Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-23 00:00:00

У вересні 2020 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя у натурі. Свої вимоги позивач мотивує тим, що з 29.08.1987 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Під час перебування у шлюбі спільно побудували житловий будинок та господарські будівлі по [ADDRESS] , на який видано свідоцтво про право власності від 13.09.2004 року №455 на ім`я [PERSON] . Подружнє життя з відповідачем не склалося, внаслідок чого шлюб 19.10.2013 року було розірвано. Після розірвання шлюбу з відповідачем примирилися і без укладення шлюбу проживали разом однією сім`єю за адресою: [ADDRESS] . У 2019 році стосунки з відповідачем погіршились і 09.09.2019 року після конфлікту розірвали їх остаточно. З цього часу фактично проживає за адресою: [ADDRESS] , оскільки відповідач змусив її виселитися зі спірного будинку, хоча зареєстрована за адресою спірного домоволодіння. Таким чином, фактичне порушення її права власності на вказане житло відбулося 09.09.2019 року, до цього часу випадків порушення її права на проживання або користування спірним домоволодінням з боку відповідача не було. Оскільки з відповідачем не досягнуто згоди щодо поділу будинку, на цій підставі позивач просить: визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку, розташованого за адресою [ADDRESS] , одночасно позбавивши [PERSON] права власності на цю частку; здійснити поділ спірного житлового будинку та виділити в натуральному виразі 1/2 його частини на її користь, відповідно до можливості такого поділу; визнати за нею право власності на 1/2 земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 3520810100:50:000:0067, площею 0,1 га. Під час розгляду справи позивач уточнила позовні вимоги та просила в порядку поділу майна подружжя визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , що складається з будинку (літ.А), загальною площею 84,5 кв.м., гаражу (літ.Б) площею 23,3 кв.м., сараю (літ.В) площею 24 кв.м., погребу (літ.В1) площею 28 кв.м. навісу (літ.В2), вбиральні (літ.Г), басейну (літ.Д), одночасно позбавивши [PERSON] права власності на цю частку; здійснити поділ спірного житлового будинку та виділити в натуральному виразі 1/2 його частини на її користь, відповідно можливостей такого поділу; визнати за нею право власності на 1/2 земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 3520810100:50:000:0067, площею 0,1 га (Т1 а.с.97-101). Ухвалою суду від 17.09.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Цією ж ухвалою задоволено клопотання позивача про витребування доказів (Т1 а.с.36-37). Ухвалою суду від 09.11.2020 року продовжено строк проведення підготовчого провадження у справі на тридцять днів (Т1 а.с.102-103). Ухвалою суду від 16.11.2020 року за клопотанням позивача призначено по справі будівельно-технічну експертизу, на час проведення якої зупинено провадження у справі (Т1 а.с.123-124). Ухвалою суду від 24.02.2021 року поновлено провадження у справі та призначено судове засідання (Т1 а.с.147). Ухвалою суду від 24.02.2021 року задоволено клопотання експерта Кропивницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Ірини Шевченко та зупинено провадження у справі (Т1 а.с.151-153). Ухвалою суду від 12.09.2022 року поновлено провадження у справі та призначено судове засідання (Т1 а.с.188). Ухвалою суду від 28.02.2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті та задоволено клопотання позивача та представника відповідача про виклик свідків (Т2 а.с.37-38). Позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Відповідач та представник відповідача заперечили проти задоволення позову, пояснивши, що спірний будинок є його особистою власністю, оскільки він його побудував разом з батьками та в подальшому ремонтував за власні кошти, які він заробив працюючи в Фінляндії. Просили застосувати строк позовної давності. Своїм правом надати відзив на позовну заяву відповідач не скористався. Суд, заслухавши сторони та їхніх представників, свідків, експерта, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між сторонами було укладено шлюб, зареєстрований 29.08.1987 року відділом ЗАГС Бобринецького райвиконкому Кіровоградської області, актовий запис №70, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] (Т1 а.с.10). Згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданого 19.10.2013 року шлюб між сторонами було розірвано про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №18 від 19.10.2013 року (Т1 а.с.11). Відповідно до свідоцтва про право власності від 13.09.2004 року №455 (арк. 27 інвентаризаційної справи №4178), житловий будинок з надвірними будівлями, розташований в [ADDRESS] , належить на праві власності [PERSON] на підставі рішення Бобринецької міської ради від 29.07.2004 року №320. Вказані обставини також підтверджуються архівною довідкою №166 від 19.08.2020 року, виданої ОКП «Кіровоградське ООБТІ», відповідно до якої за архівними даними реєстрових книг обласного комунального підприємства «Кіровоградське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , станом до 01.01.2013 року належало [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 13.09.2004 року №455, який за матеріалами останньої технічної інвентаризації, проведеної 20.07.2004 року має таку характеристику: житловий будинок - літ. А, загальною площею 84,5 кв.м., житловою 59,5 кв.м.; гараж літ. Б; сарай літ. В; погріб літ. В1; навіс літ. В2; уборна літ. Г; басейна літ. Д; ворота літ. N; хвіртка літ. N1; ганок літ. к. Площа земельної ділянки 948,0 кв.м. (Т1 а.с.12). Таким чином, спірний будинок набутий відповідачем [PERSON] у власність під час перебування у зареєстрованому шлюбі з позивачем [PERSON] . За змістом інвентаризаційної справи №4178, архівної довідки №166 від 19.08.2020 року та висновку експерта №5040/5041/20-27 від 22.08.2022 року встановлено, що до складу домоволодіння про [ADDRESS] входять: житловий будинок літ. «А» загальною площею 84,50 кв.м, житловою 59,50 кв.м, у складі таких приміщень: ганок літ. «к», тераса літ. «І» площею 6,6 кв.м, коридор літ. «1-1» площею 6 кв.м, кухня літ. «1-2» площею 8,2 кв.м, ванна кімната літ. «1-3» площею 4,2 кв.м, жила кімната «1-4» площею 22,8 кв.м, жила кімната «1-5», площею 16 кв.м, жила кімната «1-6» площею 10,5 кв.м, жила кімната «1-7» площею 10,2 кв.м, а також господарсько-побутових будівель та споруд: гараж літ. «Б», сарай літ. «В», погріб літ. «В1», навіс літ. «В2», вбиральня літ. «Г», басейн літ. «Д», огорожа літ. «N- N1», а саме ворота літ. «N», хвіртка літ. «N1» (Т1 а.с.12, 164-185). Згідно копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] від 20.01.2014 року, індексний номер 16381515 (Т1 а.с.50), витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності серії ЕАТ №943599 від 20.01.2014 року, індексний номер 16382610 (Т1 а.с.51) та інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №222034827 від 31.08.2020 року (Т1 а.с.13-14), земельна ділянка кадастровий номер 3520810100:50:000:0067 площею 0,1 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташована за адресою: [ADDRESS] , належить на праві власності [PERSON] . Також [PERSON] надано у приватну власність земельна ділянка за кадастровим номером 3520810100:50:000:0067, розташовану за адресою: [ADDRESS] , для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що підтверджується копією свідоцтва про право власності з індексним №16381515, копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності з індексним №16382610 від 20.01.2014 року та копією технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку [PERSON] (Т1 а.с.50-81). Згідно висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи №5040/5041/20-27 від 22.08.2022 року (Т1 а.с.164-185), ринкова вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, які розміщені на земельній ділянці за кадастровим номером 3520810100:50:000:0067, розташованих за адресою: [ADDRESS] , на час проведення експертизи складає 777485 грн. Технічно можливий варіант поділу в натурі житлового будинку, господарських будівель і споруд та варіант порядку користування земельною ділянкою, розташованих за адресою: [ADDRESS] , відповідно до часток співвласників по 1/2 кожному та вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва. Виходячи з залишкової вартості домоволодіння та рівних часток поділу співвласникам повинно належати по 166664 грн. кожному. Виходячи з загальної площі житлового будинку літ. «А» та рівних часток поділу, співвласникам повинно належати по 42,25 кв.м кожному. Виходячи з загальної площі земельної ділянки 0,1000 га, співвласникам, відповідно до їх ідеальних часток повинно належати по 0,0500 га. Висновком експерта визначено варіант №1 розподілу домоволодіння, згідно якого першому співвласнику з часткою 1/2 пропонується виділити: - в житловому будинку літ. «А» приміщення: тераса літ. «І», площею 6,6 кв.м на суму 18325,49 грн., коридор «1-1», площею 6,0 кв.м на суму 16659,54 грн., частина жилої кімнати «1-5», площею 8,95 кв.м на суму 24850,48 грн., жила кімната «1-6», площею 10,50 кв.м на суму 29154,19 грн., жила кімната 1-7, площею 10,20 кв.м на суму 28321,22 грн.; - по господарським будівлям та спорудам: ганок літ. «к» на суму 7408 грн., сарай літ. «В» на суму 25252 грн., навіс літ. «В2» на суму 4990 грн., вбиральня літ. «Г» на суму 4957 грн., басейн літ. «Д» на суму 1969 грн., 1/2 частка воріт літ. «N» на суму 2346 грн., 1/2 частка хвіртки літ. «N1» на суму 1137 грн. Першому співвласнику виділяються приміщення житлового будинку, будівлі та споруди на суму 165370 грн., що менше ніж його ідеальна частка на 1294 грн. Другому співвласнику пропонується виділити: - в житловому будинку літ. «А» приміщення: кухня «1-2», площею 8,20 кв.м на суму 22768,04 грн., ванна «1-3» площею 4,20 кв.м на суму 11661,68 грн., жила кімната «1-4», площею 22,80 кв.м, на суму 63306,25 грн., частина жилої кімнати 1-5 площею 7,05 кв.м на суму 19574,96 грн.; - по господарським будівлям та спорудам: гараж літ. «Б» на суму 35705 грн., погріб літ. «В1» на суму 11462 грн., 1/2 частка воріт літ. «N» на суму 2346 грн., 1/2 частка хвіртки літ. «N1» на суму 1137 грн. Другому співвласнику виділяються приміщення житлового будинку, будівлі та споруди на суму 167958 грн., що більше ніж його ідеальна частка на 1294 грн. Згідно запропонованого експертом розподілу, співвласникам необхідно здійснити наступні переобладнання: демонтувати дверний блок та замурувати дверний отвір між помешканнями 1-1 та 1-2; облаштувати розподільну перегородку в жилій кімнаті літ. «1-5»; звернутись до спеціалізованих організацій для вирішення питання стосовно підведення газопостачання, водопостачання та енергопостачання до належних їм помешкань в житловому будинку та встановлення лічильників споживання електроенергії, газу та води окремо в кожну квартиру. Співвласнику [ADDRESS] замурувати існуючий дверний отвір в жилій кімнаті 1-6 та облаштувати новий дверний отвір з жилої кімнати 1-7. Співвласнику №2 облаштувати дверний отвір поряд з віконним отвором в помешканні 1-2 та з помешкання 1-2 зробити дверний отвір до помешкання 1-5. Приміщення горища, залишити в спільному користуванні обох співвласників або якщо спільне користування неможливе, то розділити в рівних частинах між співвласниками, а співвласнику №2 буде необхідно облаштувати вихід на горище. Експерт Кропивницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України Шевченко І.І. пояснила, що проводила судову будівельно-технічну та оціночно-будівельну експертизу. Враховуючи планування спірного будинку нею запропоновано лише один варіант його поділу, що найбільш відповідає нормативно-правовим актам та рівності часток співвласників. До будинку підведені комунікації. Розташування будівель і споруд не дозволяє зробити зі сторони провул. Вишневого два відокремлені в`їзди, тому існуючий в`їзд необхідно залишити у спільному користуванні. Згідно технічного паспорта на будинок, тераса №1 неопалювальна, є коридором, через який здійснюється вхід в будинок, має спільний дах із житловим будинком, є складовою частиною житлового будинку та входить до загальної площі, тобто не є відокремленою будівлею та не має окремої вартості. Будівельні споруди розподілялись виходячи із їх вартості та розташування. Запропонований стороною позивача варіант поділу не враховувала так як не дотримано рівності часток. Предметом спору є поділ майна подружжя в натурі в зв`язку з конфліктною ситуацією між колишнім подружжям та неможливості досягти згоди щодо порядку поділу вказаного вище майна. Частиною першою статті 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Зазначена презумпція може бути спростована, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того, хто її спростовує. Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Крім того,\~відповідно до\~статті 370\~ЦК України\~співвласники мають\~право на\~виділ у\~натурі частки\~із майна,\~що є\~у спільній\~сумісній власності,\~крім випадків,\~установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. Під час здійснення поділу майна в судовому порядку суд повинен виходити з презумпції рівності часток, а також з вимог статті 71 СК України, відповідно до якої поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі або реалізується через виплату грошової компенсації вартості його частки в разі неподільності майна (частина друга статті 364 ЦК України). Відповідно до вимог СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України). Як встановлено судом, подружжям за час шлюбу набуто у власність житловий будинок з надвірними будівлями, розташованими в [ADDRESS] . Визначена статтею 60 СК України презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, з урахуванням обставин справи щодо перебування [PERSON] та [PERSON] у зареєстрованому шлюбі з 29.08.1987 року до 19.10.2013 року та набуття ними під час цього шлюбу вказаного вище майна свідчать про спільну сумісну власність подружжя, що узгоджується з вказаними вище нормами матеріального права. Вказана презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, відповідачем не спростована тобто не доведено належними та допустимими доказами, що спірний будинок є особистою приватною власністю відповідача. Матеріали справи не містять доказів здійснення відповідачем будівництва спірного житлового будинку за власні кошти та походження таких коштів. Позивач просила провести між сторонами реальний розподіл спільного сумісного майна подружжя (в натурі) з визначенням відповідних приміщень, оскільки між сторонами склалася конфліктна ситуація, вирішення якої шляхом домовленості між сторонами є неможливо. Отже виділення кожному з колишнього подружжя конкретно визначеного майна буде найбільше відповідати їхнім інтересам. Враховуючи викладені обставини, зважаючи на презумпцію рівності часток подружжя у спільному майні, суд вважає, що спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , є спільною сумісною власністю колишнього подружжя, тому підлягає поділу між ними, шляхом визнання за позивачем права власності на 1/2 частку вказаного майна, одночасно припинивши право власності відповідача на цю частку, та виділення в натурі кожному з колишнього подружжя конкретно визначеного майна. Безпідставними є також доводи відповідача про те, він що за власні кошти проводив реконструкцію та благоустрій в будинку, тому вважає його особистою власністю, оскільки такі обставини також ними не доведені належними та допустимими доказами, а відповідно до норм процесуального закону доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової (сумісної) власності на нього припиняється (ч.2 ст.367, ч.3 ст.372 ЦК України). Отже, у зв`язку з поділом спільного майна в натурі право спільної часткової власності сторін припиняється. Суд погоджується із запропонованим експертом варіантом поділу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, оскільки він відповідає розміру їх часток у спільному майні. Вирішуючи питання розподілу часток будинку між співвласниками, суд вважає доцільним його провести у наступному виконанні: першим співвласником слід визнати позивача [PERSON] , виділивши їй приміщення у житловому будинку та господарські будівлі і споруди згідно висновку експерта, що менше ніж її ідеальна частка на 1294 грн. і відповідає 1/2 частці житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, стягнувши на її користь 1294 грн. грошової компенсації за зменшення її частки. Другим співвласником слід визнати відповідача [PERSON] , виділивши йому приміщення у житловому будинку та господарські будівлі і споруди згідно висновку експерта, що більше ніж його ідеальна частка на 1294 грн. і відповідає 1/2 частці житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами. Приміщення горища, позначеного літ. «А», слід залишити у спільному користуванні сторін через неможливість його поділу в натурі з огляду на конструкцію даху та планування будинку. Згідно ст. 380 ЦК України, житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання. Розподіливши будинок таким чином, необхідно привести виділене в натурі майно до вимог окремих об`єктів нерухомого майна для чого зобов`язати сторін здійснити переобладнання приміщень, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , згідно з висновком експерта, а саме: зобов`язати [PERSON] та [PERSON] здійснити наступні переобладнання: демонтувати дверний блок та замурувати дверний отвір між помешканнями 1-1 та 1-2; облаштувати розподільну перегородку в жилій кімнаті літ. «1-5», та звернутись до спеціалізованих організацій для вирішення питання стосовно підведення газопостачання, водопостачання та енергопостачання до належних їм помешкань в житловому будинку та встановлення лічильників споживання електроенергії, газу та води в межах виділених частин; зобов`язати [PERSON] замурувати існуючий дверний отвір в жилій кімнаті 1-6 та облаштувати новий дверний отвір з жилої кімнати 1-7. зобов`язати [PERSON] облаштувати дверний отвір поряд з віконним отвором в помешканні 1-2 та з помешкання 1-2 зробити дверний отвір до помешкання 1-5. Разом з тим, відповідно до частини першої статті 183 ЦК України подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Суд зазначає, що ворота та хвіртка є неподільними речами, оскільки їх не можна поділити без втрати цільового призначення, а в разі їх поділу в натурі ними не можливо буде користуватися кожним із власників окремо від іншого власника, на підставі чого суд вважає за необхідне залишити за позивачем право власності на 1/2 частку воріт літ. «N», вартістю 2346 грн., хвіртки літ. «N1», вартістю 1137 грн. та за відповідачем право власності на 1/2 частку воріт літ. «N», вартістю 2346 грн., хвіртки літ. «N1», вартістю 1137 грн. Суд відхиляє запропонований позивачем варіант поділу, оскільки він не відповідає рівності часток співвласників. Зазначена тераса «І» має спільний дах із житловим будинком тобто є коридором, через який здійснюється вхід в житловий будинок, та входить до загальної площі будинку тобто є складовою частиною будинку, а не відокремленою будівлею, а тому окрема літера не присвоюється. Щодо поділу земельної ділянки Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 06 жовтня 2021 року у справі № 317/2520/19, приватизована земельна ділянка не відноситься до спільного майна подружжя, проте у випадку, якщо на ній знаходиться спільний будинок та у разі його поділу між подружжям та виділу конкретної частини, відповідно до статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України, до особи, яка не мала права на земельну ділянку, переходить це право у розмірі частки виділеного майна. Тому у разі виділення [PERSON] зазначеного будинку вона набуває у відповідній виділеній частині право на земельну ділянку, відповідно до статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України. Згідно з частиною першою статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності або право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього власника. Відповідно до частини першої статті 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності іншої особи, відбувається одночасний перехід права власності на земельну ділянку. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 червня 2020 року в справі № 689/26/17 (провадження № 14-47цс20) зробила висновок, що «при відсутності окремої цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості, слід враховувати те, що зазначена норма статті 120 ЗК України закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди). За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебувало у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачався роздільний механізм правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникали при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, споруджену на земельній ділянці, та правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на вказану нерухомість. Враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, слід зробити висновок, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства». Перехід майнових прав до іншої особи зумовлює перехід до неї і прав на ту частину земельної ділянки, на якій безпосередньо розташований відповідний об`єкт нерухомості, та частину земельної ділянки, яка необхідна для його обслуговування. Особа, яка набула право власності на об`єкт нерухомості, розташований у межах земельної ділянки, якою користувався попередній власник нерухомого майна, набуває право вимагати оформлення на своє ім`я документів на користування всією земельною ділянкою на умовах і в обсязі, які були встановлені для попереднього землекористувача - власника об`єкта нерухомості, або частиною земельної ділянки, яка необхідна для обслуговування об`єкта нерухомості, розташованого на ній (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 910/18560/16). З урахуванням наведеного суд дійшов до висновку про те, що хоча [PERSON] і отримав у приватну власність шляхом приватизації земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , але право власності відповідача на частину спірної земельну ділянку припинилося, оскільки за [PERSON] визнано право власності на 1/2 частку приватного будинку за адресою: [ADDRESS] , то до позивача перейшло право власності і на 1/2 частку земельної ділянки, на якій цей будинок побудований, що відповідає принципу єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованого на ній будинку. Вирішуючи усну заяву представника відповідача про застосування строку позовної давності суд зазначає наступне. Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Крім того, згідно частини 2 статті 72 України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Загальним правилом, закріпленим у частині 1 статті 261 ЦК України, встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина 4 статті 267 ЦК України). У частині другій пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено, що до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Отже, вирішуючи питання перебігу позовної давності за вимогами про поділ спільного майна подружжя, суди мають врахувати, що при визначенні початку перебігу позовної давності необхідно виходити не з часу, коли сторони розірвали шлюб, а з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого майнового права, оскільки сам по собі факт припинення шлюбу не свідчить про порушення права власності одного із подружжя. Неподання позову про поділ майна, у тому числі до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які б підтверджували заперечення права одного з подружжя на набуте у період шлюбу майно, зареєстроване за іншим подружжям, не може свідчити про порушення права і вказувати на початок перебігу позовної давності. Такий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 23.09.2015 № 6-258цс15. Суд не знаходить підстав для застосування до заявлених позовних вимог строку позовної давності за усною заявою сторони відповідача з огляду на таке. Свідок [PERSON] пояснила, що є донькою сторін. Після розлучення батьків в 2013 році вони до 2019 року проживали разом в [ADDRESS] , в одному будинку, який спільно будували, а також вели спільно господарство. Після розірвання батьками шлюбу мати проживала в спірному будинку разом з батьком як звичайна сім`я, мати готувала їжу, сплачувала комунальні послуги, працювала. В період з 2013 по 2019 рік приїздила до батьків три рази на рік, тобто до 20 разів, спільно проводили час. Мати перестала проживати в спірному будинку з 2019 року. Після зміни місця проживання мати подала позов про поділ майна. Після 2019 року батьків не відвідувала. Також в цей період проводились роботи по облицюванню будинку зовні. Мати розповідала, що разом з батьком їздили вибирати фарбу для облицювання будинку, спільно організовували процес ремонту, батько також розповідав про облицювання будинку. Свідок [PERSON] пояснив, що сторони є його батьками. Восени 2014 року батьки розлучились, однак продовжили проживати разом в одному будинку за адресою: [ADDRESS] . Батьки проживали разом в будинку з моменту його будівництва по 2019 рік. Зі слів матері йому відомо, що останній довелося з`їхати зі спірного будинку через неодноразові погрози батька фізичною розправою. Приїздив до батьків 2 рази на рік. Свідок [PERSON] пояснила, що є сестрою позивача, яка перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 1987 по 2013 рік, після чого позивач продовжувала проживати з відповідачем в одному будинку в [ADDRESS] , вести спільний побут, несли спільно витрати на харчування, навчання дітей. Була у гостях у сторін в будинку дуже часто. Спірний будинок сторони будували разом, в якому проживали з 1990 року. З 2013 року по 2019 рік була здійснена заміна вікон та утеплення будинку. В 2019 році вона допомагала сестрі виїхати з будинку через конфлікт з відповідачем. Свідок [PERSON] пояснив, що є рідним братом відповідача [PERSON] . Сторони розлучились приблизно в 2014 році, після чого відвідував брата приблизно раз в один чи два тижні. Позивач проживала в одному будинку разом з відповідачем, приходив до них в гості, однак подарунки вони дарували окремо. З 2011 року відповідач їздив на заробітки до Фінляндії на сезонні роботи на 3-4 місяці. Відповідач робив утеплення будинку пінопластом, за який розраховувався власними коштами, бачив як відповідач міняв кошти - євро. Допомагав відповідачу перевозити матеріали. З 2013 року приблизно по 2017 рік відповідач працював охоронцем вахтовим методом. Отримував 1300 грн. в місяць. Свідок [PERSON] пояснив, що перебуває у дружніх відносинах з відповідачем [PERSON] , який також є його кумом. Приблизно з квітня 2018 року проживає в [ADDRESS] та з цього часу був у відповідача вдома. В 2019 році позивач переїхала. Відповідач працював весь час. В 2019 році він разом з відповідачем працював у Фінляндії. Зі слів відповідача йому відомо, що останній робив ремонт у будинку. Отже, з показань свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] судом встановлено, що позивач після розірвання шлюбу продовжувала проживати за адресою спірного будинку до 2019 року. Таким чином, спір між колишнім подружжям щодо набутого під час шлюбу нерухомого майна виник в 2019 році, коли під час конфлікту шлюбні стосунки між сторонами були припинені, у зв`язку з чим позивач змінила місце проживання. Саме з вказаного часу позивач довідалась про порушення відповідачем свого права. Таким чином, початком строку перебігу позовної давності є 2019 рік. З позовом про захист свого порушеного права позивач звернулась до суду 02.09.2020 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності, з дня, коли довідалась про порушення свого права, а тому строк позовної давності пропущено не було. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує наступне. Згідно положень статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати пов`язані із проведенням експертизи. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з пункту 1 частини 2 статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Враховуючи, що позовні вимоги було задоволено повністю, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 3194 гривень 12 копійок, а також витрати на проведення експертизи в сумі 8172 гривень.

Outcome: approved