Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-07 00:00:00

25.09.2023 р. позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] на його користь аліментів, як на повнолітнього сина, який продовжує навчання, в розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для особи відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення позивачем 23 років. Свої вимоги позивач мотивує тим, що відповідач являється його батьком. Позивач навчається на денній формі навчання в Національному університеті водного господарства та природокористування, тому працювати за трудовим договором, щоб забезпечувати себе, не має змоги. В зв`язку з навчанням він потребує матеріальної допомоги від обох батьків, але на даний час його утримує лише мати. Батько відмовляється приймати хоч якусь участь в наданні сину матеріальної допомоги, хоча є працездатним, має змогу працювати та отримувати дохід, інших утриманців не має, має у власності нерухоме майно, транспортні засоби, отримує орендну плату за користування земельною ділянкою. Тому позивач звернувся з даним позовом до суду. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В ухвалі про відкриття спрощеного позовного провадження відповідачу був наданий строк в 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву та роз`яснено право подати заяву із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Від відповідача на адресу суду відзив на позовну заяву не надходив. Позивач у судове засідання не з`явився, але в прохальній частині позову просив здійснювати розгляд справи в його відсутність, позов задовольнити. У судове засідання відповідач не з`явився, не повідомивши суд про причину неявки, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Відповідно до вимог ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Так як відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, але в судове засідання не з`явився без поважних причин, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Дослідивши матеріали справи, суд установив наступні обставини. Згідно паспорта громадянина України № [NUMBER] позивач [PERSON] народився [INFO] у м. Рівне, Рівненська область, Україна. З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] вбачається, що відповідач являється батьком позивача. Згідно довідки від 06.09.2023 №1439, позивач навчається на 1 курсі в навчально-науковому інституті водного господарства та природооблаштування Національного університету водного господарства та природокористування на денній держбюджетній формі навчання з 01.09.2023 р. по 31.06.2026 р., рівень вищої освіти - перший (бакалаврський). Інших доказів стороною позивача суду не було надано на підтвердження заявлених вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 199 Сімейного Кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжує навчання і в зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення ними 23 років за умови, що вони можуть надавати таку допомогу. Таким чином, обов`язок утримувати дітей до їх повноліття, а також у випадку продовження ними навчання - покладається на обох батьків, а не лише на одного із них. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 199 Сімейного Кодексу України право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно з абз. 1 п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Статтею 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Судом встановлено, що позивач являється повнолітнім сином відповідача; продовжує навчання; не має самостійного джерела доходу; не досяг 23 річного віку, тому потребує матеріальної допомоги від батьків, в тому числі і від відповідача. Відповідачем не надано суду жодних доказів того, що він не має можливості надавати допомогу повнолітньому сину, який продовжує навчання. У позові позивачем жодним чином не обґрунтовано та не стверджено належними та допустимими доказами заявлений до стягнення розмір аліментів - 1/3 частини від заробітку доходів відповідача, тому суд, виходячи з принципів розумності та справедливості, вважає, що до стягнення підлягають аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку відповідача. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Положення даної статті відносяться до забезпечення прав на утримання дітей до досягнення повноліття. Тому вимоги позивача щодо стягнення з відповідача аліментів у розмірі, не меншому 50% прожиткового мінімуму для особи відповідного віку, не підлягають задоволенню, оскільки чинним законодавством не передбачено стягнення такого розміру аліментів на повнолітніх осіб. У зв`язку з вище викладеним позов підлягає до часткового задоволення. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено судове рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. Пунктом 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільняється від сплати судового збору під час розгляду справи про стягнення аліментів в усіх судових інстанціях. Позивача при подачі позовної заяви до суду було звільнено від сплати судового збору, тому суд, задовольняючи позов, на підставі ст. 141 ЦПК України стягує з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 1073,60 грн

Outcome: partial