Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до Гайворонського районного суду з позовною заявою до Гайворонської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно - об`єкт самочинного будівництва. Позовна заява мотивована тим, що [PERSON] є власником комплексу нежитлових будівель загальна площа яких складає 2734 кв.м., що розташовані за адресою: [ADDRESS] , які розташовані на земельній ділянці сільськогосподарського призначення, площею 1,9173 га., за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер 3521110100:02:000:9007, яка знаходиться на праві користування (оренді) в позивача. На даній земельній ділянці позивачем було самочинно збудовано нежитлову будівлю - склад (літера, «Е») площею забудови 455,0 кв.м., загальною площею приміщень 426,6 кв.м., будівельним об`ємом - 2980,0 куб.м. період з 2020 по 2021 роки. Під час проведення будівельних робіт позивачем були дотримані будівельні, архітектурні, санітарні та екологічні норми. З початку будівництва ніяких заяв, претензій та скарг щодо збудованого нежитлового приміщення - складу від осіб, які проживають поруч не надходило. Після завершення будівництва позивачем було замовлено в КП «Благовіщенське міжміське бюро технічної інвентаризації» технічний паспорт, який було виготовлено 23 серпня 2022 року та відповідно була заведена інвентаризаційна справа №768. Технічним паспортом встановлено, що нежитлова одноповерхова будівля - склад (літера "Е"), має площу забудови 455,0 кв.м., загальну площу приміщень 426,6 кв.м., будівельний об`ємо - 2980,0 куб.м., що розташована по [ADDRESS] та є частиною комплексу будівель зареєстрованих за вище вказаною адресою. 24 листопада 2023 року ФОП [PERSON] , було виготовлено звіт про проведення технічного обстеження, об`єкту нежитлової будівлі - склад (літ. «Е»), по [ADDRESS] , за результатами проведеного технічного обстеження, об`єкта: - нежитлової будівлі-складу (літера "Е"), площею забудови 455,0 кв.м., загальною площею приміщень 426,6 кв.м., будівельним об`ємом - 2980,0 куб.м., що розташований по [ADDRESS] , яким встановлено можливість його надійної та безпечної експлуатації. Також під час проведення ФОП [PERSON] технічного обстеження нежитлової будівлі-складу (літера "Е"), що розташований по [ADDRESS] , яким не були встановлені недоліки (дефекти, пошкодження), які могли перешкоджати безпечному використанню даної будівлі. 05.12.2023 року позивач з метою реєстрації самочинно збудованого складу (літі. «Е») маючи такі документи, як технічний паспорт на комплекс будівель, правовстановлюючі документи на належні позивачеві будівлі та договір оренди земельної ділянки, звіт про проведення технічного обстеження, звернувся до приватного нотаріуса Голованівського районного нотаріального округу Кіровоградської області Кримської Н.П. з усною заявою про реєстрацію нежитлової будівлі-складу (літ. «Е»), що розташована по [ADDRESS] . Приватний нотаріус перевіривши надані їй документи повідомила позивачеві, що на підставі наявних документів реєстрація нежитлової будівлі - складу (літ. «Е») неможлива, оскільки в позивача відсутні документи про введення в експлуатацію самочинно збудованого складу (літ. «Е»), та надала відмову від 05.12.2023 року № 92/01-16 у зв`язку з чим позивач вимушений звернутись до суду, оскільки рішення суду буде слугувати підставою для заповнення декларації про введення в експлуатацію самочинно збудованої нежитлової будівлі - складу (літ. «Е») Державною інспекцією архітектури та містобудування в Кіровоградській області та відповідно підставою для реєстрацією в ДРРП. Враховуючи ту обставину, що приміщення нежитлової будівлі було збудоване в період з 2020-2021 роки без належного дозволу відповідних органів на будівництво, тому дане приміщення слід вважати об`єктом самочинного будівництва. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Просить суд, визнати за [PERSON] [INFO] право власності на нерухоме майно - об`єкт самочинного будівництва нежитлову будівлю - склад (літера "Е"), площею забудови - 455,0 кв.м, загальною площею приміщень - 426,6 кв.м, будівельним об`ємом 2980,0 куб.м., який є складовою частиною комплексу нежитлових будівель розташованих за адресою: [ADDRESS] , які розміщені на земельній ділянці кадастровий номер 3521110100:02:000:9007 площею 1,9173 га. та судові витрати залишити за позивачем по фактично понесеним. Позивач в судове засідання не з`явився. Представник позивача в судовому засіданні, позовні вимоги підтримав повністю та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача Гайворонської міської ради Кіровоградської області в судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву в якій просить розгляд справи провести без його участі, та вирішити справу на розсуд суду. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав. Суд, дослідивши у порядку загального позовного провадження надані сторонами докази у їх сукупності, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Судом встановлено, що [PERSON] є власником комплексу нежитлових будівель загальна площа яких складає 2734 кв.м., що розташовані за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер: 121859260 від 25.04.2018 року (а.с. 6), які розташовані на земельній ділянці сільськогосподарського призначення, площею 1,9173 га., за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер 3521110100:02:000:9007, яка знаходиться на праві користування (оренді) в позивача, що підтверджується копією інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, номер інформаційної довідки - 357166415 від 05.12.2023 року та копії договору оренди земельної ділянки від 30 грудня 2011 року з додатком (а.с. 10-14). На даній земельній ділянці позивачем було самочинно збудовано нежитлову будівлю - склад (літера, «Е») площею забудови 455,0 кв.м., загальною площею приміщень 426,6 кв.м., будівельним об`ємом - 2980,0 куб.м. період з 2020 по 2021 роки, що не заперечується відповідачем. Відповідно до копії технічного паспорту встановлено, що нежитлова одноповерхова будівля - склад (літера "Е"), має площу забудови 455,0 кв.м., загальну площу приміщень 426,6 кв.м., будівельний об`ємо - 2980,0 куб.м., що розташована по [ADDRESS] та є частиною комплексу будівель зареєстрованих за вище вказаною адресою (а.с. 7-9). 24 листопада 2023 року ФОП [PERSON] , було виготовлено звіт про проведення технічного обстеження, об`єкту нежитлової будівлі - склад (літ. «Е»), по [ADDRESS] , за результатами проведеного технічного обстеження, об`єкта: - нежитлової будівлі-складу (літера "Е"), площею забудови 455,0 кв.м., загальною площею приміщень 426,6 кв.м., будівельним об`ємом - 2980,0 куб.м., що розташований по [ADDRESS] , яким встановлено можливість його надійної та безпечної експлуатації (а.с. 15-21). 05.12.2023 року позивач з метою реєстрації самочинно збудованого складу (літі. «Е») звернувся до приватного нотаріуса Голованівського районного нотаріального округу Кіровоградської області Кримської Н.П. з усною заявою про реєстрацію нежитлової будівлі-складу (літ. «Е»), що розташована по [ADDRESS] , приватний нотаріус перевіривши надані їй документи повідомила позивачеві, що на підставі наявних документів реєстрація нежитлової будівлі - складу (літ. «Е») неможлива, оскільки в позивача відсутні документи про введення в експлуатацію самочинно збудованого складу (літ. «Е»), та надала відмову від 05.12.2023 року № 92/01-16 (а.с. 22). Відповідно до статті 392 ЦК України власник може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документів, який засвідчує його право власності. Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 331 ЦК України встановлено, що право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У частині четвертій статті 373 ЦК України зазначено, що власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. Нормативно регламентованим є право власника на забудову земельної ділянки, яке здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням (частина третя статті 375 ЦК України). Відповідно до змісту частини четвертої статті 375 ЦК України уразі, коли власник здійснює на його земельній ділянці самочинну забудову, її правові наслідки встановлюються статтею 376 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. У силу спеціального застереження, наведеного в частині другій статті 376 ЦК України, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. У пункті 45 постанови від 23 червня 2020 року у справі 680/214/16-ц Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14 вересня 2021 року у справі № 359/5719/17 зазначила, що особа не набуває права власності на об`єкт самочинного будівництва (пункт 148). Разом з цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК України), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це право не порушує права інших осіб (частина п`ята статті 376 ЦК України). Вирішуючи справу за позовом власника (землекористувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов`язані встановити усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушення будівельних норм та істотних правил. На підставі частини третьої статті 376 ЦК України суд може задовольнити позов про визнання права власності на самочинно збудоване майно на земельній ділянці, що не надавалася у власність чи користування особі, яка збудувала його, якщо їй у встановленому законом порядку було передано земельну ділянку у власність або надано у користування під уже збудоване нерухоме майно відповідно до її цільового призначення, та за умови, що будівництво велося з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил згідно із законодавством, містобудівною та проектною документацією, а також у разі, якщо ці обставини були предметом розгляду компетентного державного органу (частина третя статті 375 ЦК України). Відповідно до статті 8 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» планування та забудова земельних ділянок здійснюється їх власниками чи користувачами в установленому законодавством порядку. При вирішенні позову про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно суд має виходити з того, що право на виконання будівельних робіт виникає у забудовника лише за наявності документів, які надають право виконувати будівельні роботи та передбачених статтями 27, 29-31 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а також у передбачених законом випадках отримання дозволу на виконання будівельних робіт (статті 34, 37 цього Закону). Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів належить до одного з етапів проектування та будівництва об`єктів, що здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок (пункт 5 частина п`ята стаття 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»). Частиною другою статті 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлено заборону на виконання будівельних робіт без подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт. Частиною восьмою статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівельної діяльності» передбачено, що експлуатація закінчених будівництвом об`єктів, не прийнятих в експлуатацію, забороняється. Аналогічна норма закріплена пунктом 12 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 461 (далі - Порядок № 461). Відповідно до пункту 3 Порядку № 461 прийняття в експлуатацію об`єктів, що належать до I-III категорії складності, та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органами державного архітектурно-будівельного контролю поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації. Відповідно до 19-21 Порядку № 461 у разі подання чи оформлення декларації з порушенням установлених вимог орган державного архітектурно-будівельного контролю повертає її замовнику (його уповноваженій особі) у спосіб, відповідно до якого були подані документи, з письмовим обґрунтуванням причин повернення у строк, передбачений для її реєстрації. Після усунення недоліків, що спричинили повернення декларації, замовник (уповноважена ним особа) може повторно звернутися до органу державного архітектурно-будівельного контролю для реєстрації декларації. Рішення про реєстрацію або повернення декларації може бути розглянуто у порядку нагляду (без права реєстрації декларації) Держархбудінспекцією або оскаржено до суду. З аналізу встановлених судом обставин та поданих позивачем до суду доказів вбачається, що позивач не звертався до органів державного архітектурно-будівельного контролю з декларацією про готовність до експлуатації об`єкта, яка підтверджує право на будівництво об`єкту, не оскаржив дії відповідного органу про відмову в прийнятті до експлуатації такого об`єкта в разі такої відмови. Суд зауважує, що визнання права власності на об`єкт незавершеного будівництва, який не прийнятий до експлуатації, в судовому порядку нормами ЦК України чи іншими нормативними актами не передбачено. Подібні висновки висловлені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12 квітня 2023 року у справі № 511/2303/19, а також постановах Верховного Суду від 25 серпня 2020 року у справі № 760/21223/17-ц, від 28 лютого 2023 року у справі № 466/6895/19. За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність передбачених законом підстав для визнання за позивачем права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, як наслідок, відсутні підстави для задоволення позовних вимог. Вирішуючи питання щодо судових витрат згідно із вимогами ст. 141 ЦПК України, сплачений позивачем судовий збір відшкодуванню не підлягає. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed