Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-14 00:00:00

04.12.2023 року зазначена заява надійшла до суду. У вимогах заяви з врахуванням заяви про зменшення вимог від 12.12.2023 року заявниця просить: видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] , [INFO] , що мешкає за адресою: [ADDRESS] , на строк до шести місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав: 1) заборонити [PERSON] перебувати в місці спільного проживання (перебування) з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; 2) заборонити [PERSON] перебувати в місці загального користування в радіусі до 100 метрів з [PERSON] ; 3) заборонити [PERSON] вести листування, телефонні переговори з [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; 4) заборонити [PERSON] в будь-який спосіб здійснювати дії з розшуку та встановлення засобів зв`язку і місця фактичного перебування [PERSON] - через третіх осіб. Заява обґрунтована тим, що приблизно у червні 2022 року заявниця познайомилась з [PERSON] . Починаючи з кінця липня 2023 року заявниця, її син - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] почали проживати разом в належній заявниці квартирі за адресою: [ADDRESS] . В заяві зазначено, що під час спільного проживання [PERSON] постійно «підіймав на заявницю руку», висловлювався нецензурною лайкою в присутності неповнолітнього сина заявниці. А згодом [PERSON] почав завдавати заявниці тілесних ушкоджень, внаслідок чого вона викликала поліцію, що фіксувала вказані обставини та виписала 08.09.2023 року терміновий заборонний припис стосовно [PERSON] . Як зазначає заявник, постійні образи з боку [PERSON] стали підставою розриву їх відносин, втім все рівно він не залишає заявницю у спокої, весь час її переслідує, ходить за нею на роботу та на спортивні секції, які вона відвідує, телефонує їй та її знайомим, постійно пише смс повідомлення на телефон та у месенджери, в яких містяться погрози і образи її як жінки. Також останнім часом [PERSON] почав втручатися в особисте життя заявниці телефонуючи та погрожуючи фізичною розправою чоловікові з яким у неї на даний час стосунки. Оскільки заявник вважає себе особою, яка зазнала домашнього насильства, з метою забезпечення дієвого та ефективного способу захисту від повторного вчинення домашнього насильства просить застосувати до кривдника обмежувальний припис. В судовому засіданні заявниця заяву підтримала та просила її задовольнити. [PERSON] в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні заяви, так як він не вчиняє жодних дій, які можуть кваліфікуватись як домашнє насильство щодо [PERSON] . Як зазначає [PERSON] , в період з 13 серпня по 30 вересня 2023 року, після припинення спільного проживання, він активно намагався налагодити відносини з [PERSON] , вони часто спілкувались, вели переписку в месенджерах та соціальних мережах, декілька разів зустрічалися та спілкувалися. Також [PERSON] зазначив, що терміновий заборонний припис був винесений безпідставно. У протоколі про вчинення адміністративного правопорушення не вказано які дії він вчинив відносно [PERSON] . Як зазначив [PERSON] , наразі він не спілкується з [PERSON] в будь-якій формі, не цікавиться її особистим життям, не слідкує за місцем її перебування та не вчиняє будь-яких протиправних дій по відношенню до [PERSON] . Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації в судове засідання представника не направила, хоча належним чином була повідомлена про час та місце слухання справи. А тому суд продовжив слухання справи у відсутність сторін, які не з`явились в судове засідання. Вивчивши матеріали заяви та справи, вислухавши сторони, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заяви за наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Як визначає стаття 1 зазначеного Закону, домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь; психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі; обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи; особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Стаття 26 зазначеного Закону визначає, що право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають, зокрема, постраждала особа або її представник. Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Порядок видачі судом обмежувального припису визначається Цивільним процесуальним кодексом України. Згідно з ч. 3 ст. 26 Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. За п. 3 ч. 1 ст. 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Відповідно до ч. 1 ст. 350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. При зверненні до суду із заявою [PERSON] зазначала, що під час спільного проживання [PERSON] постійно «підіймав на заявницю руку», висловлювався нецензурною лайкою в присутності неповнолітнього сина заявниці. А згодом [PERSON] почав завдавати заявниці тілесних ушкоджень, внаслідок чого вона викликала поліцію, що фіксувала вказані обставини та виписала 08.09.2023 року терміновий заборонний припис стосовно [PERSON] . Під час слухання справи судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] в період з 26 липня по 12 серпня 2023 року проживали разом в м.Ірпінь. Як зазначала заявниця, під час спільного проживання [PERSON] застосовував до неї фізичне насильство. Однак [PERSON] заперечував вказану обставину та [PERSON] не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження зазначених обставин та, зокрема, звернення до правоохоронних органів щодо отриманих тілесних ушкоджень. Крім того, суду не надано відповідних доказів з медичних установ. Водночас будь-яких даних про притягнення [PERSON] до будь-якого виду юридичної відповідальності за заявами [PERSON] , матеріали справи не містять. Тобто не підтверджено у встановленому законом порядку факту вчинення фізичного насильства з боку [PERSON] стосовно [PERSON] . Сам факт звернення [PERSON] до правоохоронних органів з підстав вчинення щодо неї фізичного насильства або неврегульованих між сторонами інших питань може свідчити про наявність тривалого конфлікту між заявницею та заінтересованою особою, але не підтверджує факт того, що [PERSON] вчинив щодо неї фізичне насильство, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Також суду не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження висловлювання нецензурною лайкою [PERSON] в сторону [PERSON] , враховуючи що [PERSON] заперечував зазначене. В заяві заявниця зазначила, що після того, як [PERSON] та [PERSON] припинили спільне проживання, [PERSON] не залишає заявницю у спокої, весь час її переслідує, ходить за нею на роботу та на спортивні секції, які вона відвідує, телефонує їй та її знайомим, постійно пише смс повідомлення на телефон та у месенджери, в яких містяться погрози і образи її як жінки. Також останнім часом [PERSON] почав втручатися в її особисте життя телефонуючи та погрожуючи фізичною розправою чоловікові з яким у неї на даний час стосунки. Щодо зазначеного заявником, то [PERSON] в судовому засіданні заперечив направлення будь-яких повідомлень [PERSON] , здійснення їй та її знайомим телефонних дзвінків після припинення стосунків, написання смс повідомлень на телефон та у месенджери, в яких містяться погрози і образи її як жінки, втручання в особисте життя [PERSON] шляхом здійснення телефонних дзвінків та погроз фізичною розправою чоловікові з яким у [PERSON] на даний час склалися стосунки. Заявник не надала суду належних та допустимих доказів, що після припинення стосунків вказані дії були вчинені [PERSON] [PERSON] не заперечував направлення деяких повідомлень [PERSON] , однак вонине містять будь-яких погроз. Також варто зазначити, що більшість скріншотів переписки, які надані заявницею, не місять інформації про дати повідомлень та їх відправника, на них не вказані номери телефонів для можливості перевірки чи дійсно вони були відправлені [PERSON] . На підтвердження факту вчинення домашнього насильства психологічного характеру заявниця надала копію термінового заборонного припису стосовно кривдника від 08.09.2023 року серія АА №264497 за яким [PERSON] заборонялось в будь-який спосіб контактувати з [PERSON] строком на 5 днів з 19.00 год. 08.09.2023 року по 19.00 год. 13.09.2023 року. Крім того, постановою Святошинського районного суду м.Києв від 06.10.2023 року (справа №759/17654/23) звільнено [PERSON] , від адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення за малозначністю вчиненого адміністративного правопорушення, обмежившись усним зауваженням, а справу закрито. Як зазначено в постанові, [PERSON] , 05.09.2023 року приблизно о 20:00 годині, за адресою: м. Київ, бул. Кольцова, 14Д, біля барбершопу застосував дії психологічного характеру відносно колишньої нареченої, чим вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. В судовому засіданні [PERSON] свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення визнав. Як вказав суддя, вина [PERSON] підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення та доданими до нього матеріалами, таким чином в судовому засіданні встановлено, що він вчинив домашнє насильство, тобто умисно вчинив дії психологічного, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю потерпілих. Постанова набрала законної сили. [PERSON] не оскаржував її в апеляційному порядку. Крім того, в судовому засіданні [PERSON] пояснив, що в постанові міститься описка, так як події вказані в постанові відбувались не о 20.00 год., а о 10.00 год. про що вказано в протоколі про адміністративне правопорушення. Також [PERSON] пояснив, що він намагався налагодити стосунки із [PERSON] , тому і поїхав за її місцем роботи. Отже, оскільки заявниця не надала беззаперечних доказів на підтвердження вчинення [PERSON] щодо неї фізичного чи психологічного насильства, у розумінні Закону, після застосування термінового обмежувального припису та постанови Святошинського районного суду м.Києва від 06.10.2023 року, а судом не встановлено випадків домашнього насильства відносно заявниці, а також ризиків настання насильства у майбутньому, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, про відмову в задоволенні заяви.

Outcome: dismissed