Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-15 00:00:00

Представник позивача ТОВ «Бізнес Позика» звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 28.02.2023 між ТОВ «Бізнес позика» та [PERSON] укладено Договір про надання кредиту №460714-КС-001, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписані у порядку, визначеному ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію». Відповідно до п.1 Договору, кредитодавець надає позичальникові кредит у розмірі 10 000,00 грн., на засадах строковості, поворотності та платності, на умовах сплати процентів за користування кредитом у розмірі 1.15288411% за кожен день користування кредитом. Крім того, 29.04.2023 між ТОВ «Бізнес позика» та [PERSON] було укладено Додаткову угоду №1 до Договору № 460714-КС-001, за умовами якої сторони домовилися внести зміни в п. 1 Договору та змінити термін дії Договору до 19.08.2023, визначивши строк кредиту 25 тижнів. Позивач свої зобов`язання за вказаним договором виконав та надав відповідачці грошові кошти у визначеному розмірі шляхом перерахування на її банківську карту. Відповідач, у свою чергу, зобов`язання належним чином не виконала, а лише частково сплатила кошти, у зв`язку з чим її заборгованість перед позивачем складає в загальній сумі 21653,75 грн., яку позивач просить стягнути з відповідачки. Ухвалою судді від 29.11.2023 у справі відкрите спрощене позовне провадження, а також роз`яснено відповідачу право подати відзив на позовну заяву або пред`явити зустрічний позов до позивача у строк 15 днів з дня отримання копії ухвали судді про відкриття провадження у справі. Розгляд справи по суті вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Позивачу направлено копію ухвали про відкриття провадження, а відповідачу копію ухвали та копію позову з додатками рекомендованими повідомленнями. Станом на 16.01.2024 відзиву на позовну заяву від відповідачки до суду не надходило. У відповідності до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Із досліджених доказів судом встановлено, що 28.02.2023 між ТОВ «Бізнес позика» та [PERSON] укладено Договір про надання кредиту № 460714-КС-001 шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію». Відповідно до п.1 Договору, кредитодавець надав позичальникові кредит у розмірі 10 000,00 грн., на засадах строковості, поворотності та платності, на умовах сплати процентів за користування кредитом у розмірі 1.15288411 % за кожен день користування кредитом. 29.04.2023 між ТОВ «Бізнес позика» та [PERSON] було укладено Додаткову угоду №1 до Договору № 460714-КС-001, за умовами якої сторони домовилися внести зміни в п. 1 Договору та змінити термін дії Договору до 19.08.2023, визначивши строк кредиту 25 тижнів. На підтвердження укладення Договору та Додаткової угоди позивачем надано Паспорт споживчого кредиту, в якому міститься інформація, обов`язкова для ознайомлення позичальником, відповідний Договір з Додатковою угодою №1 та Анкету клієнта з відповідними даними позичальника. Обумовлені кошти за вказаним договором позивачем були перераховані на вказаний відповідачкою рахунок та її банківську карту, що підтверджується відповідним платіжним дорученням. Відповідачка користувалася кредитними коштами, проте лише частково сплатила позивачу заборгованість за Договором, у зв`язку з чим у неї перед позивачем утворилася заборгованість в загальному розмірі 21653,75 грн., яка складається з: 9947,47 грн. - суми прострочених платежів по тілу кредиту та 11706,28 грн. - суми прострочених платежів по процентах. Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права, що регулюють дані правовідносини. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Із аналізу вказаної норми чинного законодавства слідує, що дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У відповідність до вимог ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно із ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та умов цього Кодексу. У відповідність до вимог ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 2 статті 530 ЦК України визначено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Як передбачено ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Посилання відповідача на те, що договір не підписано електронним цифровим підписом, а тому не може вважатися укладеним належним чином, спростовується наступним. Закон України «Про електронну комерцію» є спеціальним законодавчим актом, що регулює правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів та встановлює певні особливості щодо порядку та умов його укладення (підписання) у порівнянні із загальними правовими нормами щодо порядку укладення правочинів, визначені в чинному законодавстві України. Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Саме цей спеціальний закон у сфері електронної комерції в статтях 11, 12 та 14 визначає, що: електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття (акцепт) цієї пропозиції, яка може бути надана шляхом: - надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно- комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) шляхом: - надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідача належним чином ідентифіковано в інформаційно- телекомунікаційній системі Позивача. До укладення Кредитного договору відповідачку було належним чином ідентифіковано/ верифіковано, а саме: 28.02.2023 позивачем здійснено верифікацію відповідачки за допомогою BankID НБУ. Відповідно до ч.4 ст.14 ЗУ «Про електронну комерцію», ідентифікація особи за допомогою електронного підпису, визначеного статтею 12 цього Закону, має здійснюватися під час кожного входу в інформаційну систему суб`єкта електронної комерції. Під час входу в інформаційно-телекомунікаційну систему кредитора, позичальник використав номер телефону [NUMBER] , визначений ним як фінансовий. Відповідачка була ознайомлена з Паспортом споживчого кредиту та підписала його одноразовим ідентифікатором, що підтверджується візуальною формою. За встановленими у цій справі обставинами кредитний договір між сторонами укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. При цьому [PERSON] через особистий кабінет на вебсайті позивача подала заявку на отримання кредиту за умовами, які вважала зручними для себе, та підтвердила умови отримання кредиту шляхом натискання відповідної кнопки, після чого ТОВ «Бізнес Позика» надіслало відповідачці за допомогою засобів зв`язку одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який відповідачка і використала для підтвердження підписання кредитного договору. Тобто, із зазначеного вбачається, що між позивачем та відповідачкою укладено договір позики у формі електронного документу з електронними підписами сторін та із запропонованими умовами відповідачка ознайомилася та погодилася з ними. З огляду на викладені обставини, дослідивши матеріали справи та надані суду докази, враховуючи норми чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог На підставі викладеного, та

Outcome: approved