Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-09 00:00:00

Комунальне підприємство «Кам`янка-Житло» (далі - Позивач) звернулось в суд з позовом до [PERSON] (далі - Відповідач) про стягнення заборгованості за наданні послуги з управління багатоквартирним будинком \~ \~ \~ \~ Свої вимоги сторона Позивача обґрунтовувала тим, що Відповідач є споживачем житлово-комунальних послуг за адресою [ADDRESS] . У вказаній квартирі Відповідач займає 4/7 частки власності, тобто 33,77 м2. На нього відкрито особистий рахунок № [NUMBER] як для споживача послуг Позивача. Згідно доданого розрахунку, починаючи з серпня 2020 року по 01 липня 2023 року у Відповідача утворилась заборгованість перед Позивачем за послуги з утримання будинку та прибудинкової території на суму 3397 грн. 99 коп. Враховуючи викладене, Позивач просив суд стягнути з Відповідача заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг з утримання будинку та прибудинкової території в розмірі 3397 грн. 99 коп., інфляційні нарахування в розмірі 4433 грн. 32 коп., судовий збір на суму 2684 грн. та витрати за надання правничої допомоги в сумі 8000 грн. Ухвалою судді Кам`янського районного суду Черкаської області від 07 серпня 2023 року відкрито провадження у справі. В ухвалі про відкриття провадження сторонам було визначено строк на подання відзиву, відповіді на відзив та заперечень. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 19 вересня 2023 року по справі закрито підготовче судове засідання та призначено судовий розгляд по суті. \~ \~ \~ \~Сторона Позивача підтримувала позовні вимоги та просила їх задовольнити. \~ \~ \~ \~Сторона Відповідача проти позовних вимог заперечували. Вказали, що Відповідач не завжди був власником 4/7 частки власності квартири [ADDRESS] , що становить 33,77 м2. Так, в період часу з 02 грудня 1993 по 19 травня 2022 року він володів 1/7 частки власності в цій квартирі, що еквівалентно 8,44 м2. В період часу з 20 травня 2022 по 11 липня 2022 року його частка вже становила 2/7, тобто 16,88 м2, і тільки з 12 липня 2022 по теперішній час він володіє 4/7 частки квартири, що становить 33,77 м2. Сторона Відповідача вказувала, що фактично у вказаній квартирі [PERSON] не проживає, і має інше місце проживання. До позову не долучено доказів надання будь-яких послуг останньому зі сторони Позивача, а складений розрахунок заборгованості та нарахувань на неї, не містить деталей та конкретного часу її виникнення. Також, вказали, що на період дії воєнного часу нарахування інфляційних витрат та 3% річних на заборгованість заборонені, а тому такі вимоги до стягнення є безпідставними відповідно до\~постанови КМУ від 05 березня 2022 року № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану». В заяві про зменшення витрат на правову допомогу зазначили, що Відповідач являється інвалідом 2 групи, а тому він звільнений від сплати понесеного стороною Позивача судового збору при подачі Позову, а складена сума до стягнення витрат на правову допомогу є завищеною та необґрунтованою. Просили в задоволенні позовних вимог відмовити. Заслухавши учасників, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Комунальне підприємство «Кам`янка-Житло» (далі - Позивач) створене та зареєстроване в Єдиному держаному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 07 липня 2006 року в тому числі для комплексного обслуговування об`єктів, управління нерухомим майном за винагороду або на основі контракту, збирання безпечних відходів. Згідно рішення виконавчого комітету Кам`янської міської ради Черкаської області № 111 від 05.09.2018 року Позивач призначений управителем багатоквартирних будинків у м. Кам`янка Черкаського району Черкаської області і згідно додатку № 1 до цього рішення будинок по [ADDRESS] , де розміщена квартира, в якій [PERSON] має частку у власності, також відійшов в управління Позивача. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна та довідки про заборгованість за послуги з управління багатоквартирним будинком по особовому рахунку № [NUMBER] Відповідач в період часу з 02.12.1993 по 19.05.2022 володів 1/7 частки квартири [ADDRESS] , що складало 8,44 м2, в період часу з 20.05.2022 по 11.07.2022 володів 2/7 частки цієї квартири, що складало 16,88 м2, в період часу з 12.07.2022 по 30.06.2023 володів 4/7 частки цієї квартири, що складало 33,77 м2. 10 вересня 2018 року між співвласниками вказаного будинку, де Відповідач має частку у власності квартири, та Позивачем складено договір № 14 про надання послуг з управління багатоквартирним будинком. Предметом договору є забезпечення виконавцем надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, утримання ліфтів, вивіз твердих побутових відходів. Споживачі взяли на себе зобов`язання своєчасної оплати цих послуг за встановленим тарифом у строки та на умовах, передбаченим договором. Розмір щомісячної плати за надані послуги на момент укладення цього договору становив 5,06 грн. за кв. метр. Згідно з розділом «Ціна та порядок оплати послуги з управління», розрахунковим періодом є календарний місяць. У разі застосування щомісячної системи оплати послуг платежів вносяться не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунком. За несвоєчасне внесення плати із Споживача стягується пеня у розмірі 0,1 % суми прострочення платежу, яка розраховується за кожний день прострочення. Відповідно до розділу «Права та обов`язки сторін», Споживач зобов`язаний: оплачувати послуги в установлені договором строки; у разі несвоєчасного внесення за послуги сплачувати пеню у розмірі, встановленому законом і договором. На підставі додаткової угоди № 2 від 14 вересня 2021 року ціна послуг з управління сторонами змінена до 6,67 грн. за 1 кв. метр загальної площі житлового приміщення. Плата за послугу з управління нараховується щомісяця управителем та вноситься кожним співвласником не пізніше 20-го числа місяця, наступного за розрахунковим на підставі виставленого управителем до співвласника рахунку на оплату послуг з управління. Позивачем в період часу з 05.09.2018 року по 30.06.2023 надавалися послуги з управління будинком по [ADDRESS] . Як вбачається з наданої Позивачем довідки нарахування вартості його послуг ( а.с. 10-11) та розрахунку заборгованості з урахуванням індексу інфляції (а.с. 44,45) сторона Позивача вважає, що з огляду на належну Відповідачу площу квартири у цьому будинку в періоди часу з 20.08.2020 по 30.06.2023 року, яка мала різний розмір, Відповідач заборгував за оплату житлово-комунальних послуг з утримання будинку та прибудинкової території в розмірі 3397 грн. 99 коп., інфляційні нарахування у виді інфляційних витрат та 3% річних в розмірі 4433 грн. 32 коп. Відповідач в добровільному порядку не здійснює погашення заборгованості з оплати послуг з управління багатоквартирним будинком, тому Позивач був змушений звернувся до суду з зазначеним позовом. Суд дійшов висновку, що між сторонами існує спір щодо обов`язку Відповідача по здійсненню оплати житлово-комунальних послуг, який виник з правовідносин, що регулюються нормами\~Житлового кодексу України,\~ЗУ від 09 листопада 2017 року № 2189-VІІІ «Про житлово-комунальні послуги»,\~ЗУ від 14 травня 2015 року № 417-VІІІ «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку». Відповідно до\~статті 13 Конституції України\~передбачено, що власність зобов`язує. Вказана норма кореспондується зі\~статтею 322 ЦК України, яка передбачає, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Крім того,\~статтею 7 Закону України від 14 травня 2015 року № 417-VІІІ «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»\~передбачено, що співвласники квартир у багатоквартирному будинку зобов`язані, зокрема: - забезпечувати належне утримання та належний санітарний, протипожежний і технічний стан спільного майна багатоквартирного будинку; - забезпечувати технічне обслуговування та у разі необхідності проведення поточного і капітального ремонту спільного майна багатоквартирного будинку; - виконувати рішення зборів співвласників; - забезпечувати додержання вимог житлового і містобудівного законодавства щодо проведення реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення приміщень або їх частин; - забезпечувати поточний огляд і періодичне обстеження прийнятого в експлуатацію в установленому законодавством порядку багатоквартирного будинку протягом усього життєвого циклу будинку та нести відповідальність за неналежну експлуатацію згідно із законом; - своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги. Згідно ч. 2\~ст.\~7\~Закону України\~від 14\~травня 2015\~року №\~417-VІІІ\~«Про особливості\~здійснення права\~власності у\~багатоквартирному будинку» кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно до його частки співвласника. Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.\~12\~Закону України\~від 14\~травня 2015\~року №\~417-VІІІ\~«Про особливості\~здійснення права\~власності у\~багатоквартирному будинку» витрати на управління багатоквартирним будинком розподіляються між співвласниками пропорційно до їхніх часток співвласника, якщо рішенням зборів співвласників або законодавством не передбачено іншого порядку розподілу витрат. Невикористання власником належної йому квартири чи нежитлового приміщення або відмова від використання спільного майна не є підставою для ухилення від здійснення витрат на управління багатоквартирним будинком. Відповідно до\~ст. 9 Закону України від 14 травня 2015 року № 417-VІІІ «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»\~управління багатоквартирним будинком здійснюється його співвласниками. За рішенням співвласників усі або частина функцій з управління багатоквартирним будинком можуть передаватися управителю. За змістом п. 9 ч. 2\~ст.\~10\~Закону України\~від 14\~травня 2015\~року №\~417-VІІІ\~«Про особливості\~здійснення права\~власності у\~багатоквартирному будинку» до повноважень зборів співвласників належить прийняття рішень з усіх питань управління багатоквартирним будинком, у тому числі про прийняття рішення про вибір моделі організації договірних відносин з виконавцем комунальної послуги (укладення індивідуального та/або колективного договору про надання комунальної послуги). Згідно ч. 3\~ст. 10 Закону України від 14 травня 2015 року № 417-VІІІ «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»\~збори співвласників можуть скликатися ініціативною групою у складі не менше трьох співвласників або управителем, обраним відповідно до цього\~Закону.\~Збори співвласників у прийнятих в експлуатацію новозбудованих багатоквартирних будинках можуть бути проведені після державної реєстрації права власності на більше половини квартир та нежитлових приміщень у такому будинку. Статтею 11\~Закону України\~від 14\~травня 2015\~року №\~417-VІІІ\~«Про особливості\~здійснення права\~власності у\~багатоквартирному будинку» передбачено, що управління багатоквартирним будинком управителем здійснюється на підставі договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, що укладається згідно з типовим договором. Вартість послуг з управління багатоквартирним будинком визначається за рішенням зборів співвласників (загальних зборів об`єднання співвласників багатоквартирного будинку) і згодою управителя та зазначається у договорі з управителем. Умови договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком повинні відповідати умовам типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України. Якщо зборами співвласників прийнято рішення про укладення договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, такий договір (зміни до нього) підписується співвласником (співвласниками), уповноваженим (уповноваженими) на це рішенням зборів співвласників. Такий договір підписується на умовах, затверджених зборами співвласників, та є обов`язковим для виконання всіма співвласниками. Управитель протягом одного місяця після підписання з ним договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком (змін до нього) зобов`язаний надати або надіслати рекомендованим листом кожному співвласнику примірник такого договору (змін до нього), завірений підписом управителя. Згідно п. 5\~ст.\~13\~Закону України\~від 14\~травня 2015\~року №\~417-VІІІ\~«Про особливості\~здійснення права\~власності у\~багатоквартирному будинку» у разі якщо протягом одного року з дня набрання чинності цим Законом співвласники багатоквартирного будинку, в якому не створено об`єднання співвласників, не прийняли рішення про форму управління багатоквартирним будинком, управління таким будинком здійснюється управителем, який призначається на конкурсних засадах виконавчим органом місцевої ради, на території якої розташований багатоквартирний будинок. У такому разі ціна послуги з управління багатоквартирним будинком визначається за результатами конкурсу, який проводиться в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної житлової політики і політики у сфері житлово-комунального господарства, а договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком строком на один рік від імені співвласників підписує уповноважена особа виконавчого органу відповідної місцевої ради, за рішенням якого призначено управителя. Якщо за один місяць до закінчення зазначеного строку жодна із сторін не повідомить письмово другу сторону про відмову від договору, договір вважається продовженим на черговий однорічний строк. У період від оголошення конкурсу з призначення управителя багатоквартирного будинку до моменту визначення переможців конкурсу і укладення договорів про надання послуг з управління багатоквартирним будинком послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій продовжують надавати у відповідних багатоквартирних будинках виконавці таких послуг, які надавали відповідні послуги до початку проведення конкурсу. Якщо протягом дії договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, укладеного за результатами конкурсу, співвласники приймуть рішення про зміну форми управління багатоквартирним будинком або про обрання іншого управителя, співвласники мають право достроково розірвати такий договір, попередивши про це управителя, призначеного на конкурсних засадах, не пізніш як за два місяці до дня розірвання договору. \~ \~ \~ \~ У разі зміни форми управління багатоквартирним будинком або обрання іншого управителя виконавець послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій має здійснити остаточне нарахування плати за послуги відповідно до фактичних нарахувань та обсягів наданих послуг. Співвласники багатоквартирних будинків, утримання яких до дня набрання чинності цим Законом здійснювали житлово-будівельні (житлові) кооперативи, продовжують відшкодовувати витрати на утримання відповідних будинків і споруд та прибудинкових територій таким кооперативам до моменту створення в багатоквартирному будинку об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (у тому числі шляхом реорганізації кооперативу) або прийняття співвласниками рішення про форму управління багатоквартирним будинком. Спеціальним законом, який регулює відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг є\~Закон України від 09 листопада 2017 року № 2189-VІІІ «Про житлово-комунальні послуги». Положеннями частини 1\~статті 1\~Закону України\~від 09\~листопада 2017\~року №\~2189-VІІІ\~«Про житлово-комунальні\~послуги» визначено зміст певних термінів, що використовуються у такому законі, зокрема: - послуга з управління багатоквартирним будинком результат господарської діяльності суб`єктів господарювання, спрямованої на забезпечення належних умов проживання і задоволення господарсько-побутових потреб мешканців будинку шляхом утримання і ремонту спільного майна багатоквартирного будинку та його прибудинкової території відповідно до умов договору (п. 12); - споживач житлово-комунальних послуг - індивідуальний або колективний споживач (п. 13); - управитель багатоквартирного будинку - фізична особа - підприємець або юридична особа суб`єкт підприємницької діяльності, яка за договором із співвласниками забезпечує належне утримання та ремонт спільного майна багатоквартирного будинку і прибудинкової території та належні умови проживання і задоволення господарсько-побутових потреб (п. 14). Згідно ч.1\~ст.\~9\~Закону України\~від 09\~листопада 2017\~року №\~2189-VІІІ\~«Про житлово-комунальні\~послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Порядок укладання, зміни і припинення договорів про надання послуг з управління багатоквартирним будинком визначений\~статтею 15 Закону України від 09 листопада 2017 року № 2189-VІІІ «Про житлово-комунальні послуги», де передбачено, що договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком (зміни до нього) від імені всіх співвласників багатоквартирного будинку укладається з визначеним відповідно до законодавства управителем співвласником (співвласниками), уповноваженим (уповноваженими) на це рішенням зборів співвласників. Такий договір підписується на умовах, затверджених зборами співвласників, та є обов`язковим для виконання всіма співвласниками. У випадках, визначених законом, договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком укладається від імені співвласників багатоквартирного будинку уповноваженою особою органу місцевого самоврядування. Таким чином, на теперішній час залучення управителя багатоквартирного будинку можливе лише на підставі відповідного договору, який укладається з таким управителем на підставі рішення загальних зборів співвласників, обирається загальними зборами ОСББ або призначається за результатами конкурсу, проведеного органом місцевого самоврядування. Разом з тим, частиною 3\~Закону України від 09 листопада 2017 року № 2189-VІІІ «Про житлово-комунальні послуги», в редакції що була чинною на момент підписання сторонами договору від 04 квітня 2018 року передбачалося, що договори про надання комунальних послуг, укладені до набрання чинності цим Законом, зберігають чинність протягом одного року з дня набрання чинності цим Законом, крім випадку, якщо до спливу зазначеного строку співвласники багатоквартирного будинку прийняли рішення про вибір моделі організації договірних відносин з виконавцем комунальної послуги відповідно до пункту 4 цього розділу. У разі якщо згідно з такими договорами передбачено більш ранній строк їх припинення, дія таких договорів автоматично продовжується до спливу строку, що дорівнює одному року з дня набрання чинності цим Законом. З 01.05.2021р. пунктом 3-1\~Закону України\~від 09\~листопада 2017\~року №\~2189-VІІІ\~«Про житлово-комунальні\~послуги» передбачено: «Договори про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, укладені з виконавцями таких послуг або з управителями, визначеними згідно із цим Законом, до введення в дію норм цього\~Закону,\~що регулюють надання послуги з управління багатоквартирним будинком, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами (у тому числі щодо вивезення побутових відходів - за наявності), до дати набрання чинності договорами про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, укладеними за правилами, визначеними цим Законом. З дати введення в дію норм цього\~Закону, що регулюють надання послуги з управління багатоквартирним будинком, зміна будь-яких умов договорів про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, додатків і кошторисів (цін/тарифів) до них забороняється та вважається нікчемною. Виконавець таких послуг або управитель має право достроково розірвати відповідний договір, попередивши про це споживачів не пізніш як за два місяці до дня розірвання договору. У разі прийняття співвласниками багатоквартирного будинку рішення про форму (зміну форми) управління багатоквартирним будинком договори про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, укладені з виконавцем таких послуг або управителем, визначеним згідно із цим Законом до введення в дію норм цього\~Закону, що регулюють надання послуги з управління багатоквартирним будинком, втрачають чинність з дати, визначеної зборами співвласників (загальними зборами об`єднання співвласників) багатоквартирного будинку, або з дати початку виконання зобов`язань за договором про надання послуги з управління багатоквартирним будинком, укладеним за правилами, визначеними цим Законом, але не раніше ніж через два місяці після направлення особою, уповноваженою на це зборами співвласників (загальними зборами об`єднання співвласників) багатоквартирного будинку, такому виконавцю, управителю письмового повідомлення про припинення договорів. У такому разі виконавець або управитель не пізніше 30 днів з дати припинення договорів має здійснити остаточне нарахування плати за надані послуги відповідно до фактичних нарахувань та обсягів наданих відповідних послуг. Пільги та субсидії для відшкодування витрат з оплати послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій надаються протягом строку дії договорів про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. До затвердження Кабінетом Міністрів України Типового договору про надання послуги з управління багатоквартирним будинком сторони укладають договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком за формою та на умовах, погоджених між управителем та співвласниками, а в разі визначення управителя органом місцевого самоврядування на конкурсних засадах - виконавчим органом місцевої ради (або іншим органом суб`єктом владних повноважень, якому делеговані функції із здійснення управління об`єктами житлово-комунального господарства, забезпечення їх утримання та ефективної експлуатації, необхідного рівня та якості послуг). Умови таких договорів, що суперечать положенням Типового договору про надання послуги з управління багатоквартирним будинком після його затвердження Кабінетом Міністрів України, не застосовуються, а регулювання відносин сторін договору в цій частині здійснюється згідно з відповідними нормами Типового договору про надання послуги з управління багатоквартирним будинком.» Відповідно до положень ст.ст.\~12,\~81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3,4\~ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2\~ст. 78 ЦПК України). В обґрунтування позовних вимог Позивач посилається на положення договору від 10 вересня 2018 року про надання послуги з управління багатоквартирним будинком, укладеним Позивачем зі співвласниками будинку, де має у частку в власності квартири Відповідач. Надаючи оцінку дійсності такого договору суд бере до уваги ту обставину, що аналіз вищезгаданих норм закону свідчить, що на теперішній час закон не визначає порядку укладання договору про управління багатоквартирним будинком між управителем та співвласником-індивідуальним споживачем, проте і не встановлює заборони укладання таких договорів. В свою чергу, цивільні правовідносини ґрунтуються на засадах вільного волевиявлення та свободи договору. Статтею 6\~ЦК України передбачено, що сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Згідно позиції Верховного Суду, висловленої у постанові від 10 березня 2021 року за наслідками розгляду справи № 607/11746/17 зазначено, що «згідно пункту 6\~статті 3\~ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Тлумачення як\~статті 3\~ЦК України загалом, так і пункту 6\~статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії. З урахуванням принципів цивільного права, зокрема, добросовісності, справедливості та розумності, сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності.» Заперечуючи дійсність укладеного з Позивачем договору та умов його виконання, Відповідач не надав суду будь-яких доказів на підтвердження тих обставин, що відповідні загальні збори співвласників приймали інше рішення про затвердження відмінного тарифу, на умовах якого мали б оплачуватись послуги Позивача. Суд враховує, що багатоповерховий будинок потребує управління,\~Законом України\~від 14\~травня 2015\~року №\~417-VІІІ\~«Про особливості\~здійснення права\~власноті у\~багатоквартирному будинку» передбачений обов`язок співвласників щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно до його частки співвласника (ч. 2\~ст. 7 Закону України від 14 травня 2015 року № 417-VІІІ «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»), та дійшов висновку про дійсність зобов`язань сторін, що виникли на підставі договору від 10 вересня 2018 року, додатків та додаткових угод до нього щодо надання послуги з управління багатоквартирним будинком. У постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року за наслідками розгляду справи № 904/7183/17 та Верховного Суду від 26 вересня 2018 року за наслідками розгляду справи № 750/12850/16 зроблено висновки що «споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі». Посилання Відповідача на ту обставину, що Позивач безпідставно в односторонньому порядку змінив тариф вартості послуг та не довів до відома Відповідача про це, суд не бере до уваги оскільки умовами укладеного між сторонами договору передбачено право виконавця послуг вносити зміни у договір, що впливають на розмір плати за послуги. Оскільки умови такого договору є типовими для всіх співвласників, то відповідний тариф має погоджуватись з усіма співвласниками багатоквартирного будинку, що в даному випадку можливе лише шляхом публічної пропозиції. Зміна тарифу вартості послуг Позивача з 5,06 за 1 кв. м до 6,67 за 1 кв.м відбулась з 01 жовтня 2021 року, про що Позивач повідомляв споживачів в порядку, передбаченому наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 05 червня 2018 року № 130 «Про затвердження Порядку інформування споживачів про намір зміни цін/тарифів на комунальні послуги з обґрунтуванням такої необхідності». При цьому варто звернути увагу, що дія такого порядку розповсюджується лише на правовідносини споживачів з виконавцями комунальних послуг, тарифи для яких встановлюються органами місцевого самоврядування, натомість законом не визначено відповідного порядку для випадків, коли надання послуг з управління багатоквартирним будинком здійснюється на підставі договорів з індивідуальним споживачем, а отже застосування такого порядку можливе на підставі аналогії закону (ч.1\~ст. 8 ЦК України). Сторонами не заперечувався той факт, що повідомлення про зміну тарифів було доведено до відома співвласників і матеріали справи не містять будь-яких доказів щодо подання заперечень співвласниками багатоквартирного будинку [ADDRESS] про зміну тарифу вартості, а отже суд приходить до висновку про правомірність розрахунку Позивачем вартості його послуг за іншим тарифом з 01 жовтня 2021 року. Суд вважає, що із наданих сторонами доказів вбачається, що між ними фактично тривалий час існували правовідносини із надання/споживання послуг з управління багатоквартирним будинком, внаслідок яких Позивач здійснював надання таких послуг, а Відповідач приймав на себе зобов`язання з оплати вартості таких послуг. З урахуванням щомісячного тарифу зі змінами для Відповідача та належних йому у різні періоди часу часток у власності квартири [ADDRESS] розмір щомісячного платежу для останнього складав в період часу з 20 серпня 2020 по 20 серпня 2021 року 42 грн. 71 коп., з 20 вересня 2021 по 20 травня 2022 56 грн. 24 коп., з 20 червня 2022 по 20 липня 2022 року 112 грн. 59 коп., з 20 серпня 2022 по 20 червня 2023 року 225 грн. 25 коп. За таких обставин, суд погоджується з твердженнями Позивача, що він правомірно та обґрунтовано здійснював нарахування щомісячних платежів по квартирі, де Відповідач має частку у власності, в таких розмірах, а Відповідач зобов`язаний був здійснювати оплату таких платежів. В контексті доводів Відповідача про неналежне здійснення Позивачем управління будинком, то суд зауважує, що всупереч вимог 12, 78, 81\~ЦПК України Відповідачем не надано суду доказів щодо наявності в нього заперечень в частині якості надаваних Позивачем послуг, зокрема, суду не надано складених у встановленому законом порядку актів-претензій у зв`язку з порушенням порядку надання житлово-комунальних послуг, зміною їхніх споживчих властивостей та перевищенням строків проведення аварійно-відновних робіт, як то передбачено\~статтею 27 Закону України від 09 листопада 2017 року № 2189-VІІІ «Про житлово-комунальні послуги», як і не доведено фактів невиконання Позивачем обов`язку з надання вищевказаних послуг. Таким чином, сукупний розмір заборгованості відповідача перед позивачем складає 3\~397 грн. 99 коп. Відповідно до\~ст.509\~ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Положеннями ст.ст.\~526,\~530\~ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Згідно\~ст.\~610\~ЦК України - порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до положень\~ст. 611 ЦК України\~у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. За наслідками розгляду справи та встановленню обставин справи суд встановив, що Відповідач має перед Позивачем невиконане грошове зобов`язання з оплати послуг з управління багатоквартирним будинком, що виникла станом на 01 липня 2023 в загальному розмірі 3\~397 грн. 99 коп., а тому зазначена сума підлягає стягненню з Відповідача на користь Позивача. Крім того, суд враховує, що відповідно до ч. 2\~ст.\~625\~ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За таких обставин, Відповідач зобов`язаний сплатити позивачеві інфляційні нарахування та три відсотки річних нараховані на суму заборгованості. Разом з тим, з огляду на заборону таких нарахувань в період воєнного стану згідно постанови КМУ від 05 березня 2022 року № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану», суд вважає, що наведений Позивачем розрахунок підлягає коректуванню, а саме розрахунку інфляційних витрат та 3% річних тільки за період часу з 20 серпня 2020 по 23 лютого 2022 року виходячи із заборгованості, яка існувала на 24 лютого 2022 року. У зв`язку з вказаним, з огляду на наявні розміри частки у власності Відповідача квартири та розміри нарахувань з огляду на встановлені розміри тарифів з 1 кв. метра, заборгованість на 24 лютого 2022 року склала 892 грн. 97 коп. (з яких за період часу з 20 серпня 2020 по 20 серпня 2021 року 555 грн. 23 коп., з 20 вересня 2021 по 24 лютого 2022 року 337 грн. 74 коп.). \~ \~ \~ \~Вирішуючи питання суми інфляційних витрат за період часу з 20 серпня 2020 по 24 лютого 2022 року суд приходить до висновку про обґрунтованість стягнення таких в розмірі 156 грн. 04 коп., що розраховано із зафіксованої на останній день періоду суми заборгованості 892 грн. 97 коп. Інфляційні нарахування розраховуються шляхом множення суми заборгованості на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу за формулою [Інфляційні нарахування] = [Сума боргу] ? [Сукупний індекс інфляції] / 100% - [Сума боргу] Таким чином, у період з\~01.09.2020\~року по\~20.02.2022\~року індексація на суму\~892,97 грн. [Сукупний індекс інфляції] = 100,50% ? 101,00% ? 101,30% ? 100,90% ? 101,30% ? 101,00% ? 101,70% ? 100,70% ? 101,30% ? 100,20% ? 100,10% ? 99,80% ? 101,20% ? 100,90% ? 100,80% ? 100,60% ? 101,30% ? 101,60% = 117,475% (за період Вересень 2020 - Лютий\~2022) [Інфляційні нарахування] = 892,97 грн. (сума боргу) ? 117,475% (сукупний індекс інфляції) / 100% - 892,97 грн. (сума боргу) = 156,04\~грн. Вирішуючи питання суми 3 % річних за період часу з 20 серпня 2020 по 24 лютого 2022 року суд приходить до висновку про обґрунтованість стягнення таких в розмірі 40 грн. 34 коп., що розраховано із зафіксованої на останній день періоду суми заборгованості 892 грн. 97 коп. за формулою: [Проценти] = [Сума боргу] ? [Процентна ставка (%)] / 100% ? [Кількість днів] / [Кількість днів у році]. Таким чином, період розрахунку: з\~20.08.2020\~року по\~31.12.2020\~року - 134 дні [Проценти] = 892,97 грн. (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 134 (кількість днів) / 366 (днів у році) = 9,81\~грн. Період розрахунку: з\~01.01.2021\~року по\~31.12.2021\~року - 365 днів [Проценти] = 892,97 грн. (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 365 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 26,79\~грн. Період розрахунку: з\~01.01.2022\~року по\~20.02.2022\~року - 51 день [Проценти] = 892,97 грн. (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 51 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 3,74\~грн. Вирішуючи питання про судові витрати, суд застосовує положення\~статті 141 ЦПК України. Так, ціна позову становила 7831 грн. 31 коп., з яких позов задоволений на 3594 грн. 37 коп., тобто на 46 %. З огляду на те, що Відповідач як інвалід 2 групи звільнений від сплати судового збору, суд вважає, що пропорційна до задоволення сума витрат по сплаті судового збору у розмірі 1234 грн. 64 коп. має бути компенсована Позивачу за рахунок держави. При вирішенні питання про стягнення з Відповідача на користь Позивача понесених витрат за надання правничої допомоги, суд виходить з такого. Згідно положень\~ст.59 Конституції України\~кожен має право на професійну правничу допомогу. Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою згідно ч.1\~ст.15 ЦПК України. Відповідно до ч.1\~ст.26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Згідно зі\~ст.30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»\~гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути Згідно положень\~ст. 59 Конституції України\~кожен має право на професійну правничу допомогу обґрунтованим та враховувати витрачений адвокатом час. Статтею 137 ЦПК України, передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатом розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з ч.8ст.141 ЦПК України, розмір витрат,які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3\~ст.137 ЦПК України). Розмір витрат має бути\~співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом\~(професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. (ч. ч. 4, 5\~ст.137 ЦПК України). Частиною 6\~ст.137 ЦПК України\~визначено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається\~на сторону,яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката,\~які підлягають розподілу між сторонами. При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи. Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено у відповідності до п. 1 ч. 2\~ст. 137 ЦПК України. Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18). Велика Палата Верховного Суду також вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію\~реальності адвокатських витрат\~(встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження витрат на правову допомогу адвоката під час розгляду даної справи, представником Позивача до суду надано розрахунок суми витрат (а.с. 46), акт приймання-передачі послуг (а.с. 47), платіжне доручення про перерахування 8000 грн. (а.с. 48), свідоцтво та ордер (а.с. 49, 50). Також, в акті зазначено, що вартість послуг складається з надання послуг з ведення претензійної та позовної роботи за 4 години. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц та в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року в справі № 922/445/19 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. У постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2021 року у справі №750/2055/20 вказано, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги,\~входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 14 квітня 2021 року у справі № 757/60277/18-ц. У своєму клопотанні про зменшення витрат на правову допомогу сторона Відповідача вважала розмір витрат на оплату послуг адвоката не співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання робіт з надання послуг і обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт і ціною позову, а тому сторона Відповідача такі витрати не визнавала. Як зазначалося вище, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста\~статті 137 ЦПК України). Отже, сторона Відповідача скористалася своїм процесуальним правом на звернення до суду із запереченнями щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу. \~ \~ \~ \~ Враховуючи, що справа жодної складності собою не представляла, оцінюючи обґрунтованість заяви Позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, заперечення Відповідача в контексті положення ч.4\~ст.137 ЦПК України, тобто щодо складності справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, з огляду на визначені практикою ЄСПЛ критерії, суд вважає, що заявлена Позивачем сума є необґрунтованою, не співмірною та не відповідає критеріям розумності та справедливості, коли розмір задоволених позовних вимог в рази менший, ніж витрати на правову допомогу, які просять стягнути з Відповідача. Визначаючи остаточну суму витрат на оплату послуг адвоката, суд, приймає до уваги той факт, що більшість документів, в тому числі і відповіді на запити з Інформаційних реєстрів отримані не запитами адвоката, а таким чином надані останньому самим підприємством, а тому на думку суду адвокату не потрібно було багато часу на складання суто проект позовної заяви, що звісно не свідчить про її складність. Отже, суд погоджується з доводами сторони Відповідача, що розмір витрат на оплату послуг адвоката є неспівмірним з ціною позову, складністю справи, виконаними адвокатом роботами та часом, витраченим на виконання таких робіт. Тож заявлена позивачем вартість таких витрат у розмірі 8000 грн. на думку у разі повного задоволення позовних вимог була б обґрунтованою на суму 2000 грн., а з огляду на те, що судові витрати підлягають стягненню пропорційно до розміру задоволених вимог, існують підстави для стягнення витрат на правничу допомогу відповідно на суму 920 грн. До того ж, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, відповідно до якої заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (справа «Гімайдуліна і інші проти України» від 10.12.2009 року, справа «Баришевський проти України» від 26.02.2015 року). А також висновки ЄСПЛ, викладені у справах: «East/West Alliance Limited» проти України» від 02.06.2014 року, за змістом яких заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим; «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 року, за результатом розгляду якої ЄСПЛ вирішив, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. На підставі викладеного та

Outcome: partial