Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-10 00:00:00

09 листопада 2021 року до Дарницького районного суду міста Києва надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, що у 1996 році між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. За час перебування у шлюбі сторонами були нажито певне майно. Зважаючи на те, що між подружжям виник спір щодо поділу даного майна, позивач звертається до суду для вирішення даного спору в судовому порядку. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09 листопада 2021 року цивільну справу № 753/22811/21 передано судді Шаповаловій К.В. 23 листопада 2021 року до суду надійшла відповідь з електронного реєстру територіальної громади м. Києва ГІОЦ/КМДА про зареєстроване місце проживання відповідача. Ухвалою суду від 26 листопада 2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 03 лютого 2022 року на 10:00 год. 18 січня 2022 року на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. №3402), відповідно до якого представник відповідача просить залишити позовну заяву без розгляду. 24 січня 2022 року до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив. Підготовче засідання призначене на 03 лютого 2022 року не відбулось у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю судді в період з 24 січня 2022 року по 03 лютого 2022 року та згодом було призначене на 05 квітня 2022 року на 10:00 год. Підготовче засідання 05 квітня 2022 року не відбулось оскільки, відповідно до розпорядження голови Дарницького районного суду м. Києва від 24 лютого 2022 року № 2-вс у зв`язку з введенням на території України 24 лютого 2022 року воєнного стану відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, з метою збереження життя та здоров`я працівників суду та відвідувачів оголошено здійснення розгляду лише кримінальних проваджень, у яких особи тримаються під вартою та у разі наявності клопотань, що потребують невідкладного розгляду, а також припинено пропуск до приміщення суду усіх відвідувачів, окрім учасників судового процесу за заявами та клопотаннями, що потребують невідкладного розгляду. Згодом підготовче засідання було призначено на 06 липня 2022 року на 11:00 год. Підготовче засідання призначене на 06 липня 2022 року було відкладено на 19 серпня 2022 року за клопотанням представника відповідача. Підготовче засідання 19 серпня 2022 року було відкладено на 24 жовтня 2022 року у зв`язку з неявкою відповідача та його представника, про причини неявки вони не повідомляли. Ухвалою суду від 24 жовтня 2022 року було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті у судове засідання на 07 грудня 2022 року на 10:00 год. Ухвалою суду від 07 грудня 2022 року було частково задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] про витребування від ПН КМНО Магомедової М.Г., копії заяв [PERSON] , якщо такі є в наявності, про надання згоди на укладання [PERSON] договору купівлі-продажу від 17 червня 2017 року однокімнатної квартири [ADDRESS] , та договору купівлі-продажу від 16 жовтня 2019 року однокімнатної квартири [ADDRESS] . Судове засідання було відкладено на 07 лютого 2023 року на 10:30 год. Ухвалою суду від 07 лютого 2023 року провадження у цивільній справі 753/22811/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя було зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі № 753/13285/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя. Ухвалою суду від 18 серпня 2023 року поновлено провадження у справі та призначено справу до розгляду у судове засідання на 3 жовтня 2023 року. 3 жовтня 2023 року представником позивача до суду подано заяву про залишення без розгляду частини позовних вимог, а саме: щодо визнання права особистої приватної власності на квартиру [ADDRESS] , на квартиру [ADDRESS] , а також на автомобіль Honda CR-V д.н.з. [NUMBER] . У судовому засіданні 3 жовтня 2023 року представник позивача та позивач підтримали позовні вимоги в частині визнання права особистої приватної власності позивача на об`єкт незавершеного будівництва житлового будинку [ADDRESS] та вказали, що позивач працює архітектором, вона розробляла проєкт будинку, з урахуванням того, що там мали проживати вся родина: вона з чоловіком, їх діти, мати відповідача. Вказаний будинок також будувався за кошти позивачки, які вона отримала від своєї матері, коли та продавали квартири, які належали їй на праві приватної власності, а також це була заробітна плата позивачки. Земельна ділянка, на якій будувався будинок, належить на праві приватної власності матері відповідача. Будинок збудований повністю та придатний для проживання, де наразі й проживає відповідач. Родина позивачки переїхала у будинок у серпні 2016 року, а мати відповідача проживала там з травня 2016 року. Позивачка хотіла оформити право власності на збудований будинок, проте, через виникли у сім`ї конфлікти, вона не могла отримати оригінал державного акту на право власності на земельну ділянку, без якого оформити право власності у позасудовому порядку виявилось неможливим. Зауважили, що з 2012 по початок 2015 року будівництво не велося, оскільки у позивачки не було коштів, а відповідач не отримував доходів та не забезпечував родину. Лише після продажу мамою позивачки квартири у 2016 році будівництво відновилось. На підтвердження факту будівництва будинку саме за кошти позивачки до справи долучені квитанції та розписки від будівельників про отримання коштів саме від позивачки. Вказали, що на будівництво будинку було витрачено приблизно 250000 доларів США. Будинок в експлуатацію так не був введений, дозвільні документи не оформлювались, оскільки це садовий будинок, проте є позиція Верховного Суду, в якій визначено, що об`єкт незавершеного будівництва може бути об`єктом поділу майна подружжя. Враховуючи зазначене, просили позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, вказала, що будинок та земельна ділянка це власність матері відповідача, вона уповноважувала лише, зокрема позивачку, передавати кошти будівельникам. Вказаний будинок не є ані особистою власністю позивачки, ані спільною сумісною власністю подружжя. Зазначила також, що як такого будинку не існує, є об`єкт незавершеного будівництва, та враховуючи судову практику, позивачка б могла говорити лише про право власності на будівельні матеріали та подати до позовної заяви докази на підтвердження факту придбання будівельних матеріалів та їх вартість. Проте такі суду надані не були. Долучені до позову докази не є належними та достатніми, оскільки відсутні докази того, що вони придбавались саме для спірного об`єкта незавершеного будівництва, а не для якогось іншого замовлення, враховуючи те, що позивач є архітектором та могла купляти матеріали для свого замовника. Крім того, до справи не долучено доказів того, що такі матеріали куплялись за особисті кошти позивачки. Стосовно долучених до позовної заяви копій договір купівлі-продажу квартир від імені матері позивачки, то такі договори не підтверджують факт використання коштів від продажу квартир саме на будівництво будинку, оскільки ці договори долучались позивачкою у іншій справі, що перебувала на розгляді судді Трусової Т.О., де предметом спору були квартири, що придбані були подружжя під час шлюбу та транспортні засоби на підтвердження факту походження коштів для придбання квартир та автомобілей. З урахуванням викладеного, просила у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Ухвалою суду від 3 жовтня 2023 року задоволено заяву представника позивача та залишено без розгляду позовні вимоги в частині визнання права особистої приватної власності на квартиру [ADDRESS] , на квартиру [ADDRESS] , а також на автомобіль Honda CR-V д.н.з. [NUMBER] . Судове засідання 3 жовтня 2023 року було відкладено на 14 листопада 2023 року за клопотанням представників відповідача та позивача. 14 листопада 2023 року судове засідання було відкладено на 10 січня 2024 року за клопотанням представника відповідача та у зв`язку з неявкою представника у судове засідання. 9 січня 2024 року до суду від представника відповідача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи доказів: копії договорів купівлі-продажу майна на підтвердження походження коштів матері відповідача, які вона витрачала на будівництво спірного будинку. 10 січня 2024 року судом було відмовлено у задоволенні клопотання про долучення до матеріалів справи вказаних доказів, з урахуванням того, що представником відповідача не заявлялось клопотання про поновлення строку подання доказів та не зазначено поважних причин неможливості подання таких доказів разом з відзивом на позов чи протягом підготовчого засідання. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивачки та її представника, представника відповідача, всебічно, повно, об`єктивно та безсторонньо оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, дійшов такого висновку. Судом встановлено, що з 30 серпня 1996 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 27 квітня 2021 року. Відповідно до наявної в матеріалах справи копії державного акту на право власності на земельну ділянку, земельна ділянка кадастровий номер 8000000000:90:883:0088 за адресою: [ADDRESS] на праві приватної власності належить [PERSON] (мати відповідача). Вказаний факт не спростовувався та не заперечувався учасниками справи. Звертаючись із позовом до суду, позивач зазначає, що з травня по вересень 2012 року на земельній ділянці кадастровий номер 8000000000:90:883:0088 за адресою: [ADDRESS] , нею за особисті кошти було побудовано садовий будинок. Як зазначила у судовому засіданні представник позивача, вказаний будинок не був введений в експлуатацію та на нього не було оформлено право власності, оскільки відповідач чинив позивачці перешкоди, не надавав оригінал державного акту про право власності на земельну ділянку. Проте, враховуючи, що будинок був побудований під час перебування сторін у шлюбі, його будівництво фактично завершено, він придатний для проживання та експлуатується за своїм функціональним призначенням, позивач вважає такий об`єкт незавершеного будівництва, з урахуванням позиції Верховного Суду, може бути об`єктом поділу майна подружжя. Відповідно до копії технічного паспорту від 14 грудня 2012 року, виготовленого на замовлення [PERSON] (власниці земельної ділянки) садовий (дачний) будинок в СТ «40-років Жовтня» за адресою: [ADDRESS] має 2 поверхи, загальною площею 175,9 кв.м., рік будівництва, зазначений у технічному паспорті суду встановити невиявилось за можливе через дуже погану якість копії технічного паспорту, долученого позивачем до позовної заяви (а.с. 108-113, т.1). Поряд з цим, до позовної заяви також долучено копію іншого технічного паспорту на вказаний будинок, який датований 20 квітня 2021 року та виготовлений на замовлення [PERSON] (позивачка). Відповідно до вказаного технічного паспорту садовий будинок в СТ «40-років Жовтня» за адресою: [ADDRESS] має 2 поверхи, загальною площею 172,8 кв.м., рік будівництва 2012 (а.с. 114-119). Згідно із довідкою-характеристикою, виданою ФОП [PERSON] , який має кваліфікаційний сертифікат експерта з категорії: «інженер з інвентаризації нерухомого майн» від 14 грудня 2016 року, при інвентаризації станом на 20 квітня 2021 року будо встановлено збудований садовий будинок літера «А» з ґанком літера «а1» загальною площею 172,8 кв.м. у 2012 році та зазначно, що він потребує здачі в експлуатацію (а.с. 122). Захист права власності гарантовано Першим протоколом до Конвенції, відповідно до статті 1 якого передбачено право к ожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення частини першої цієї статті дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а частина друга цієї статті визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом уведення в дію «законів». Більше того, верховенство права як один з фундаментальних принципів демократичного суспільства є наскрізним принципом усіх статей Конвенції (див. рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справах: від 20 травня 2010 року «Україна-Тюмень» проти України» (заява № 22603/02); від 25 червня 1996 «Амюр проти Франції» (Amuur v. France); «Колишній Король Греції та інші проти Греції» (Former King of Greece and Others v. Greece), № 25701/94, § 79, ECHR 2000-XII; «Малама проти Греції» (Malama v. Greece), № 43622/98, § 43, ECHR 2001-II). Стаття 41 Конституції України гарантує кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У статті 321 ЦК України закріплено конституційний принцип непорушності права власності. За частинами першою та другою цієї статті ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. За вимогами частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Зміст права власності полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном (стаття 317 ЦК України). Згідно з вимогами статті 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном,

Outcome: dismissed