Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-21 00:00:00

Позивач звернувся в суд з даним позовом та просить стягнути з відповідача у його користь грошові кошти в сумі 182401,52грн. та судові витрати по справі. Свої вимоги мотивує тим, що в літку 2021 року передав відповідачу кошти в сумі 110000,00грн. на придбання необхідних матеріалів для виготовлення самосвального кузова за необхідними якісними параметрами, однак на момент звернення до суду необхідні роботи відповідачем не виконані а кошти не були повернуті. За вказаним фактом позивач звертався у правоохоронні органи, однак кримінальне провадження не відкривалося оскільки відносини між сторонами містять цивільно-правовий характер, натомість відповідач визнав невиконання ним зобов`язань. Внаслідок порушення прав позивача, останній змушений звернувся до суду та просить стягнути з відповідача: 110000,00грн. суми заборгованості (перерахованих коштів); 29263,43грн. інфляційне збільшення; 39566,85грн. пеня в розмірі подвійної ставки НБУ; 3571,23грн. - 3 % річних, а також сплачений судовий збір 1860,50грн. Ухвалою Сокальського районного суду Львівської області від 21.08.2023 року відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Клопотань від жодної із сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (виклику) сторін до суду не надходило. Відповідач своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. Враховуючи наведене, відповідно до ч.8 ст. 178 та ч.5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 29.07.2021 року [PERSON] передав грошові кошти в сумі 68000грн. [PERSON] на матеріали на виготовлення останнім самосвального кузова в термін до 29.08.2021 року. 04.08.2021 року повторно [PERSON] передав\~ [PERSON] кошти в сумі 32000,00грн. на матеріали на виготовлення останнім самосвального кузова в термін до 21.08.2021 року. Однак, відповідач взяті на себе зобов`язання по виготовленню та передачі позивачу самосвального кузова в передбачені договором строки не виконав, внаслідок чого позивач змушений був звернутися у правоохоронні органи. 25.10.2021 року [PERSON] надав письмову заяву начальнику Червоноградського РВП ГУНП у Львівській області про те, що він зобов`язується повернути грошові кошти у сумі 110000,00грн. які йому передав [PERSON] на матеріали для виготовлення кузова, після того як продасть вище зазначений кузов. Таким чином в ході розгляду справи судом встановлено, що [PERSON] передав [PERSON] \~ грошові кошти на загальну суму 110000,00грн. на матеріали на виготовлення останнім самосвального кузова в термін до 29.08.2021 року. Протилежного не оспорено та не\~ спростовано відповідачем. Як вбачається із матеріалів позовної заяви, заборгованість Відповідача перед Позивачем складає: 110000,00грн. суми заборгованості (перерахованих коштів); 29263,43грн. інфляційне збільшення; 39566,85грн. пеня в розмірі подвійної ставки НБУ; 3571,23грн. - 3 % річних. Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. У відповідності до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Ст. 614 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини, якщо інше не встановлено договором або законом. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Як вбачається з матеріалів справи, зобов`язання не виконані з вини відповідача. Статтею 611 ЦК України, визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 3 ст. 612 ЦК України якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. Частиною 2 статті 693 ЦК України передбачено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. У відповідності до ст. 907 ЦК України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом. Відповідно до ст. 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Правові наслідки зміни або розірвання договору передбачені статтею 653 ЦК України. Так, у разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо. У разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору. Судом встановлено, що між сторонами виникли договірні відносини, відповідно\~ до якого відповідач зобов`язаний був виготовити належної якості самосвальний кузов та\~ передати позивачу готовий виріб до 21.08.2021 року. Оскільки виконавцем не був виконаний договір, тобто виконавець (відповідач) відступив від умов договору, тому замовник відповідно до ст. 865 ЦК України має право вимагати за своїм вибором розірвання договору та відшкодування збитків. Згідно з ч. 1 ст. 624 ЦК України якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню в повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Будь-яких заперечень по суті позовних вимог Відповідачем суду не надано. Враховуючи викладене, перевіривши надані позивачем розрахунки, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині вимог щодо стягнення з відповідача 110000,00 грн. - основної суми боргу; 3571,23 грн - 3 % річних; 29263,43 грн - нарахування за індексом інфляції. Проте, суд не погоджується з розрахунком позивача щодо розміру пені (неустойки), яку суд розрахував за формулою: 110000,00 х 0,1 х 181 : 100 = 19910,00грн., отже неустойка підлягає задоволенню у цьому розмірі. У відповідності до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. При зверненні до суду позивач зазначає орієнтовний розрахунок судових витрат на правову допомогу у сумі 27360,00грн., однак такі витрати не знайшли свого підтвердження у матеріалах справи а тому задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позов підлягає до часткового задоволення, судовий збір слід стягнути з відповідача частково -\~ у розмірі 1627,37 гривень на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: partial