Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-16 00:00:00

Позивач [PERSON] 1.11.2019 року звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу транспортного засобу недійсним, поділ майна подружжя. В ході розгляду справи 2.04.2020 року відповідач [PERSON] звернулась до суду з зустрічним позовом до позивача [PERSON] про поділ майна подружжя. Обидва позови первісний і зустрічний були об`єднані в одне провадження. В судовому засідання представник позивача [PERSON] позовні вимоги первісного позову підтримав, просив їх задовольнити, зустрічний позов не визнав, пояснивши, що 21.12.2012 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] уклали між собою шлюб. В період шлюбу у сторін народилось двоє малолітніх дітей: доньки - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . З жовтня 2018 року між сторонами фактично припинились шлюбно-сімейні відносини і в травні 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітніх дітей з батьком. На час розгляду даної справи шлюб між сторонами не розірвано. За час перебування в шлюбі сторони за свої спільні кошти придбали наступне майно: квартиру [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 21.07.2016 року, ринкова вартість якої на час розгляду справи складає 3 088 076 грн.; земельну ділянку площею 0,0554 га, розташовану в [ADDRESS] , кадастровий номер 3220880902:05:007:0012 на підставі договору купівлі-продажу від 18.11.2016 року, ринкова вартість якої 419 932 грн.; об`єкт незавершеного будівництва, який складається з будівельних матеріалів, конструктивних елементів та інженерних споруд, загальною площею 123,1 м2, розташований на земельній ділянці в [ADDRESS] , площею 0,0554 га, кадастровий номер 3220880902:05:007:0012, даний об`єкт має повну будівельну готовність, але не прийнятий в експлуатацію ринковою вартістю 1 625 536 грн.; автомобіль „TOYOTA", модель „SOLARA", легковий кабріолет-в, номер шасі [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , вартістю 245 282 грн.; мотоцикл „HONDA VTX 1300S", д.н.з. [NUMBER] , вартістю 162 978 грн.; автомобіль „BMW", модель „X3", номер шасі [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , вартістю 547 265 грн. Однак 1.03.2019 року через чотири місяці після припинення сімейних відносин між сторонами по справі [PERSON] з метою ухилення від об`єктивного поділу майна подружжя та позбавлення свого чоловіка частини придбаного майна без будь-якої згоди [PERSON] уклала зі своєю матір`ю [PERSON] договір купівлі-продажу транспортного засобу №8046/2019/1337562 від 1.03.2019 року, який був зареєстрований у Територіальному сервісному центрі МВС №8046 РСЦ МВС в м. Києві. Вказаний факт купівлі-продажу автомобіля „BMW", модель „X3", д.н.з. [NUMBER] [PERSON] від [PERSON] приховала. [PERSON] також знала, що вказаний транспортний засіб придбаний за спільні кошти подружжя, але сторони вказаного договору діяли недобросовісно з метою позбавлення позивача [PERSON] 1/2 частини зазначеного рухомого майна. Крім того, спірний автомобіль ніколи не переходив у володіння [PERSON] , так як [PERSON] до сьогодення користується ним. За таких обставин просить визнати вказаний договір купівлі-продажу транспортного засобу недійсним, оскільки він укладений з порушенням вимог ст.65 СК України без письмової згоди іншого з подружжя. Таким чином, сумарна варсть спільного сумісного майна подружжя становить 3 088 076 грн. + 419 932 грн. + 1 625 536 грн. + 245 282 грн. + 162 978 грн. + 547 265 грн. = 6 089 069 грн., а ідеальна частка кожного з подружжя має відповідати розміру у грошовому еквіваленті 3 044 534 грн. 50 коп. (6 089 069 грн. : 2). Враховуючи неподільність кожного з об`ктів рухомого і нерухомого майна, яке перебуває у спільній сумісній власності подружжя, неможливість користування ними окремо один від одного, позивач [PERSON] просить виділити йому у власність в порядку поділу майна подружжя земельну ділянку площею 0,0554 га, розташовану в [ADDRESS] ; об`єкт незавершеного будівництва, який складається з будівельних матеріалів, конструктивних елементів та інженерних споруд, загальною площею 123,1 м2, розташований на земельній ділянці в [ADDRESS] ; автомобіль „TOYOTA", модель „SOLARA", легковий кабріолет-в, д.н.з. [NUMBER] ; мотоцикл „HONDA VTX 1300S", д.н.з. [NUMBER] ; автомобіль „BMW", модель „X3", д.н.з. [NUMBER] на загальну суму 3 000 993 грн. Відповідачці [PERSON] просить виділити у власність в порядку поділу майна подружжя квартиру [ADDRESS] вартістю 3 088 076 грн., що складає більший грошовий еквівалент при поділі майна подружжя і не порушує її майнових прав в порядку ст.60-63; 70-71 СК України. Виходячи зі змісту викладеного в задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні первісний позов не визнали, зустрічний позов підтримали, просили його задовольнити, пояснивши, що позивач за зустрічним позовом [PERSON] вважає, що майно, яке перебуває у сторін на праві спільної сумісної власності, є земельна ділянка площею 0,0554 га, розташована в [ADDRESS] ; об`єкт незавершеного будівництва, який складається з будівельних матеріалів, конструктивних елементів та інженерних споруд, загальною площею 123,1 м2, розташований на земельній ділянці в [ADDRESS] ; автомобіль „TOYOTA", модель „SOLARA", легковий кабріолет-в, д.н.з. [NUMBER] ; мотоцикл „HONDA VTX 1300S", д.н.з. [NUMBER] . З урахуванням низки положень діючого законодавства необхідно суду виділити в натурі та визнати право особистої приватної власності позивача та відповідача за зустрічним позовом на вказану земельну ділянку в розмірі 1/2 її частини кожному; визнати право власності позивача та відповідача на ідеальну частку в розмірі 1/2 частини за кожним із сторін на об`єкт незавершеного будівництва; визнати право особистої приватної власності позивача [PERSON] на мотоцикл „HONDA VTX 1300S", д.н.з. [NUMBER] , а відповідача [PERSON] - на автомобіль „TOYOTA", модель „SOLARA", легковий кабріолет-в, д.н.з. [NUMBER] ; різницю у вартості мотоцикла і кабріолета залишити у володінні [PERSON] , враховуючи його жалюгідний як для чоловіка матеріальний та моральний стан на пиво. Спірна квартира [ADDRESS] була придбана за кошти її батьків, тому не може бути об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а автомобіль „BMW", модель „X3", д.н.з. [NUMBER] був проданий в період шлюбу за згодою [PERSON] , тому не підлягає поділу. Підстави для визнання договору купівлі-продажу вказаного транспортного засобу недійсним відсутні, так як при його укладанні будь-які норми права порушені не були. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні первісний позов в частині визнання договору купівлі-продажу транспортного засобу недійсним не визнала, пояснивши, що сторони, перебуваючи в шлюбі, придбали автомобіль „BMW", модель „X3" за кошти, які отримали від продажу автомобіля, яким користувалась [PERSON] , придбавши його ще до шлюбу. Тому спірний автомобіль був придбаний за грошові кошти, які належали [PERSON] на праві особистої приватної власності. В 2019 році сторони вирішили продати вказаний автомобіль і [PERSON] особисто в усній формі надав свою згоду на його продаж. 1.03.2019 року був укладений договір купівлі-продажу транспортного засобу №8046/2019/1337562 між [PERSON] та [PERSON] , який був зареєстрований у Територіальному сервісному центрі МВС №8046 РСЦ МВС в м. Києві, при цьому [PERSON] не заперечував цьому укладенню. Крім того, квартира [ADDRESS] була придбана за кошти батьків [PERSON] , вони ж за свої кошти зробили в ній ремонт і продовжують користуватись і володіти нею. Заслухавши учасників справи, допитавши свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги первісного позову підлягають задоволенню в повному обсязі, а в задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити з наступних підстав. Згідно ст.41 Конституції України, ч.1, ст.321 ЦК України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась в 1997 році відповідно до Закону України від 17.07.1997 року №475-ВР „Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2; 4; 7; 11 Конвенції" право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. Як встановлено в судовому засіданні, 21.12.2012 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] за первісним позовом уклали між собою шлюб. В період шлюбу у сторін народилось двоє малолітніх дітей: доньки - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . З жовтня 2018 року між сторонами фактично припинились шлюбно-сімейні відносини і в травні 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітніх дітей з батьком. На час розгляду даної справи шлюб між сторонами не розірвано. Вказані обставини були підтверджені в судовому засіданні і не були спростовані у будь-який спосіб учасниками справи, тому вони не підлягають доказуванню в порядку ч.1, ст.82 ЦПК України. Відповідно до ч.1, ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). За змістом ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. В Постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що „…у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує". Як зазначає п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч.3, ст.368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Як передбачено ч.3, ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. За час перебування в шлюбі сторони за свої спільні кошти придбали наступне майно: квартиру [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 21.07.2016 року (т.2, а.с.143), яка була зареєстрована у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно того дня о 12-57 годин приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Іванчик І.І. (т.1, а.с.23-24), ринкова вартість якої складає 3 088 076 грн. згідно висновку експерта за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи від 4.10.2019 року №10-2019/1 (т.1, а.с.91-138); земельну ділянку площею 0,0554 га, розташовану в [ADDRESS] , кадастровий номер 3220880902:05:007:0012 на підставі договору купівлі-продажу від 18.11.2016 року (т.1, а.с.25-28), яка була зареєстрована у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно того ж дня о 17-28 годин приватним нотаріусом Київсько-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Попруга А.М. (т.1, а.с.234-237; т.2, а.с.145), ринкова вартість якої 419 932 грн. (т.1, а.с.91-138); об`єкт незавершеного будівництва, який складається з будівельних матеріалів, конструктивних елементів та інженерних споруд, загальною площею 123,1 м2, розташований на земельній ділянці в [ADDRESS] , площею 0,0554 га, кадастровий номер 3220880902:05:007:0012, за попереднім договором про укладення договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 11.07.2015 року (т.1, а.с.29-32), даний об`єкт має повну будівельну готовність, але не прийнятий в експлуатацію, ринковою вартістю 1 625 536 грн. (т.1, а.с.91-138); автомобіль „TOYOTA", модель „SOLARA", легковий кабріолет-в, номер шасі [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] (т.1, а.с.34), вартістю 245 282 грн. згідно звіту про незалежну оцінку колісних транспортних засобів (т.1, а.с.64-89); мотоцикл „HONDA VTX 1300S", д.н.з. [NUMBER] , вартістю 162 978 грн. (т.1, а.с.64-89); автомобіль „BMW", модель „X3", номер шасі [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , вартістю 547 265 грн. (т.1, а.с.38-54). Вказані обставини також не заперечувались учасниками справи, а вартість кожного з об`єктів зазначеного майна не оскаржувалась відповідачем [PERSON] та її представником [PERSON] , клопотань про призначення по справі судової автотоварознавчої експертизи та/або судової будівельно-технічної експертизи до суду від останніх не надходило і в судовому засіданні вони не заявлялись. За приписами ч.4, ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 22.11.2021 року позов [PERSON] , батька відповідача [PERSON] , було задоволено частково: визнано недійсним інвестиційний договір №0432/1-4/135 від 24.09.2014 року та додатки до договору від 24.09.2014 року, від 21.07.2016 року в частині визначення інвестора та визнано інвестором [PERSON] , визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладений 21.07.2016 року в частині покупця та визнано покупцем [PERSON] , стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договорами позики в загальному розмірі 65 100 доларів США, покладено на відповідачів судові витрати, в задоволенні решти вимог позову було відмовлено. Вказані обставини описані у Постанові Київського апеляційного суду від 10.08.2022 року (абз.3, а.с.23, зворот. бік, т.2). Цією ж Постановою Київського апеляційного суду від 10.08.2022 року рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22.11.2021 року було скасоване і прийнята нова постанова, якою позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання правочинів недійсними, переведення прав, визнання права власності та стягнененя боргу задоволено частково: стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договорами позики в розмірі 32 550 доларів США та судовий збір 5 615 грн.; в іншій частині позову [PERSON] відмовлено (т.2, а.с.23-31; т.3, а.с.7-13). Вказаною Постановою суд апеляційної інстанції встановив, що позивач [PERSON] , батько відповідачки [PERSON] , не надав належних та допустимих доказів придбання квартири [ADDRESS] за його кошти і для нього, а також щодо передачі ним грошових коштів [PERSON] у позику, яка діяла в інтересах сім`ї, для придбання земельної ділянки та будинку в Київській області, Бориспільському районі, с. Безуглівка. Крім того, суд вважав недоведеним позивачем солідарний обов`язок стягнення грошової суми за договорами позики з відповідача [PERSON] , у зв`язку з чим можна зробити висновок, що грошові кошти отримувались у позику відповідачкою не в інтересах сім`ї, а вказане нерухоме майно придбано за рахунок спільних коштів подружжя. Постановою Верховного Суду від 6.12.2022 року Постанову Київського апеляційного суду від 10.08.2022 року було залишено без змін (т.3, а.с.14-16). Таким чином, встановлені обставини вказаними судовими рішеннями судів апеляційної та касаційної інстанцій та їх висновки не підлягають доказуванню при розгляді даної цивільної справи. Як передбачає ч.3, ст.12 та ч.1, ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК України. Згідно ч.1, ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. За приписами ч.1, ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Суд не може покласти в основу рішення показання свідків [PERSON] та [PERSON] , які пояснили, що відповідач [PERSON] в листопаді 2018 року придбала спірний автомобіль „BMW", модель „X3" за свої власні кошти, коли сторони вже проживали окремо один від одного і не вели спільне господарство, при цьому позивач [PERSON] на той час не працював і не претендував на даний транспортний засіб, оскільки вони спростовуються їхніми ж показаннями, що безпосередніми свідками купівлі-продажу вказаного автомобілю [PERSON] у попереднього покупця вони не були, джерела походження грошових коштів, за які було придбано транспортний засіб не знають. Крім того, позивач [PERSON] у своїх заявах стверджував, що вказаний автомобіль був придбаний для нього у пошкодженому стані його знайомим [PERSON] з аукціону за 6 594 долара США. Допитана в судовому засіданні в якості свідка відповідач [PERSON] пояснила, що з 2012 року подружжя Зайцеви не мали коштів для придбання нерухомого майна або транспортних засібів і мали борги. Вони часто подорожували, а зароблені кошти [PERSON] не покривали їх видатки, за 2015 рік він отримав 900 000 грн. заробітної плати, а витратив на різні потреби понад 2 000 000 грн. Тому вона з чоловіком [PERSON] допомагали вказаному подружжю: надавали кошти доньці [PERSON] для внесення нею інвестицій за квартиру [ADDRESS] , надавали кошти для придбання земельної ділянки в с. Безуглівка, Бориспільського району, Київської області, ремонтували за свої кошти пошкоджений автомобіль, придбаний відповідачем, тощо. Суд не може покласти в основу рішення такі показання свідка [PERSON] , оскільки вони спростовуються встановленими обставинами, викладеними вище у Постанові Київського апеляційного суду від 10.08.2022 року. Крім того, докази, що містяться в матеріалах даної цивільної справи, не підтверджують показання даного свідка. За приписами ст.65 СК України 1. Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. 2. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. 3. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Як наголошує п.1, ч.1, ст.31 ЦК України правочин вважається дрібним побутовим, якщо він задовольняє побутові потреби особи, відповідає її фізичному, духовному чи соціальному розвитку та стосується предмета, який має невисоку вартість. Однак на сьогодні не має однозначного тлумачення зазначеного поняття дрібно-побутовий правочин. Головна особливість цього правочину те, що його мають право вчиняти навіть малолітні особи (особи, яким не виповнилося 14 років), тобто особи з частковою цивільною дієздатністю. Але ці правочини мають право вчиняти також особи з неповною, обмеженою та повною цивільними дієздатностями. Таким чином, суд приходить до висновку, що придбання та продаж будь-якого транспортного засобу, які є наявними у [PERSON] та [PERSON] на час розгляду справи, виходячи з розміру їх вартості, виходять за межі дрібного побутового правочину. Як встановлено судом, сторони, перебуваючи в шлюбі, придбали автомобіль „BMW", модель „X3", номер шасі [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , за спільні кошти, оскільки іншого судом не встановлено та не спростовується будь-якими доказами. 1.03.2019 року був укладений договір купівлі-продажу транспортного засобу №8046/2019/1337562 - автомобіля „BMW", модель „X3", номер шасі [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , між [PERSON] та [PERSON] , матір`ю відповідача [PERSON] , який був зареєстрований у Територіальному сервісному центрі МВС №8046 РСЦ МВС в м. Києві (т.1, а.с.35-36; 56; 151-152). Як пояснили відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні, що позивач [PERSON] знав про майбутній продаж вказаного транспортного засобу, не заперечував цьому і дав згоду на його відчуження в усній формі. Аналогічно вказане повідомила [PERSON] , яка була допитана в якості свідка. Суд не може покласти в основу рішення такі показання, оскільки вони спростовуються поясненнями в судовому засіданні представника позивача та змістом позову самого позивача [PERSON] , а також вимогою закону, який передбачає відчуження цінного майна подружжя тільки за письмовою згодою іншого подружжя. Оцінюючи описане вище, а також положення ст.65 СК України, суд вважає, що оскільки автомобіль „BMW", модель „X3", номер шасі [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , вартістю 547 265 грн. відноситься до цінного майна подружжя, тому його відчуження одним із подружжя не відноситься до дрібного побутового правочину і повинно мати письмову згоду іншого з подружжя. Так як в судовому засіданні не знайшла свого підтвердження у вигляді належного та допустимого доказу в розумінні ст.76-80 ЦПК України письмова згода [PERSON] на продаж спірного автомобіля [PERSON] [PERSON] 1.03.2019 року, тому вказаний договір необхідно визнати недійсним, оскільки він був укладений з порушенням положення ч.2-3, ст.65 СК України. Аналізуючи докази в цілому, зібрані у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що оскільки сторони за свої спільні кошти придбали наступне майно: квартиру [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 21.07.2016 року, ринкова вартість якої на час розгляду справи складає 3 088 076 грн.; земельну ділянку площею 0,0554 га, розташовану в [ADDRESS] , кадастровий номер 3220880902:05:007:0012 на підставі договору купівлі-продажу від 18.11.2016 року, ринкова вартість якої 419 932 грн.; об`єкт незавершеного будівництва, який складається з будівельних матеріалів, конструктивних елементів та інженерних споруд, загальною площею 123,1 м2, розташований на земельній ділянці в [ADDRESS] , площею 0,0554 га, кадастровий номер 3220880902:05:007:0012, ринковою вартістю 1 625 536 грн.; автомобіль „TOYOTA", модель „SOLARA", легковий кабріолет-в, номер шасі [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , вартістю 245 282 грн.; мотоцикл „HONDA VTX 1300S", д.н.з. [NUMBER] , вартістю 162 978 грн.; автомобіль „BMW", модель „X3", номер шасі [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , вартістю 547 265 грн., тому вказане майно належить їм на праві спільної сумісної власності і підлягає поділу у встановленому законом порядку на вимогу одного з подружжя. Оскільки перелічене вище майно є цілісним і неподільним і не може бути виділено в натурі в певних частках кожному з подружжя, крім земельної ділянки, щодо якої [PERSON] та її представник не заявляли клопотання про призначення відповідної судової земельно-технічної експертизи і не надали доказів щодо вказаного, а вартість кожного майна не оспорювалась відповідачем за первісним позовом та її представником, тому суд вважає необхідним виділити у власність [PERSON] земельну ділянку, площею 0,0554 га, розташовану в с. Безуглівка, Бориспільського району, Київської області, кадастровий номер 3220880902:05:007:0012, вартістю 419 932 грн., об`єкт незавершеного будівництва, що складається з будівельних матеріалів, конструктивних елементів та інженерних споруд, загальною площею 123,1 м2, розташований на земельній ділянці в с. Безуглівка, Бориспільського району, Київської області, кадастровий номер 3220880902:05:007:0012, вартістю 1 625 536 грн., автомобіль „TOYOTA", модель „SOLARA", легковий кабріолет-в, номер шасі [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , вартістю 245 282 грн.; мотоцикл „HONDA VTX 1300S", д.н.з. [NUMBER] , вартістю 162 978 грн.; автомобіль „BMW", модель „X3", номер шасі [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , вартістю 547 265 грн. в порядку поділу майна подружжя, що складає загальну суму 3 000 993 грн. В свою чергу [PERSON] необхідно виділити у власність квартиру [ADDRESS] , загальною площею 62,9 м2, житловою площею 30,3 м2, вартістю 3 088 076 грн. в порядку поділу майна подружжя, що є більшою грошовою вартістю майна, ніж виділене позивачу [PERSON] при поділі майна подружжя і не порушує її майнових прав в порядку ст.60-63; 70-71 СК України. З цих підстав у задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити. Згідно ст.133; 141 ЦПК України оскільки суд задовольняє первісний позов в повному обсязі, тому з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути 9 605 грн. судового збору, а в задоволенні решти суми судових витрат необхідно відмовити. Судові витрати [PERSON] , сплачені при зверненні до суду з зустрічним позовом, не підлягають стягненню з [PERSON] на її користь, оскільки в задоволенні зустрічного позову судом було відмовлено в повному обсязі.

Outcome: approved