Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначено, що 24.04.2010 року між позивачем та відповідач зареєстровано шлюб. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя [PERSON] та [PERSON] поступово погіршувалось, оскільки сторони мають різні погляди на сімейне життя та обов`язки. З травня 2023 року сімейні відносини фактично припиненні. На теперішній час подружжя проживає окремо. Позивач зазначає, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу є неможливим. Рішення про розірвання шлюбу є остаточним. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась. В матеріалах справи наявна заява про розгляд справи без її участі, на позовних вимогах наполягає, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, на адресу суду надано заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги визнав, просив суд їх задовольнити. Вивчивши матеріали справи і дослідивши письмові докази, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] , виданого виконкомом Пологівської сільської ради Пологівського району Запорізької області, 24.04.2010 року [PERSON] та [PERSON] , зареєстрували шлюб, про що складено відповідний актовий запис за №19. Прізвище після укладання шлюбу « [PERSON] та [PERSON] ». Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Судом також встановлено те, що, шлюбні відносини між сторонами припинені, спільне господарство вони не ведуть, взаємини подружжя не підтримують. Бажання до примирення у позивача відсутнє, а отже, подальше спільне подружжя і збереження шлюбу неможливо. Відповідно до\~ст.51 Конституції України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.\~Статтею 21 Сімейного кодексу України\~визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Згідно з ч.ч.3, 4\~ст.56 Сімейного кодексу України\~кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Частиною 1\~статті 110 Сімейного кодексу України\~передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно зі\~ст.111 Сімейного кодексу України\~суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Відповідно до ч.2\~ст.112 Сімейного кодексу України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Аналізуючи зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечить їх інтересам та інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Таким чином, позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі ч.1\~ст.113 Сімейного кодексу України\~особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище

Outcome: approved