Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-14 00:00:00

У серпні 2023 року [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що рішенням суду від 30.03.2023 року за [PERSON] було визнано ідеальну частку співвласника у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] у розмірі 1/5. 18.06.2021 року між ним та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу, відповідно до якого, останній передав йому у власність належну частку на праві спільної часткової власності 3/20 частки у праві власності на зазначену квартиру. Факт передачі грошових коштів [PERSON] за продаж частки вказаної квартири, підтверджується заявою, в якій зазначено, про те, що [PERSON] підтверджує факт повного розрахунку та одержання ним грошей в повному обсязі від нього. 18.06.2021 року між ним та [PERSON] був укладений попередній договір купівлі-продажу квартири, відповідно до п. 1 якого, сторони зобов`язались у майбутньому, в строк до 28.01.2022 року включно, укласти договір купівлі-продажу 1/5 частки у праві власності на зазначену квартиру. Разом з тим, [PERSON] взяті зобов`язання за вказаним договором не виконав, в зв`язку з чим, він просить зобов`язати [PERSON] укласти основний договір-купівлі продажу 1/5 частки у праві власності на квартиру [ADDRESS] . Ухвалою суду від 02.10.2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивач в судове засідання не прибув, про час і місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, подав до канцелярії суду заяву, в якій заявлені позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Розгляд справи просив проводити без його участі. Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлявся про час та місце розгляду справи своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд, дослідивши та перевіривши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно ст. ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Як встановлено під час судового розгляду, рішенням суду від 30.03.2023 року за [PERSON] визнано ідеальну частку співвласника у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] у розмірі 1/5 частини (а.с. 10-12). За нормою ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до договору купівлі-продажу від 18.06.2021 року, [PERSON] передав [PERSON] у власність належну йому частку на праві спільної часткової власності 3/20 частки у праві власності на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 13-15). [PERSON] підтвердив факт повного розрахунку та одержання ним грошей за продані ним 3/20 частки у праві власності на вказану квартиру (а.с. 16). 18.06.2021 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений попередній договір купівлі-продажу 1/5 частки у праві власності на кв. [ADDRESS] (а.с. 19-21). Відповідно до п. 1 вказаного правочину, сторони зобов`язались в строк до 28.01.2022 року включно, укласти договір купівлі-продажу 1/5 частки у праві власності на вказану квартиру. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ч. 1 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Відповідно до п. 1 вказаного договору від 18.06.2021 року, сторони домовились, що договір купівлі-продажу повинен бути укладений в строк до 28.01.2022 року (а.с. 19). Як встановлено під час судового розгляду, у визначений договором строк, а саме до 28.01.2022 року основний договір купівлі-продажу 1/5 частки у праві власності на квартиру [ADDRESS] між сторонами укладений не був. Згідно ч. 3 ст. 635 ЦК України зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Відтак, суд вважає, що зобов`язання встановлене попереднім договором є припиненим з 28.01.2022 року. Примусове виконання зобов`язання в натурі суперечить вимогам ст. 635 ЦК України про правові наслідки порушення зобов`язання за попереднім договором і положенням ст. 321 ЦК України про непорушність права власності. Стаття 635 ЦК України не передбачає такого правового наслідку порушення взятого на себе в попередньому договорі зобов`язання щодо укладення основного договору, як спонукання до його укладення в судовому порядку. Суд вважає, що припинення зобов`язання з попереднього договору внаслідок не укладення основного договору протягом встановленого попереднім договором строку унеможливлює спонукання до укладення основного договору в судовому порядку, виконання обов`язку в натурі чи виникнення основного договірного зобов`язання, як правової підстави для виникнення в набувача права власності на майно. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, які передбачають рівність прав сторін щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд вважає, позовні вимоги позивача безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Інші, наведені позивачем доводи в обґрунтування своєї позицій, не спростовують наведених висновків суду. Як зазначає Європейський суд з прав людини в своїй усталеній практиці, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року). Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача. Враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог, суд покладає судові витрати на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed