Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-09 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до [PERSON] . Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що він перебував у шлюбі з відповідачкою з 22.11.2019 року по 09.05.2023 року. За час спільного проживання у них народився син [PERSON] , [INFO] . На даний час сторони разом не проживають. Після розірвання шлюбу син проживає разом з матір`ю. Однак відповідачка створює перешкоди у спілкуванні батька з сином. [PERSON] дозволяє бачитися [PERSON] з сином в її присутності або у неї на подвір`ї при цьому провокуючи позивача на конфлікт в присутності дитини. А тому просив суд визначити його участь у вихованні сина [PERSON] згідно з а визначеним графіком. Короткий зміст відзиву Представник відповідачки - адвокат Бондар В.М. в письмовому відгуку зазначив, що відповідачка не чинить перешкод у спілкуванні сина з батьком, однак сам батько, позивач [PERSON] , не виявляє великого бажання у спілкуванні з сином поза межами місця проживання. [PERSON] проживає разом з матір`ю і до батька не відчуває сильного емоційного зв`язку. Зазначив, що [PERSON] лише три роки і ночівля у позивача та побачення без присутності матері може негативно вплинути на психологічний стан дитини. Позиція сторін. Позивач підтримав заявлені вимоги, просив задовільнити, враховуючи висновок Служби у справах дітей. Відповідачка фактично не заперечувала проти спілкування батька з сином, однак заперечувала щодо залишення дитини з ночівлею у батька. Представник третьої особи Служби у справах дітей Сумської РДА в судовому засіданні підтримала письмовий висновок, зазначила, що побачення батька з сином буде відповідати інтересам дитини. В судовому засіданні були допитані свідки Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона мати [PERSON] . Раніше онук [PERSON] проживав з ними, а коли відповідачка пішла від сина то забрала онука і вона його майже не бачить. [PERSON] дитину додому не дають, відповідачка влаштовує скандали та не дозволяє самостійно батькові гуляти з сином. Зазначила, що коли сторони проживали разом [PERSON] був турботливим батьком, кормив дитину, змінював підгузки та допомагав коли дитина хворіла. Свідок [PERSON] , суду пояснив, що він є батьком [PERSON] , зазначив, що [PERSON] любить свою дитину і піклується про [PERSON] . Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є сусідкою позивача та знає і [PERSON] і [PERSON] , зазначила, що батьки [PERSON] зловживають алкоголем і ведуть себе агресивно. З приводу [PERSON] та його спілкування з дитиною пояснила, що на її думку у них відсутній емоційний зв`язок і [PERSON] не цікавиться своїм сином [PERSON] . Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона раніше проживала разом з позивачем в цивільному шлюбі та в них є спільний син. Відповідачку знає однак вона не спілкуються. Про відносини [PERSON] з його сином [PERSON] їй нічого невідомо. Позиція суду Суд вислухавши сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні докази приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Фактичні обставини справи, встановлені судом [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] (а.с. 5). Відповідно до рішення суду від 09 тртавня 2023 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано та стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , 2020 рок народження.(а.с.8-9). Відповідно до довідки військової частини [NUMBER] Міністерства оборони України, [PERSON] проходить службу у військовій частині № [NUMBER] від 08.10.2022 року по теперішній час. (а.с.6). Відповідно до\~довідки Степанівської\~селищної ради\~Степанівського закладу дошкільної освіти від 28.08.2023 року №17, [PERSON] , 2020 року народження відвідує заклад освіти з 11 квітня 2023 року, мати приводить дитину та цікавиться її розвитком. Батька [PERSON] дитину до дитячого садочку не приводить і не забирає. (а.с.23). Згідно висновку Служби у справах дітей Сумської районної державної адміністрації Сумської області від 05 жовтня 2023 року №304/01-17, умови проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , відповідають загальноприйнятим нормам, в будинку прибрано, кімнати умебльовані, наявні предмети побуту для зберігання та приготування їжі, відпочинку та дозвілля. Малолітній [PERSON] проживає разом з матір`ю в [ADDRESS] , в будинку наявні всі необхідні речі для навчання та відпочинку дитини, в будинку охайно та затишно, сучасний ремонт. (ас.48-51). В наданому\~висновку служба\~вважає доцільним\~рекомендувати встановити\~графік побачень\~батька з\~сином який\~буде відповідати\~інтересам дитини,\~а саме три дні на тиждень (вівторок, четвер, субота) в час, коли дитина не спить з 09.00 год. ранку до 14 00 год. дня або з 17 00 год. по 20 00 год. вечора на території батька, матері або нейтральний території за обов`язкової присутності матері або інших родичів зі сторони матері та за обов`язковою попередньою домовленістю із матір`ю, враховуючи стан здоров`я дитини (перший рік), після адаптації хлопчика до батька, побачення можуть проходити ( за домовленістю) без присутності матері. У дні, коли немає особистих побачень здійснювати спілкування засобами телефонного, відео та інших засобів зв`язку, та у святкові дні, які або передують дню побачення батька з сином, або є наступним побачення призначити зустріч у час, коли дитина не спить з 09 00 год. ранку до 14 00 год. дня або з 17 00 год. до 20 00 год. вечора, враховуючи стан здоров`я та бажання дитини. Нормативно-правове обґрунтування Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до\~частин першої,\~другої статті\~24\~Конституції України\~громадяни мають\~рівні конституційні\~права і\~свободи та\~є рівними\~перед законом.\~Не може\~бути привілеїв\~чи обмежень\~за ознаками\~раси,\~кольору шкіри,\~політичних,\~релігійних та\~інших переконань,\~статі,\~етнічного та\~соціального походження,\~майнового стану,\~місця проживання, за мовними або іншими ознаками. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною згідно постанови Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з частинами першою, другою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних, історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2019 року в справі №377/128/18 (провадження №61-44680 св18) зазначено, що "тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місяця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків, відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батька свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним із батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку". Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина перша статті 3 Конвенції про права дитини). Дитина є найбільш вразливою стороною під час будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини. Дитина є суб`єктом права і, незважаючи на неповну цивільну дієздатність, має певний обсяг прав. Одними з основних її прав є право висловлювати свою думку та право на врахування думки щодо питань, які стосуються її життя. Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання. Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави - учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Таким чином, при вирішенні спору між батьками щодо визначення місця проживання дитини (з урахуванням її вікової зрілості), необхідним є з`ясування психоемоційного стану дитини, її інтересів та ставлення до кожного із батьків, а також мотивів бажання проживати з одним із батьків. Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. При цьому під час визначення місця проживання малолітньої дитини, зважаючи на вікову категорію дитини, бесіду з останньою має проводити психолог, головним завданням якого є встановлення дійсного психоемоційного стану дитини, визначення інтересів дитини та отримання думки щодо бажання дитини проживати з одним із батьків. Проте суд має враховувати висловлену думку системно, з`ясовуючи належно фактичні обставини справи, досліджуючи та надаючи належну правову оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, що в результаті сприятиме правильному вирішенню питання місця проживання дитини. Тільки так будуть забезпечені найкращі інтереси дитини, а не інтереси та бажання батьків, які вони не можуть чи не бажають вирішувати в позасудовий спосіб. У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. ЄСПЛ зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04). Аналіз наведених норм права, практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, а отже, в першу чергу підлягають урахуванню інтереси дитини. Висновки суду. В судовому засіданні встановлено, що позивач та відповідачка, з урахуванням інтересів спільної дитини погодилися із запропонованим Службою у справах дітей графіком спілкування [PERSON] з сином, що буде сприяти налагодженню відносин між сином та батьком та гармонійному розвитку та належного виховання [PERSON] . Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання в необхідності установлення графіку спілкування сина з батьком відповідно запропонованого Службою у справах дітей. На підставі викладеного,

Outcome: partial