Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-08 00:00:00

Позивачка звернулася до Глобинського районного суду Полтавської області з вищезазначеною позовною заявою до відповідачів. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що [INFO] помер [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина. Вона є однією з спадкоємців по заповіту, про що їй випадково стало відомо зі слів дружини померлого. Вона не проживала разом з спадкодавцем та не знала взагалі про наявність заповіту, в день смерті останнього вже перебувала за кордоном у Польщі. Про існування заповіту їй відомо не було та з часу відкриття спадщини будь-якого повідомлення від органу нотаріату про закликання її до спадкування за заповітом вона не одержувала. Після звернення до нотаріуса, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , у зв`язку з тим, що вона пропустила термін для подачі заяви про прийняття спадщини і цей термін можливо продовжити лише в судовому порядку. Зазначає, що у встановлений законом шестимісячний строк вона не звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, оскільки не була обізнана з наявністю заповіту, про його існування їй стало відомо у травні 2023 року після її повернення з Польщі. Вважає, що вона як спадкоємець не подала заяву про прийняття спадщини з поважних причин. Посилаючись на поважність причин пропуску подання заяви про прийняття спадщини, позивачка просила суд визнати, що строк для прийняття спадщини після померлого [INFO] [PERSON] , пропущений нею з поважних причин. Визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини за заповітом після померлого [INFO] [PERSON] . У судове засідання позивач не з`явилася, надала до суду заяву, в якій просила суд справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи, в установленому законом порядку. На адресу останнього відомого місця проживання відповідачів надсилалась поштова кореспонденція з суду, яку відповідачі отримали, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Своїм правом подати відзив на позовну заяву відповідачі не скористалися, жодних заяв чи клопотань до суду не надсилали. Положеннями ч. 1 ст. 223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за відсутності сторін, оскільки вони повідомлені про судове засідання, причини неявки суду не повідомили, заяв чи клопотань про відкладення судового засідання не подавали, позивачка просила розгляд справи здійснювати без її участі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. З огляду на викладені обставини, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи та ухвалення рішення без участі сторін на підставі наявних матеріалів. Надавши належну правову оцінку наявним у справі письмовим доказам, суд установив наступні фактичні обставини у справі. На підставі ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Як встановлено в судовому засіданні, [INFO] помер [PERSON] . [PERSON] , 08 лютого 2000 року склав заповіт, яким заповів [PERSON] та [PERSON] все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося в рівних долях(а.с.41). [PERSON] звернулася до Градизької державної нотаріальної контори із заявою для оформлення спадкових прав та про видачу на її ім`я свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлого [INFO] [PERSON] . Постановою від 04 липня 2023 року, державний нотаріус відмовила їй у видачі свідоцтва, оскільки позивачем було пропущено встановлений законом строк для подання заяви про прийняття спадщини (а.с.12). Спадкову справу №219/2021 до майна померлого [PERSON] заведено Градизькою державною нотаріальною конторою за заявами дочки померлого [PERSON] та дружини померлого [PERSON] (а.с. 40,41). Надаючи правову оцінку викладеним обставинам, суд зазначає наступне. Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з частинами 1, 2 статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Як передбачено статтею 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Уразі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина 1 статті 1268 ЦК України). Відповідно до частини 1 статті 1269 , частини 1 статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з частиною 3 статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Як свідчить тлумачення частини 3 статті 1272 ЦК України до поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини мають відноситися причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця щодо подачі заяви про прийняття спадщини. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку для подання такої заяви. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна передусім стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом згаданого шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. Відповідно до статті 63 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме. Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі. Згідно з пунктами 2.2 та 3.2 Глави 10 Розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, при заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту. Щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, нотаріус роз`яснює спадкоємцям право подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття. Необхідність нотаріусом вчинити дії для повідомлення спадкоємця про відкриття спадщини, здійснити виклик спадкоємця за заповітом, у тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі відповідає правовому висновку Верховного Суду України викладеному у постанові від 6 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17. Між тим, виклики потенційних спадкоємців за заповітом від 08 лютого 2000 року, посвідченим Захаровою О.Д. державним нотаріусом Градизької державної нотаріальної контори та зареєстрованим в реєстрі за №158, державним нотаріусом не здійснювалися. Згідно висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 14.06.2023 у справі № 292/564/22, провадження № 61-4394 св 23, від 22.12.2021 у справі 703/4978/19 провадження № 61-13783св 21, неповідомлення нотаріусом спадкоємця про заповіт є поважною причиною на визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Правозастосовча практика Верховного Суду у подібних правовідносинах є незмінною та усталеною. Судом встановлено, що позивачка є спадкоємцем за заповітом після померлого [INFO] [PERSON] , шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини [PERSON] , яка не проживала разом з спадкодавцем та не є спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] , пропущено з поважних об`єктивних причин, оскільки необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. Воля спадкодавця [PERSON] на випадок його смерті, викладена у формі заповіту, підлягає обов`язковій реалізації на користь [PERSON] , оскільки свобода та реалізація положень заповіту після відкриття спадщини мають фундаментальне значення у спадкових правовідносинах. Окрім того, за матеріалами спадкової справи № 219/2021, заведеної після смерті [INFO] [PERSON] , встановлено, що відповідачки [PERSON] та [PERSON] у поданих до Градизької державної нотаріальної контори заявах про прийняття спадщини не зазначили про наявність ще одного спадкоємця позивачки - [PERSON] (а. с. 40,41). Приймаючи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що позов є законним та обґрунтованим, а тому підлягає задоволенню.

Outcome: approved