Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-21 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за договорами позики від 29 липня 2020 року в розмірі 2300 доларів США, а також від 01 жовтня 2020 року в розмірі 4200 доларів США. Позовна заява мотивована тим, що 29 липня 2020 року позивач позичив відповідачу грошові кошти в розмірі 2 000 доларів США, з умовою повернути їх через три місяці, зі сплатою 5% в місяць. Сторони погодили сплату відсотків щомісячно до 29 серпня 2020 року, до 29 вересня 2020 року та до 29 жовтня 2020 року. Строк повернення позики визначили до 29 жовтня 2020 року. На підтвердження отримання коштів в борг відповідачем написано власноруч розписку та передано її оригінал позивачу. Першого жовтня 2020 року позивач позичив відповідачу грошові кошти в розмірі 1500 доларів США на трьохмісячний строк, зі сплатою 5 % в місяць. Восьмого вересня 2023 року представником позивача - адвокатом Шубаком Олегом Івановичем надіслано відповідачу вимогу про поверненя боргу, в якій останній просить повернути грошові кошти. Відповідач проігнорував листи позивача. У зв`язку з тим, що грошові кошти не були повернуті відповідачем у добровільному порядку, позивач просить стягнути з відповідача 2000 доларів США основної суми боргу та 300 доларів США відсотків за користування коштами за договором позики від 29 липня 2020 року, а також 1500 доларів США основної суми позики та 2700 доларів США відсотків за їх користування за договором позики від 01 жовтня 2020 року. У судове засідання позивач не з`явився, однак його представник подав заяву, в якій просить розглянути справу без участі сторони позивача, позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час, дата та місце розгляду справи, відзив у визначений судом строк не подав, про причини своєї неявки суд не повідомив. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, в разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Позивач проти ухвалення заочного рішення не заперечив, у зв`язку з чим, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК ЦПК України, суд розглянув справу заочно. Дослідивши матеріали справи, суд встановив таке. Першого жовтня 2020 року [PERSON] , [INFO] , отримав від [PERSON] 1500 доларів США у якості позики, що підтверджується копією розписки, яку надав позивач разом із позовною заявою. У розписці також зазначено, що ці кошти були надані в борг «під 5 % у місяць». З іншої розписки від 29.07.2020 вбачається, що цього дня відповідач отримав від позивача 2000,00 доларів США на три місяці з можливістю пролонгації «під 5 % в місяць». Також у даній розписці зазначено наступний текст: «29.08.2020 - 100$; 29.09.2020 - 100$; 29.10.2020 - 100$ + тіло кредиту; 29.07.2020». Оцінивши належним чином зібрані та досліджені у ході судового розгляду справи докази у їх сукупності, суд прийшов до таких висновків. Згідно з ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За ч. 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно з ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Згідно з ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Положеннями ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Згідно з ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. На підставі досліджених у судовому засіданні копій розписок від 29.07.2020 та від 01.10.2020, судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] було укладено два договори позики, відповідно до умов яких, позивач надав грошові кошти відповідачу, а відповідач зобов`язувався їх повернути. При цьому, у розписці від 29.07.2020, сторони узгодили повернення грошових коштів у трьохмісячний строк, а у розписці від 01.10.2020 строк повернення грошових коштів не визначений, а отже заборгованість у даному випадку повинна була бути повернута у порядку та строки, що встановлені ч. 1 ст. 1049 ЦК України, тобто протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це. Позикодавець пред`явив вимогу про повернення суми позики за вказаними розписками 08 вересня 2023 року. Як встановлено в ході судового розгляду, відповідач свої зобов`язання за договорами позики належним чином не виконав, в обумовлений сторонами строк отримані позики у розмірі 2000,00 доларів США та 1500,00 доларів США відповідно, не повернув, у зв`язку з чим суд дійшов до висновку про обґрунтованість вимоги позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості за договорами позики у зазначених розмірах. Що стосується вимоги позивача про стягнення з відповідача відсотків за користування грошовими коштами, суд дійшов висновку, що вони також підлягають стягненню з відповідача, оскільки їх розмір, відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, узгоджений сторонами у розмірі 5 % в місяць, про що зазначено у розписках. Відповідно до розписки від 29.07.2020, 5 % від суми 2000,00 дол. США складає 100 дол. США. Строк договору позики 3 місяці, а отже на користь позивача слід стягнути 300 дол. США відсотків за користування грошовими коштами. За договором позики від 01.10.2020, 5 % від суми позики складає 75 дол. США. З 01.10.2020 по дату пред`явлення позову пройшло 36 місяців, а отже розмір відсотків, які належить стягнути з відповідача на корсить позивача становить 2 700,00 дол. США. Таким чином, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача обгрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі. Крім того, приймаючи до уваги висновок суду про задоволення позовних вимог, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню також судовий збір, сплачений останнім при подачі позовної заяви в розмірі 2345,07 гривень. На підставі наведеного,

Outcome: approved