Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-21 00:00:00

21.11.2023р. Адміністрація Соборного району Дніпровської міської ради в інтересах малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , звернулась до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до [PERSON] (третя особа - [PERSON] ) про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів (а.с. 1 - 6). В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що з 17.10.2022р. малолітній [PERSON] , [INFO] , знаходиться на обліку в управлінні-службі у справах дітей адміністрації Соборного району ДМР як дитина, яка перебуває у складних життєвих обставинах. Мати дитини [PERSON] , [INFO] , не працює, схильна до вживання алкогольних напоїв та наркотичних речовин, здійснює неналежний догляд за дитиною, веде розгульний спосіб життя, часто не ночує вдома, матеріального сина не утримує. [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] не має реєстрації. Батько дитини, [PERSON] , помер [INFO] . Малолітній Єгор з народження проживає з біологічною бабою [PERSON] , [INFO] , та біологічним дідом [PERSON] , [INFO] , у 4-х кімнатній квартирі за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 28.01.1998р. співвласниками квартири за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 17.10.2022р. [PERSON] , [INFO] , позбавлена батьківських прав відносно старшої доньки, [PERSON] , [INFO] . Відповідно до наказу управління-служби у справах дітей адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради від 02.01.2023р. № 1, малолітню [PERSON] , [INFO] , поставлено на первинний облік. Відповідно до розпорядження голови адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради від 23.01.2023р. № 16-р «Про надання [PERSON] статусу дитини, позбавленої батьківського піклування» малолітній [PERSON] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Відповідно до розпорядження голови Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради від 30.01.2023р. № 13-р «Про встановлення опіки над малолітньою [PERSON] , [INFO] , та призначення [PERSON] опікуном дитини» [PERSON] перебуває під опікою [PERSON] , [INFO] [PERSON] не реагує на зауваження та рекомендації спеціалістів управління-служби у справах дітей, не слідкує за здоров`ям сина, не готує дитині їжу, не прибирає в квартирі. [PERSON] самоусунулася від виконання батьківських обов`язків і відносно сина [PERSON] . Спеціалістами управління-служби у справах дітей адміністрації неодноразово здійснювалися виходи до родини за адресою: [ADDRESS] , для контролю за виконанням батьківських обов`язків [PERSON] відносно сина [PERSON] . Зі слів [PERSON] - [PERSON] схильна до обману та крадіжок, в родині неодноразово пропадали кошти. Малолітній [PERSON] знаходиться повністю на утриманні баби і діда, які здійснюють належний догляд за дитиною. Про поведінку [PERSON] та спосіб її життя надали свої письмові пояснення [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . За інформацією КНП «ДЦПМСД №4» ДМР [PERSON] разом з сином [PERSON] на планові медичні огляди не з`являється. Сімейний лікар дитини [PERSON] не має контакту з матір`ю дитини. На підставі викладеного, представник Адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради просив суд: позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно сина, [PERSON] , [INFO] , стягнути з [PERSON] , [INFO] , аліменти по 2272 грн. на сина, [PERSON] , [INFO] , щомісячно, на користь особи, на утриманні якої буде знаходитись дитина. 22.01.2024р. представник позивача - Якимчук В.І. (діє на підставі довіреності № 7/6-17 від 29.12.2023р. - а.с. 66) надала до суду заяву, в якій просила судове засідання провести без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі (а.с. 65). В судові засідання, призначені на 21.12.2024р. та на 22.01.2024р. відповідачка не з`явилась, про дати та час слухання справи повідомлялась належним чином, шляхом направлення повідомлень про виклик до суду на підтверджену адресу місця її реєстрації відповідачки та на адресу фактичного місця її мешкання (а.с. 10, 52), про що в матеріалах справи наявні відповідні докази - довідки про причини повернення/досилання поштових відправлень за №№ 4904501061493, 4904501084191 (а.с. 57, 62). Конверт, яким направлялась судова кореспонденція повернувся до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 63 - 64). 22.01.2024р. третя особа [PERSON] подала до суду заяву, в якій просила справу розглядати без її участі та без фіксування технічними засобами. Позовні вимоги просила задовольнити у повному обсязі (а.с. 67). У відповідності до вимог пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). При цьому, розумним, зокрема вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010р., "Смірнова проти України" від 08.11.2005р., "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006р., "Літоселітіс Проти Греції" від 05.02.2004р.). Судом також було відзначено, що з практики Європейського суду з прав людини щодо тлумачення положення "розумний строк" вбачається, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ. Критеріями оцінки розумності строку є, зокрема складність справи та поведінка заявників. З метою належного повідомлення всіх учасників справи про день, час та місце розгляду справи в умовах воєнного стану, а також, надання можливості сторонам скористатись процесуальними правами, визначеними статтями 43 та 49 Цивільного процесуального кодексу України, та з метою дотримання принципів цивільного судочинства, а саме: рівності усіх учасників перед законом і судом та змагальності, ухвалою суду від 24.11.2023р. відкрито провадження у справі № 201/14358/23, вирішено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження з повідомленням сторін. Підготовче судове засідання по справі було призначено до розгляду в межах розумного строку на 21.12.2023р. о 12 год. 50 хв. (а.с. 55). Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи, що відповідач, виходячи з положень ч. 8, ч. 11 ст. 128 ЦПК України, вважається належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, згідно зі ст. 280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, розглянувши матеріали справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні (стаття 89 ЦПК України), вирішуючи справу, виходить з такого. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що з 17.10.2022р. малолітній [PERSON] , [INFO] , знаходиться на обліку в управлінні-службі у справах дітей адміністрації Соборного району ДМР як дитина, яка перебуває у складних життєвих обставинах, що підтверджується наказом УССД Адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради № 158 від 17.10.2022р. (а.с. 12). [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] не має реєстрації, що підтверджується витягами з реєстру територіальної громади особи (а.с. 10 - 11). Батько дитини [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть [PERSON] (а.с. 13). Малолітній Єгор з народження проживає з біологічною бабою [PERSON] , [INFO] , та біологічним дідом [PERSON] , [INFO] , у 4-х кімнатній квартирі за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 28.01.1998р., співвласниками квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 14). Заочним рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 17.10.2022р. [PERSON] , [INFO] , позбавлена батьківських прав відносно старшої доньки [PERSON] , [INFO] , що підтверджується заочним рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 17.10.2022р. (а.с. 15). Відповідно до наказу управління-служби у справах дітей адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради № 1 від 02.01.2023р. малолітню [PERSON] , [INFO] , поставлено на первинний облік, що підтверджується наказом № 1 від 02.01.2023р. (а.с. 18). Розпорядженням голови адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради № 16-р від 23.01.2023р. «Про надання [PERSON] статусу дитини, позбавленої батьківського піклування» малолітній [PERSON] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування (а.с. 19). Відповідно до розпорядження голови Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради № 13-р від 30.01.2023р. «Про встановлення опіки над малолітньою [PERSON] , [INFO] , та призначення [PERSON] опікуном дитини» [PERSON] перебуває під опікою [PERSON] , [INFO] (а.с. 20). Як вказує позивач, [PERSON] не реагує на зауваження та рекомендації спеціалістів управління-служби у справах дітей, не слідкує за здоров`ям сина, не готує дитині їжу, не прибирає в квартирі. Відповідачка самоусунулася від виконання батьківських обов`язків і відносно сина [PERSON] . Спеціалістами управління-служби у справах дітей адміністрації неодноразово здійснювалися виходи до родини за адресою: [ADDRESS] , для контролю за виконанням батьківських обов`язків [PERSON] відносно сина [PERSON] , що підтверджується актами обстеження умов проживання (а.с. 42 - 46). Зі слів [PERSON] - [PERSON] схильна до обману та крадіжок, в родині неодноразово пропадали кошти. Малолітній [PERSON] знаходиться повністю на утриманні [PERSON] та [PERSON] , які здійснюють належний догляд за дитиною. Про поведінку [PERSON] та спосіб її життя надали свої письмові пояснення: [PERSON] , [INFO] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 21 - 22); [PERSON] , [INFO] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 23 - 24); [PERSON] , [INFO] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 25 - 26); [PERSON] , [INFO] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 27 - 28); [PERSON] , [INFO] , який проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 29 - 30). Листом КНП «ДЦПМСД №4» ДМР підтверджено, що [PERSON] разом з сином [PERSON] на планові медичні огляди не з`являється. Сімейний лікар дитини, [PERSON] не має контакту з матір`ю дитини, що підтверджується листом КНП «ДЦПМСД № 4» ДМР вих. № 887 від 19.10.2022р. (а.с. 41). Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ст. 78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 3 Конвенції про права дитини визначено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно положень ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно з ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов`язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї; забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини; забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Положеннями вищевказаної статті визначено основні положення з виховання дітей. Для здійснення цього завдання батьки наділяються батьківськими правами, тобто правом на особисте виховання своїх дітей. Батьківські права є в той же час і обов`язками батьків по вихованню дітей, тому що батьки не тільки володіють правом на виховання дитини, а й мають обов`язок її виховувати. Нездійснення ними своїх прав тягне за собою або повну їх втрату, або тимчасове позбавлення цих прав. Відповідно до висновку Адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради № 5/6 - 208 від 20.11.2023 р., адміністрація вважає за доцільне позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно сина, [PERSON] , [INFO] (а.с. 47 - 49). Відповідно до ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. п. 15, 16 постанови № 3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У рішенні по справі «Хант проти України» від 07.12.2006р. (заява № 31111/04) Європейський суд з прав людини висловлює таку правову позицію, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27.11.1992р., серія A, N 250, ст. 35 - 36, п. 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (див. рішення у справі Johansen v. Norway від 07.08.1996р., п. 78). Зокрема, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує (див., mutatis mutandis, справу «Хазе проти Німеччини», № 11057/02, п. 99, ЄСПЛ 2004-III (витяги)). Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я (див. справи «Валлова і Валла проти Чеської Республіки», № 23848/04, п. 72, від 26.10.2006р.; і «Гавелка та інші проти Чеської Республіки», № 23499/06, № 57, від 21.06.2007р.). З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків (див., наприклад, справу «К. А. проти Фінляндії», № 27751 /95, п. 92, ЄСПЛ 2003-I). Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (див., наприклад, справу «Мозер проти Австрії», № 12643/02, п. 68, від 21.09.2006р.; згадані вище рішення у справі «Валлова і Валла проти Чеської Республіки» пп. 73 - 76, та у справі Гавелка та інші, п. 61). Із рішення Європейського суду з прав людини у справі «М.С. проти України» від 11.07.2017р. вбачається, що вказане рішення підтвердило сталу позицію Європейського Суду, яка зводиться до визначення насамперед «якнайкращих інтересів дитини», а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін. Окрім того, суд має виходити з того, що батьки мають рівні права у спорах про опіку над дітьми, і жодні презумпції, які ґрунтуються на ознаці статі, не повинні братись до уваги. В даному випадку, згідно з наданими доказами суд приходить до висновку, що відповідачка дійсно ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню своєї дитини [PERSON] , [INFO] , свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками і не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не спілкується з нею в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до внутрішнього світу сина, не піклується про стан його здоров`я, хоча мала би це робити, тобто з власної волі ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню сина, ніякого інтересу до дитини не проявляє. З огляду на викладене, суд доходить до висновку про те, що позбавлення батьківських прав відповідачки відповідатиме інтересам дитини. Що стосується позовних вимог Адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради про стягнення аліментів з [PERSON] на користь особи, на утриманні якої буде знаходитися в подальшому дитина, то в цій частині позову слід відмовити, оскільки право на стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини повинно виникнути у конкретної особи від дня встановлення опіки над дитиною зі сторони цієї особи. Обговорюючи питання щодо розподілу судових витрат, відповідно до ст. 141 ЦПК України, ст. 2 Закону України «Про судовий збір», суд вважає за можливе стягнути з відповідачки на користь держави судовий збір у розмірі 1073,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial