Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-14 00:00:00

АТ «ТАСКОМБАНК» звернулось до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за Кредитним договором № ТКФ 09.06.2017 889-2018 в розмірі 1172518,48 грн., яка складається з: 874926,57 грн. заборгованості по основному боргу та 297591,91 грн. заборгованості по відсоткам. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 06.09.2018 року між АТ «ТАСКОМБАНК» та [PERSON] укладено Кредитний договір № ТКФ 09.06.2017 889-2018, за умовами якого позичальнику було надано кредит у розмірі 1000000,00 грн. на споживічі потреби строком користування до 05.09.2028 року. З метою забезпечення виконання основного зобов`язання, 06.09.2018 року між АТ «ТАСКОМБАНК» та [PERSON] укладено Договір поруки №Т 11.09.2014 П 741-2018, за яким поручитель взяла на себе зобов`язання відповідати перед кредитором, на засадах солідарного боржника, за виконання в повному обсязі [PERSON] зобов`язань, що виникли або можуть виникнути в майбутньому на підставі Кредитного договору ТКФ 09.06.2017 889-2018. У зв`язку із неналежним виконанням своїх зобов`язань як Позичальником, так і Поручителями, станом на 01.03.2023 року утворилась заборгованість перед Кредитором, яка склала 1172518,48 грн., що складається з: заборгованості за тілом кредиту в розмірі 874926,57 грн. та заборгованості за відсотками в розмірі 297591,91 грн. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18.05.2023 року відкрито провадження по справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження. 27.06.2023 року від представників відповідачів адвоката Церковного В.В. до матеріалів справи надійшов відзив на позовну заяву, в якому він зазначив про неможливість виконання зобов`язань через настання форс-мажорних обставин, а саме введенням в Україні воєнного стану, а також посилався на неправомірність нарахування відсотків після направлення вимоги про дострокове стягнення заборгованості, у зв`язку із чим просив суд відмовити в задоволенні позову. Також зазначав, про те, що сторонами досягнуто згоди щодо врегулювання заборгованості. 10.07.2023 року до матеріалів справи від уповноваженого представника позивача адвоката Грищенко І.В. надійшла відповідь на відзив, в якій вона зазначила, що прострочення відповідачем [PERSON] повернення чергової частини кредиту, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України дає право кредитору вимагати повернення частини позики, що залишилась. Також, представник позивача вказала, що відповідачами не додано жодних доказів впливу запровадження воєнного стану в Україні на неможливість виконання ним зобов`язання по Кредитному договору. Також, представник позивача вказала, що під час укладення кредитного договору сторони унормували питання нарахування та сплати процентів за користування кредитними коштами до дня його повного погашення, таким чином нарахування процентів Банком є правомірним. Також, представник позивача вказала, що [PERSON] звернувся до АТ «ТАСКОМБАНК» із заявою від 29.11.2022 року щодо врегулювання заборгованості, однак погоджені банком умови щодо врегулювання заборгованості за кредитним договором не виконані, у зв`язку зі чим жодних домовленостей між сторонами не досягнуто. 17.08.2023 року до суду надійшло клопотання представника відповідачів про призначення по справі експертизи. 17.08.2023 року до суду надійшло клопотання про передачу справи для подальшого розгляду до Дзержинського районного суду м. Харкова за підсудністю. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18.08.2023 року клопотання представника відповідачів про передачу справи до Дзержинського районного суду м. Харкова залишено без задоволення. Ухвалою Харківського апеляційного суду від 06.11.2023 року апеляційне провадження за скаргою [PERSON] , [PERSON] на ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18.08.2023 року закрито. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 13.12.2023 року клопотання представника відповідачів про призначення економічної експертизи залишено без задоволення, закрито підготовче судове засідання та справу призначено до судового розгляду. Представник позивача правом на участь представника у судовому засіданні не скористалася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала клопотання про розгляд справи за відсутності представника АТ «ТАСКОМБАНК». Представник відповідачів правом на участь представника у судовому засіданні не скористався, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав заяву про відкладення розгляду справи через зайнятість в іншому судовому засіданні. Суд, розглянувши клопотання представника відповідачів про відкладення розгляду справи, вирішив відмовити у його задоволенні з огляду на наступне. Згідно з ч.ч. 1, 2, 3\~ст. 223 ЦК України\~неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього\~Кодексу\~судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; 5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть участь їх представники. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою. Судом встановлено, що представник відповідачів про дату та час судового розгляду справи був повідомлений належним чином. Клопотання про відкладення розгляду справи не є безумовною правовою підставою для відкладення розгляду справи і сторона, яка просить відкласти розгляд справи повинна довести реальну наявність обставин на які вона посилається, обґрунтувати поважність причин, які не дозволяють їй приймати участь у судовому засіданні. До клопотання про відкладення розгляду справи представником відповідачів не надано суду жодних доказів поважності неявки в судове засідання, призначене на 15.01.2024 року. Враховуючи викладене, з метою недопущення затягування розгляду справи та порушення процесуальних строків розгляду справи, суд, приходить до висновку про розгляд справи у відсутність представника відповідачів. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані сторонами судового процесу докази, суд встановив наступне. 06.09.2018 року між АТ «ТАСКОМАНК» та [PERSON] укладено Кредитний договір № ТКФ 09.06.2017 889-2018, за яким банк надав позичальнику кредит в сумі 1000000,00 грн. на споживчі потреби, а позичальник повинен повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, та інші платежі, у встановлені терміни, згідно умов цього Договору. Відповідно до п. 2.2. Кредитного договору дата видачі кредиту 06.09.2018 року. Кінцевий термін повернення кредиту не пізніше 05.09.2028 року. Позичальнику зобов`язується повертати кредит з ануїтетним графіком платежів, який визначено у Додатку1 до цього договору. Платежі з повернення заборгованості по кредиту та сплати процентів за користування ним, оплати вартості усіх супутніх послуг та інших фінансових зобов`язань Позичальника здійснюються у сумах та в терміни, що передбачені графіком платежів, розрахунком сукуної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг, який є Додатком №1 до цього Договору та його невід`ємною частиною. 06.09.2018 року між АТ «ТАСКОМАНК» та [PERSON] укладено Договір поруки №Т 11.09.2014 П 741-2018 за яким [PERSON] взяла на себе зобов`язання перед кредитором відповідати по зобов`язанням [PERSON] , які виникають з умов Кредитний договір № ТКФ 09.06.2017 889-2018 від 06.09.2018 року. З матеріалів справи вбачається, що на підставі заяви [PERSON] від 06.09.2018 року АТ «ТАСКОМБАНК» перерахував на рахунок останнього згідно Кредитного договору № ТКФ 09.06.2017 889-2018 від 06.09.2018 року 1000000,00 (один мільйон) грн. Матеріалами справи підтверджено, що кредитні кошти позичальник [PERSON] отримав і відповідно до розрахунку заборгованості по кредитному договору № ТКФ 09.06.2017 889-2018 від 06.09.2018 року за період з 06.09.2018 року по 06.10.2021 року частково погашав кредит. В подальшому, внаслідок неналежного виконання відповідачем [PERSON] зобов`язань щодо повернення кредитних коштів утворилась заборгованість, яка станом на 01.03.2023 року складає 1172518,48 грн., в тому числі: заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена) в розмірі 874926,57 грн. та заборгованість по відсоткам (в т.ч. прострочена) в розмірі 29791,91 грн. Вказана заборгованість підтверджується випискою по картковому рахунку та розрахунком представника позивача, який не спростований відповідачами. Частиною першою\~статті 1054 ЦК України\~визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з частиною першою\~статті 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. У відповідності до\~ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно зі ст.\~611 ЦК України\~у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1\~ст. 612 ЦК України\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно зі ст.\~625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Статтею\~629 ЦК України\~визначено, що\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.ст.\~553,\~554 ЦК України\~за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків. 13.10.2022 року Банком на адресу відповідача [PERSON] було надіслано повідомлення-вимогу щодо необхідності сплати заборгованості №17782/70.11. 13.10.2022 року Банком на адресу відповідачки [PERSON] було надіслано повідомлення-вимогу щодо необхідності сплати заборгованості №17782/70.11. 01.03.2023 року Банком на адресу відповідача [PERSON] було надіслано повідомлення-вимогу щодо необхідності сплати заборгованості №4227/70.1.1. 01.03.2023 року Банком на адресу відповідачки [PERSON] було надіслано повідомлення-вимогу щодо необхідності сплати заборгованості №4227/70.1.1. Проте, всупереч вимог статті 1050 ЦК України боржники односторонньо порушили свої зобов`язання за кредитним договором, то, за цієї обставини, позивач вправі вимагати повернення кредитної заборгованості та здійснення належних виплат, передбачених кредитним договором. Верховний Суд у своїй постанові від 12 квітня 2023 року у справі № 569/15311/21 (провадження № 61-11750св22) наголосив на тому, що на позивача покладено обов`язок довести належними та допустимими доказами наявність та розмір заборгованості, який підлягає стягненню з позичальника на користь банку, а відповідач має довести, що у нього немає такого обов`язку щодо заборгованості, яка підлягає стягненню. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 02 жовтня 2020 року у справі № 911/19/19 зазначив, що суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем). До подібних висновків дійшов Верховний Суду у постанові від 22 червня 2022 року у справі № 296/7213/15, провадження № 61-10125 св 21. З урахуванням наведеного, суд вважає, що в ході судового розгляду цієї справи знайшли своє підтвердження належними, допустимими та достатніми доказами обставини, на які позивач посилалася в обґрунтування своєї позовної вимоги про стягнення з відповідачів заборгованості за Кредитним договором № ТКФ 09.06.2017 889-2018 від 06.09.2018 року в розмірі 874926,57 грн. Умовами п.п. 3.2, 3.3 Кредитного договору № ТКФ 09.06.2017 889-2018 від 06.09.2018 року встановлено, що проценти за користування кредитом сплачуються позичальником, виходячи із встановленої фіксованої процентної ставки у розмірі 24,00% процентів річних. Нарахування Банком процентів здійснюється з дати видачі суми кредиту позичальнику до дня повного погашення на суму щоденного залишку заборгованості за кредитом, при цьому день повного погашення кредиту в період нарахування процентів не включається. Таким чином, умовами кредитного договору було передбачено відповідальність позичальника у виді сплати процентів як за правомірне користування кредитними коштами, так і за неправомірне користування цими коштами, так як ці проценти охоплюються диспозицією частини другої статті 625 ЦК України. Враховуючи обставини справи в сукупності і взаємозв`язку із нормами права, якими вони врегульовані, суд приходить до висновку про те, що вимоги АТ «ТАСКОМБАНК» про стягнення з відповідачів заборгованості за відсотками в розмірі 297591,91 грн. є обґрунтованими, доведеними та підлягають до задоволення в повному обсязі. В ході судового розгляду цієї справи не знайшли свого підтвердження належними, допустимими та достатніми доказами обставини, на які представник відповідачів посилалася в обґрунтування своїх заперечень щодо заявлених позовних вимог. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог\~ст. 141 ЦПК України, а саме з відповідачів на користь позивача стягуються витрати по оплаті судового збору в сумі 17587,78\~грн. Таким чином з відповідачів на користь позивача до сплати підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 8793,89 грн. з кожного. На підставі викладеного і

Outcome: approved