Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-10 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення пені за прострочення по сплаті аліментів. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що заочним рішенням Краматорського міського суду Донецької області № 528/3798/12 від 28 березня 2012 року ухвалено стягувати щомісячно з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача щомісяця, але не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму на місяць для дитини відповідного віку, починаючи з 29 лютого 2012 року й до повноліття дитини, тобто до [INFO] . Син [PERSON] зареєстрований за її постійною адресою реєстрації у м. Краматорськ та на даний момент проживає разом з нею як ВПО за адресою: [ADDRESS] . В зв`язку з воєнним станом, економічною кризою в державі та зростанням цін на продукти харчування і промислові товари (одяг, взуття тощо) значно зростають затрати на утримання дитини. Практично усі матеріальні витрати вона змушена здійснювати самостійно. Коштів їй не вистачає. Відповідач взагалі не приймає участі в утриманні та вихованні сина, аліменти на утримання дитини сплачує нерегулярно, внаслідок чого виникла заборгованість по їх сплаті. [PERSON] є працездатною особою, інвалідом не являється, на обліку в психіатричній лікарні не перебуває. На її звернення до [PERSON] про надання матеріальної допомоги на утримання дитини вона отримую лише негативні відповіді. Відповідач постійно стверджує, що коштів у нього не має, вони йому потрібні на особисті потреби. Відповідач не займається матеріальним забезпеченням сина та взагалі не приймає участі у вихованні дитини. Доказом того, що [PERSON] має заборгованість по сплаті аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , за період з 01 січня 2021 року по 30 вересня 2023 року у розмірі 204 703 (двісті чотири тисячі сімсот три) гривні 30 копійок - є розрахунок заборгованості зі сплати аліментів по ВП [NUMBER] станом на 30 вересня 2023 року, складений старшим державним виконавцем Краматорського відділу державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Тимачовою Катериною Олексіївною. Розмір пені, яку зобов`язаний сплатити [PERSON] за період з 01 січня 2021 року по 30 вересня 2023 року становить 159 795 (сто п`ятдесят дев`ять тисяч сімсот дев`яносто п`ять ) гривень 82 копійок. За таких обставин, у зв`язку зі скрутним матеріальним становищем, їй дуже важко утримувати неповнолітнього сина внаслідок чого вона потребую матеріальної допомоги, а тому змушена звернутися до суду з даною позовною заявою про стягнення пені (неустойки) за прострочення по сплаті аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] . Враховуючи викладене, просить стягнути з відповідача [PERSON] , [INFO] , пеню за прострочення по сплаті аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у сумі 159 795 (сто п`ятдесят дев`ять тисяч сімсот дев`яносто п`ять ) гривень 82 копійок за період з 01 січня 2021 року по 30 вересня 2023року. 24 жовтня 2023 року ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області відкрито провадження у справі та призначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 20 листопада 2023 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого в задоволенні позовних вимог просить відмовити в повному обсязі. У відзиві зазначив, що нерегулярність платежів за аліменти виникла з причин, які були незалежні від нього. Він проходив військову службу у військовій частині [NUMBER] . У період з 26 липня 2022 року по 28 серпня 2022 року за направленням № 709 від 26 липня 2022 року перебував на стаціонарному лікуванні в ОКЛ ім.Мечнікова, проте керівництвом військової частини [NUMBER] ці обставини не були враховані. Тому військовою частиною помилково було вирішено про самовiльне залишення ним військової частини, однак факт цей доведений не був. В результаті вищевикладених обставин був винесений наказ командира військової частини [NUMBER] за № 191 від 25 липня 2022 року щодо позбавлення його виплати грошового забезпечення з 24 липня 2022 року. Наказом командира військової частини [NUMBER] за № 205 вiд 08 серпня 2022 року його було увільнено із займаної посади та зарахування у розпорядження командира у зв`язку із самовільним залишенням частини. В результаті вищезазначених обставин він був протиправно позбавлений нарахування додаткової винагороди за період з липня 2022 року по момент винесення судового рішення. Рiшенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 серпня 2023 року по справі № 160/8989/23 його позовну заяву до Вiйськової частини [NUMBER] про визнання протиправними наказiв та скасування наказiв, визнання протиправними дiй та зобов`язання вчинити певні дії задоволено та визнано протиправним та скасувати наказ командира вiйськової частини [NUMBER] № 191 вiд 25 липня 2022 року в частинi позбавлення [PERSON] виплати грошового забезпечення з 24 липня 2022 року; визнати протиправним та скасувати наказ командира вiйськової частини [NUMBER] 08 серпня 2022 року за № 205 в частині увільнення [PERSON] від займаної посади та зарахування у розпорядження командира у зв`язку із самовiльним залишенням військової частини; визнати протиправним та скасувати наказ командира вiйськової частини [NUMBER] від 17 листопада 2022 № 12614 про проведення (результати) службового розслідування стосовно самовільного залишення вiйськової частини відносно [PERSON] ; зобов`язати військову частину [NUMBER] нарахувати та виплатити [PERSON] грошове забезпечення з 24 липня 2022 року по дату ухвалення судового рішення; визнати протиправним не нарахування та не виплату [PERSON] додатковоi винагороди за період з липня 2022 року по дату ухвалення судового рішення, відповідно до Постанови КМУ № 168 вiд 28 лютого 2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану»; зобов`язати Військову частину [NUMBER] нарахувати та виплатити [PERSON] , додаткову винагороду за період з липня 2022 року по момент винесення судового рішення відповідно до Постанови КМУ № 168 від 28 лютого 2022 року «Питання деяких виплат вiйськовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану». Відтак жодної вини чи умислу у виникненні заборгованості зі сплати аліментів за спірний період немає, а отже, і підстав для стягнення з нього неустойки (пені) теж немає, тому вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Вважає, що у вищевикладених обставинах відсутня його вина, оскільки у нього не було доходу з якого він би міг сплачувати визначену судом суму, а тому у нього виникла заборгованість проте не через його навмисні винні дії. Крім того, позивачка розрахувала пеню починаючи з січня 2021 року по вересень 2023 року, однак сама вказала, що з лютого 2021 року по червень 2022 року включно сума несплачених аліментів складала 0,00 грн. Фактичний початок заборгованості по несплаті аліментів, за розрахунками самої позивачки по справі має місце в сiчнi 2021 року, а також за період з липня 2022 року по вересень 2023 року. Вищевказані обставини збігаються з тим фактом, що він з 26 липня 2022 року направленням № 709 від 26 липня 2022 року перебував на стаціонарному лікуванні в ОКЛ ім. Мечнiкова, проте керiвництвом вiйськової частини [NUMBER] ці обставини не були враховані. Окрім цього, вiдповiдачем по цивільній справі № 160/8989/23 до Третього апеляційного адміністративного суду була подана апеляційна скарга на рiшення суду першої інстанції. Однак, 02 листопада 2023 року Третій апеляційний адміністративний суд вирішив повернути апеляційну скаргу вiдповiдачу по справі. Таким чином, питання щодо позбавлення його грошового забезпечення та додаткової грошової винагороди в результаті чого в нього не було можливості сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , було вирішено в судовому порядку лише 02 листопада 2023 року. В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилися, згідно поданої заяви, просила справу розглядати без її участі, зазначила, що повністю підтримує позовні вимоги та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, згідно поданої заяви просив розгляд справи проводити у його відсутності. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши всі обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 19 жовтня 2010 року виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Краматорського міського управління юстиції Донецької області (а.с. 13). Рішення Краматорського міського суду Донецької області у справі № 2/258/1069/12 від 28 вересня 2012 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача щомісяця, але не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму на місяць для дитини відповідного віку, починаючи з 29 лютого 2012 року й до повноліття дитини, тобто до [INFO] (а.с.9-10). З метою примусового виконання рішення видано виконавчий лист № 2/528/1069/2012 р. від 28 березня 2012 року (а.с.11). Відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження [NUMBER] від 22 травня 2012 року, державним виконавцем Парнєвою Р.Е. відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2/528/1069 від 28 березня 2012 року про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] (а.с.12). Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів за період з 01 січня 2021 року по 30 вересня 2023 року проведеного старшим державним виконавцем Краматорського відділу ДВС Краматорського району Донецької області К.Тимачова, загальна заборгованість [PERSON] становить 204 703,30 грн., в тому числі заборгованість станом на 31 грудня 2020 року становить 182 446,20 грн. (а.с.15). Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що вказаний розрахунок на момент вирішення даного спору не оскаржений та не визнаний необґрунтованим. Доказів на підтвердження погашення заборгованості по аліментам або про часткову сплату грошових коштів в рахунок погашення заборгованості по аліментам суду не надано. Відповідно до вимог ст. ст.150, 157 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, той з батьків, хто проживає окремо від дитини зобов`язаний брати участь у її вихованні та утриманні. Статтею 180 Сімейного кодексу України (далі СК України) встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій сумі, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця. Відповідно до частини 1 статті 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100% заборгованості. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. У статті 196 СК України, не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, а навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 %. Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Суд зауважує, що тлумачення статті 196 СК України, дає підстави для висновку про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Перелік причин, з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів. При цьому, суд не приймає до уваги доводи відповідача про те, що заборгованість виникла з незалежних від нього причин, а саме через відсутність працевлаштування та доходу у зв`язку з позбавленням виплати грошового забезпечення та увільнення із займаної посади, як такі, що можуть слугувати підставою для несвоєчасної сплати аліментів, адже батько зобов`язаний брати учать щомісячному утриманні дитини, з метою дотримання батьківського обов`язку та виконання судового рішення про стягнення щомісячних аліментів на дитину. Крім того, відповідачем не наведено суду підстав, у зв`язку з якими він може бути звільнений від сплати пені. Ухиленням від сплати аліментів належить вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо). Положенням частини 1 ст. 179 СК України, визначено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Наявність заборгованості зі сплати аліментів підтверджує те, що дитина була позбавлена майна, що належить їм за законом. Стягнення пені за прострочення виконання аліментних зобов`язань є механізмом захисту порушеного права дитини на належне утримання. Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що підтверджує наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника. Суд також наголошує, що обов`язок відповідача з утримання дитини виник з моменту її народження, а отже з цього часу є відомим для нього. Відповідачем не зазначено та не надано доказів про те, що він як батько надавав або пропонував допомогу на утримання дитини у виді грошової і (або) натуральної форми, що могло б бути враховано під час вирішення питання про безпідставність нарахування неустойки. Так само не зазначено і не надано доказів неспроможності сплачувати аліменти своєчасно та з поважних причин. Згідно з розрахунком суми неустойки за прострочення сплати аліментів, наданого позивачкою, розмір пені за прострочення сплати аліментів на дитину за період з 01 січня 2021 року по 30 вересня 2023 року становить 159 795,82 грн. (а.с.6-8). Натомість сукупний розмір заборгованості з 01 січня 2021 року по 30 вересня 2023 року, на яку нараховувалася пеня, складає 22 257,10 грн. Тому з урахуванням того, що розмір пені не може перевищувати 100 відсотків заборгованості, а отже одержувач аліментів має право на стягнення 22 257,10 грн. пені. Висновки щодо застосування відповідних норм права були викладені, зокрема в постановах Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі №711/679/21 (провадження № 61-18434св21), від 19 жовтня 2022 року у справі № 465/4115/20-ц (провадження № 61-5095св22). Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Підстави для зменшення розміру неустойки, звільнення боржника від сплати заборгованості судом не встановлено. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову та стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 22 257 грн. 10 коп. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. Оскільки відповідно до вимог ст. 5 Закону України «Про судовий збір» та положень ст. 141 ЦПК України, позивачка звільнена від сплати судового збору, а тому з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1073 грн. 60 коп.

Outcome: partial