] у судовому засіданні 23.01.2024 позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, судові витрати просила не стягувати з відповідача. Відповідач Козельщинська селищна рада належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, подав заяву про розгляд справи без участі представника відповідача, проти задоволення позовних вимог не заперечував (а.с. 39). Інші заяви по суті, клопотання, заяви від учасників справи не надходили. Згідно зі ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Справу розглянуто у судовому засіданні 23 січня 2024 року за участю позивачки [PERSON] . У цьому ж судовому засіданні було допитано свідка [PERSON] . Аргументи сторін Позиція позивача (а.с. 3-6) Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] померла мати позивачки [PERSON] , яка за життя була власницеюбудинку [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина за законом, до складу якої входить вищевказаний будинок. За життя [PERSON] було складено заповіт, посвідчений [PERSON] , секретарем Солоницької сільської ради Козельщинського району Полтавської області, за реєстровим номером 75, згідно з яким вона заповіла усе належне їй майно, зокрема і вказаний вище будинок позивачці [PERSON] . Позивачка є єдиною спадкоємицею померлої, однак на момент звернення до нотаріуса у квітні 2023 року, з метою оформлення спадщини, позивачка не мала правовстановлюючих документів на будинок, інших необхідних документів та свідоцтва про смерть [PERSON] . Оскільки позивачкою було втрачено свідоцтво про смерть матері, а документи на будинок позивачка тривалий час не могла знайти, вона вважала, що мала достатньо часу для прийняття спадщини, так як на той момент, у зв`язку з оголошенням військового стану в Україні, строк подання заяви про прийняття спадщини було продовжено до десяти місяців. Однак, на звернення 09.10.2023 до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, позивачка отримала відповідь про відмову у прийнятті заяви через пропущення шестимісячного строку для прийняття спадщини у зв`язку із змінами у законодавстві. Про зменшення строків прийняття спадщини до 6 місяців позивачка не знала і це для неї виявилося повною несподіванкою, оскільки вона була впевнена, що має ще достатньо часу для оформлення спадщини. Позивачка постійно доглядала свою мати, але зареєстрована була за іншою адресою, тому на даний час для неї єдиним способом для прийняття спадщини є визначення судом додаткового строку. Уважає, що враховуючи зазначені вище обставини, незначний проміжок пропуску строку, наявність заповіту на її користь, відсутність інших спадкоємців, є усі підстави визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини через поважність причини його пропуску. При нормативному обґрунтуванні позивачка посилалася на статтю 1272 Цивільного кодексу України, п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», правові висновки Верховного Суду у справі № 6-496цс17 (постанова від 06 вересня 2017 року), у справі № 484/3221/17 (постанова від 12 вересня 2018 року), у справі № 263/1221/17 (постанова від 10 січня 2019 року), у справі № 642/2539/18-ц (постанова від 23 березня 2020 року). Судові витрати просила залишити за нею. У судовому засіданні позивачка пояснила, що у кінці березня 2023 року після смерті своєї матері звернулася за консультацією до приватного нотаріуса Коваленко. Одразу заяву про прийняття спадщини не подала, бо ще вагалася, у якого саме нотаріуса вона бажає оформлювати спадщину. Нотаріус їй роз`яснила, що необхідно буде подати свідоцтво про смерть та документи на нерухоме майно. Чи роз`яснювала нотаріус їй про шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини - не пам`ятала, оскільки цей візит відбувся майже одразу після смерті матері, і позивачка перебувала в пригніченому стані. У подальшому вона шукала документи на будинок матері, які довго не змогла знайти, а потім у зв`язку зі втратою змушена була повторно отримувати свідоцтво про смерть. Увесь цей час вона вважала, що вона має 10 місяців для того, щоб подати заяву про прийняття спадщини, але коли звернулася до того ж самого нотаріуса для подання заяви, то отримала лист-відмову. Позиція відповідача Відповідач Козельщинська селищна рада не скористався своїм правом на надання відзиву на позовну заяву, будь-яких заяв, клопотань не подав. Фактичні обставини справи, встановлені судом [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією повторного свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 11 жовтня 2023 року Горішньоплавнівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Кременчуцькому районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (а.с. 9). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, у тому числі на спадкове майно у вигляді житлового будинку з господарськими будівлями та земельної ділянки загальною площею 0,2570 га, з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Право власності померлої [PERSON] на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , підтверджується копією договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого державним нотаріусом Козельщинської державної нотаріальної контори Курочкіним О.О. 12 листопада 2004 року, реєстровий номер 3162 (а.с. 19-20), та витягом з Державного реєстру правочинів від 13.11.2004, номер витягу 310376 (а.с. 21-22). Право власності померлої [PERSON] на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] підтверджується копією державного акту на право власності на земельну ділянку від 15 грудня 2005 року серія ПЛ № 045018, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010554500291 (а.с. 23). Факт реєстрації та проживання померлої [PERSON] , [INFO] , станом на день її смерті [INFO] за адресою: [ADDRESS] , підтверджується довідкою виконавчого комітету Козельщинської селищної ради від 06.10.2023 № 177(а.с. 10). Інші особи за цією адресою разом з померлою зареєстровані не були. За життя [PERSON] склала заповіт, який 01 грудня 2014 року посвідчено секретарем Солоницької сільської ради Козельшинського району Полтавської області Свистун Валентиною Анатоліївною та зареєстровано в реєстрі з № 75, яким [PERSON] заповіла житловий будинок та господарські споруди, усі її права та обов`язки, які їй належали на момент складання заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть належати їй у майбутньому, та все належне їй майно, де б воно не було і з чого б не складалося, і взагалі все те, що буде належати їй на день її смерті і на що вона за законом матиме право, [PERSON] , [INFO] (а.с. 11). Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 20 червня 1978 року, батьками [PERSON] , [INFO] , є: батько [PERSON] та матір [PERSON] (а.с.17). З копії свідоцтва про укладення шлюбу від 25 жовтня 1983 року вбачається, що 25 жовтня 1983 року [PERSON] , [INFO] , було укладено шлюб зі [PERSON] , [INFO] (а.с. 16). 07 червня 1997 року між позивачкою [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] було укладено шлюб у Новогалещинській селищній раді Козельщинського району Полтавської області, після реєстрації якого прізвище позивачки стало - « [PERSON] » (а.с. 35). Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 10 жовтня 2023 року (номер витягу 00041777311) 03.04.2009 зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , прізвище якої до реєстрації шлюбу було « [PERSON] » (а.с. 18). Отже позивачка [PERSON] , [INFO] , є донькою померлої [PERSON] . Листом від 09.10.2023 № 217/01-16 приватний нотаріус Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області Коваленко Марина Вікторівна поінформувала позивачку [PERSON] про пропуск нею строку для прийняття спадщини після померлої [INFO] [PERSON] та зазначила, що згідно з інформаційних довідок зі Спадкового реєстру спадкова справа не заведена, померлою за життя було складено заповіт. Також нотаріус роз`яснив позивачці про необхідність встановлення додаткового строку на прийняття спадщини або встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини (а.с. 12). З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 09.10.2023 (номер інформаційної довідки 74262274) вбачається, що спадкову справу після померлої [INFO] [PERSON] не заведено (а.с. 13). Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 09.10.2023 (номер інформаційної довідки 74262278) у Спадковому реєстрі міститься інформація про чинний заповіт [PERSON] ( [INFO] ; реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ) (а.с. 14-15). Свідок [PERSON] , яка є донькою позивачки, у судовому засіданні пояснила, що дійсно вона у квітні 2023 року ходила разом з мамою до нотаріуса, яка їм пояснила, що для оформлення спадщини слід надати копію свідоцтва про смерть, документи на будинок. Пояснила, що все слід надати протягом 10 місяців з дня смерті. Вони з мамою тривалий час не могли знайти документи на будинок бабусі, а коли знайшли у неї в будинку, то зрозуміли, що загубили свідоцтво про смерть. Після цього звернулися до ЦНАПу та отримали дублікат свідоцтва. Застосовані судом норми права та правові висновки ВС Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно з статтею 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є місце подання першої заяви, що свідчить про волевиявлення щодо спадкового майна, спадкоємців, виконавців заповіту, осіб, заінтересованих в охороні такого майна, або вимоги кредиторів. На підставі отриманої першої заяви нотаріус заводить спадкову справу, яка підлягає державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини. Згідно зі ч. 1, 3 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Статтею 1235 ЦК України передбачено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦКУ). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто (ч. 1, ч. 2 ст. 1269 ЦКУ). Частиною 1 ст. 1270 ЦК України встановлено строк у шість місяців для прийняття спадщини, який починається з часу відкриття спадщини. Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» було встановлено, що перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на чотири місяці. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення строку для прийняття спадщини. Водночас Верховний Суд у постановах від 25.01.2023 року у справі N 676/47/21, від 21.06.2023 у справі № 175/1404/19 зробив висновки, що правила щодо строку на прийняття спадщини (початок перебігу, наслідки спливу) регулюються ЦК України, який прийнятий Верховною Радою України і є основним актом цивільного законодавства України. Строк на прийняття спадщини по своїй сутності є присічним (статті 1270, 1272 ЦК), оскільки його сплив призводить до того, що спадкоємець вважається таким, який не прийняв спадщину. Тобто сплив строку "присікає" право на прийняття спадщини. Проте в законі, вочевидь з урахуванням сутності права на прийняття спадщини як майнового, передбачена можливість спадкоємця, який не прийняв спадщину, за згодою самих спадкоємців, що прийняли спадщину, подати заяву про прийняття спадщини (частина друга статті 1272 ЦК України) або звернутися з позовною вимогою та за наявності поважної причини суд може визначити додатковий строк на прийняття спадщини (частина третя статті 1272 ЦК України). Законодавець як у статті 1270 ЦК України, так і в інших нормах ЦК України, не передбачає допустимості існування такої конструкції, як "зупинення перебігу строку для прийняття спадщини" та можливості в постанові Кабінету Міністрів України визначати інші правила щодо строку на прийняття спадщини. Пункт 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року N 164 "Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) суперечить статтям 1270, 1272 ЦК України, а тому не підлягає застосуванню. Постановою Кабінету Міністрів України від 09 травня 2023 року N 469 "Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо нотаріату, державної реєстрації та функціонування державних електронних інформаційних ресурсів в умовах воєнного стану" виключено пункт 3 Постанови N 164, яким було встановлено, що перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на чотири місяці, та свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення строку для прийняття спадщини. Ці зміни набрали чинності через один місяць з дня опублікування Постанови N 469 (з 19 червня 2023 року). Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до підпункту 2.1 пункту 2 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 (надалі - Порядок вчинення нотаріальних дій) у редакції, чинній станом на дату відкриття спадщини, спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини, про відмову від спадщини, заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, заяви спадкоємця на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі), заяви про видачу свідоцтва виконавцю заповіту, заяви виконавця заповіту про відмову від здійснення своїх повноважень, заяви другого з подружжя про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, заяви про вжиття заходів до охорони спадкового майна, претензії кредиторів. В умовах воєнного або надзвичайного стану спадкова справа заводиться за зверненням заявника будь-яким нотаріусом України, незалежно від місця відкриття спадщини. Пунктом 3 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій встановлено порядок (алгоритм) вчинення дій для прийняття спадщини або відмови від її прийняття, а саме: - право на спадкування здійснюється спадкоємцями шляхом прийняття спадщини або її неприйняття (п. 3.1); - для того, щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, нотаріус роз`яснює спадкоємцям право подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття (п. 3.2); - заяви про прийняття спадщини або відмову від її прийняття подаються спадкоємцем особисто нотаріусу у письмовій формі (п. 3.3); - якщо спадкоємець особисто прибув до нотаріуса, нотаріальне засвідчення справжності його підпису на таких заявах не вимагається. У цьому випадку нотаріус встановлює особу заявника, про що на заяві робиться відповідна службова відмітка, яка скріплюється підписом нотаріуса (п. 3.4); - для прийняття спадщини чи відмови від прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (п. 3.13); - якщо спадкоємець протягом шести місяців не подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв спадщину (п. 3.15); - суд може визначити спадкоємцю, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (п. 3.16); - спадкоємець, якому за рішенням суду встановлено додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, повинен у межах установленого судом строку прийняти спадщину шляхом подання нотаріусу за місцем відкриття спадщини відповідної заяви (п. 3.17); - не вимагається звернення до суду для визначення додаткового строку, достатнього для прийняття спадщини, якщо усі спадкоємці, які прийняли спадщину, подадуть письмову заяву про згоду на прийняття спадщини спадкоємцем, який пропустив строк для прийняття спадщини. Такі заяви спадкоємців мають бути подані нотаріусу до видачі свідоцтва про право на спадщину (п. 3.18); - за наявності такої згоди спадкоємцеві, який пропустив строк для прийняття спадщини, необхідно подати до нотаріуса за місцем відкриття спадщини заяву про її прийняття (п. 3.19); - спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї (п. 3.21); Згідно зі п. 1 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Верховний Суд неодноразово робив висновки, що визначення додаткового строку для прийняття спадщини залежить від поважності причини пропуску основного (шість місяців) строку (наприклад, у постановах від 02.10.201 у справі № 757/28103/16-ц, від 18.12.2018 у справі №372/2383/16-ц). У постанові Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 681/203/17-ц (провадження № 61-26164св18) вказано, що вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди дослужуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. До такого висновку дійшов Верховний Суд у справі № 127/12911/18. У справах № 681/203/17 (постанова від 17.10.2018), № 206/3473/20 (постанова від 20.09.2021) Верховний Суд робив висновки, що незначний часовий проміжок між закінченням строку прийняття спадщини та поданням позовної заяви про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є підставою для задоволення таких вимог. Висновки суду та мотиви прийнятого рішення З матеріалів справи вбачається, що [INFO] померла [PERSON] , яка проживала і була зареєстрована одна за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до складеного за життя [PERSON] заповіту вона заповіла все належне їй майно на день її смерті, де б воно не знаходилося та з чого воно б не складалося, [PERSON] , [INFO] . Тобто, спадкоємицею за заповітом [PERSON] , що померла [INFO] , є позивачка [PERSON] . [PERSON] є дочкою спадкодавиці. Спадкоємиця [PERSON] станом на дату смерті [PERSON] з нею не проживала. Встановлений ч. 1 ст. 1270 ЦК України строк для прийняття спадщини закінчився 24 вересня 2023 року. Отже, позивачка як спадкоємиця за заповітом мала б подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини до 24 вересня 2023 року. У встановлений законом шестимісячний строк позивачка заяву про прийняття спадщини не подала. Отже строк для прийняття спадщини пропустила. До нотаріуса з метою прийняття спадщини звернулася 09.10.2023, проте у прийнятті заяви нотаріусом їй було відмовлено з посиланням на ст. 1268-1270 ЦК України. Пропущений позивачкою строк для прийняття спадщини складає 15 днів. Позивачка посилалася, як на поважну причину пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, на законодавче зменшення строків для подання заяви про прийняття спадщини з десяти до шести місяців, про що вона була не обізнана та вважала, що діють положення пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164, відповідно до якого установлено, що перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на чотири місяці. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення строку для прийняття спадщини. Унаслідок необізнаності позивачки про правила та строки спадкування, тривалі пошуки необхідних правовстановлюючих документів, з незалежних від неї обставин, позивачкою було пропущено строк для подання заяви про прийняття спадщини. За загальним правилом необізнаність спадкоємця про правила спадкування не є поважною причиною пропущення строку для прийняття спадщини. Разом з тим, основою принципу правової визначеності є ідея передбачуваності очікування суб`єктом відносин визначених правових наслідків (правового результату) своєї поведінки, яка відповідає наявним у суспільстві нормативним приписам. Конституційний Суд України у своїх рішеннях неодноразово наголошував на тому, що принцип правової визначеності вимагає ясності й однозначності правової норми та забезпечення того, щоб ситуації й правовідносини залишилися передбачуваними. Дослідивши обставини даної справи та наявні докази у їх сукупності, судом встановлено, що позивачка намагалася реалізувати своє право на прийняття спадщини шляхом оформлення відповідної заяви про прийняття спадщини у встановлений постановою Кабінету Міністрів України строк. Прийняття органом влади - Кабінетом Міністрів України нормативно-правового акту всупереч положенням Цивільного кодексу України, та у подальшому скасування такого акту, що призвело до скорочення строку для прийняття спадщини, на який позивачка, яка не є фахівцем у галузі права, могла б розраховувати, не може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Необізнаність позивачки про зміни, що відбулися у законодавстві не на її користь, та з правовими висновками Верховного Суду щодо застосування норм цивільного законодавства, а також відсутність доказів роз`яснення нотаріусом їй права та обов`язку подати заяву про прийняття спадщини саме у шестимісячний строк, встановлений ЦК України, а не ПКМУ, є поважно причиною для пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. Пропуск строку для прийняття спадщини є незначним (з метою подання заяви про прийняття спадщини позивачка звернулася 09.10.2023, тобто через два тижні після закінчення шестимісячного строку, на який, зокрема, припадало зупинення строку для прийняття спадщини, встановлене неправомірною постановою Кабінету Міністрів України). Інші спадкоємці, які б прийняли спадщину, та, відповідно до ч. 2 ст. 1272 ЦК України, могли б надати згоду позивачці на подання заяви про прийняття спадщини, судом не встановлені. Наведені обставини можуть бути визнані поважною причиною для поновлення позивачці строку для прийняття спадщини. Позивачка подала достатньо доказів того, що шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини пропущено нею з поважних причин. Надання можливості позивачці скористатись правом на отримання у спадщину нерухомого майна, яке належало її матері, відповідає волі заповідача (спадкодавця) та ґрунтується на законі, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Отже, урахувавши принцип пропорційності між застосованим заходом та переслідуваною метою, якою є захист порушених прав позивачки в аспекті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що права позивачки на прийняття спадщини після померлої [INFO] матері - [PERSON] підлягають захисту, оскільки відмова у задоволенні позовної заяви позбавить позивачку права на спадкове майно, що не буде відповідати інтересам суспільства, загальним принципам цивільного законодавства та міжнародного права. Розподіл судових витрат Згідно зі ч. 1, 9 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. Матеріалами справи підтверджено сплату позивачем при зверненні до суду судового збору у розмірі 1073,60 грн (а.с. 2). Зважаючи на позицію позивачки щодо покладення судових витрат на позивачку, суд судові витрати не розподіляє та залишає їх за позивачкою.

Outcome: approved