Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить: - відібрати малолітню [PERSON] , [INFO] , від матері - [PERSON] без позбавлення її батьківських прав; - стягнути з відповідачки на користь органів або осіб, на утриманні яких перебуватиме дитина, аліменти у твердій грошовій сумі 2000,00 грн. щомісячно. Позовну заяву позивач обґрунтовує тим, що [PERSON] є матір`ю малолітньої [PERSON] , [INFO] . Відомості про батька дитини записані відповідно до ч.1 ст.135 СК України. До служби у справах дітей Олександрівської селищної ради надійшло усне звернення гр. [PERSON] від 01.06.2023 про залишення [PERSON] своєї малолітньої доньки [PERSON] . В той же день комісією в складі начальника служби у справах дітей та інспектора Ювенальної провенції відділу поліції було перевірено умови проживання дітей за адресою: [ADDRESS] та підтверджено факт залишення дитини. Згідно акту обстеження умов проживання від 01.06.2023 умови проживання в будинку знаходяться на низькому рівні. Згідно Акту проведення оцінки рівня безпеки дитини від 01.06.2023, для дитини немає прямої загрози життю та здоров`ю , але вона виявилась покинутою своєю матір`ю. [PERSON] надала письмове пояснення відносно цієї ситуації, в якому вказала, що 19 травня вона відвідала сім`ю [PERSON] і, так як мати разом зі співмешканцем знаходились в стані наркотичного сп`яніння, змушена була доглядати за її п`ятимісячною дитиною - [PERSON] . Мати через стан наркотичного сп`яніння постійно спала і не могла доглядати за дитиною, тому [PERSON] змушена була забрати дитину до себе, доки [PERSON] не прийде до тями. За весь час перебування дитини у неї, мати всього двічі її відвідала і не виявила бажання забрати дитину назад. Розпорядженням Олександрівського селищного голови від 01.06.2023 №225-осн, малолітню [PERSON] було відібрано у її матері [PERSON] з подальшим тимчасовим влаштуванням. [PERSON] виявила бажання тимчасово утримувати дитину до подальшого влаштування в сімейні форми виховання, про що написала відповідну заяву. 01.06.2023 комісією було проведено обстеження умов проживання [PERSON] , про що було складено відповідний акт. Умови проживання виявились на достатньому рівні. Проте, 02.06.2023 до Служби у справах дітей надійшла інформація, що [PERSON] змінила місце проживання, і тепер проживає по [ADDRESS] . В той же день було сформовано комісію, яка здійснила перевірку умов проживання [PERSON] та виявила, що її новий будинок повністю не придатний для проживання дитини, необхідні умови відсутні, а веранда знаходиться в аварійному стані. Тому було прийнято рішення вилучити дитину та тимчасово влаштувати її в дитяче відділення КНП «Олександрівська лікарня» для подальшого її влаштування. Згідно повідомлення від КНП «Олександрівська лікарня» від 02.06.2023 №408, малолітня [PERSON] та її мати хворіють на хронічну вірусну інфекцію, яка без лікування може призвести до летальних наслідків, при цьому зазначається, що мати [PERSON] не відвідує лікарню та не займається обстеженням і лікуванням дитини. Ухвалою судді від 14.06.2023 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення її недоліків (а.с.24-25). 21.06.2023 на виконання вказаної ухвали судді від 14.06.2023 надійшли документи (а.с.30). Ухвалою судді від 21.06.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого засідання (а.с. 53-54). Ухвалою суду від 26.09.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду (а.с.76-77). Представники позивача надали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі (а.с.101, 102). Відповідачка належним чином повідомлена про час, дату та місце розгляду справи, надала заяву про розгляд справи в її відсутність, позовні вимоги визнала та не заперечувала проти їх задоволення (а.с. 97). Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, виходячи з принципу розумності та справедливості, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Зі свідоцтва про народження встановлено, що відповідачка [PERSON] є матір`ю малолітньої [PERSON] , [INFO] ; батьком є [PERSON] (а.с.9, 43). Відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч.1 ст.135 СК України №00039974710 від 06.06.2023, відомості про батька малолітньої [PERSON] , [INFO] - [PERSON] записані відповідно до ч.1 ст.135 СК України (а.с.7-8, 33). Відповідно до письмових пояснень [PERSON] 19 травня вона вимушена була забрати до себе дитину [PERSON] так як мати разом зі співмешканцем знаходились в стані наркотичного сп`яніння. За весь час перебування дитини у неї, мати двічі навідалася до дитини, привезла лише одну упаковку дитячого харчування (а.с.12, 39). Актом обстеження умов проживання від 01.06.2023 встановлено, що мати [PERSON] з 19.05.2023 залишила свою малолітню доньку у своєї знайомої. Комісія прийшла до висновку, що в інтересах дитини доцільно тимчасово влаштувати в родину [PERSON] , відносно матері розпочато процедуру відібрання дітей, притягнути до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків. Крім того встановлено, що для іншої дитини ( [PERSON] ) відведено окреме спальне ліжко; одягом та взуттям дитина забезпечена. Продукти харчування в обмеженій кількості, холодильник відсутній (а.с.13-14, 40). Відповідно до Акту проведення оцінки рівня безпеки дитини [PERSON] , фактично догляд за дитиною здійснює [PERSON] ; фізичні та поведінкові ознаки, що можуть свідчити про жорстоке поводження з дитиною відсутні, ознаки погіршення стану здоров`я на момент виявлення дитини відсутні; дитина не має зовнішніх ознак недогляду чи занедбаності; мати залишила дитину з [PERSON] з 19.05.2023. Висновок щодо рівня безпеки дитини - безпечно (а.с.15-22, 34-37). Розпорядженням Олександрівського селищного голови від 01.06.2023 №225-ОСН «Про негайне відібрання малолітньої [PERSON] » негайно відібрано малолітню [PERSON] , [INFO] у матері [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.10, 38). Відповідно до Акту обстеження умов проживання [PERSON] від 06.06.2023, умови для проживання малолітньої дитини не створені; дитяча коляска, кроватка, ванночка для купання відсутні. В будинку неприємний ідкий запах, дуже багато мух. Дитина відібрана у матері. З матір`ю проведено профілактично-роз`яснювальну роботу по питанню належного виконання батьківських обов`язків (а.с.41). Згідно повідомлення КНП «Олександрівська лікарня» Олександрівської селищної ради Кропивницького району Кіровоградської області від 02.06.2023 №402, [PERSON] та її малолітня донька [PERSON] , [INFO] хворіють на хронічну вірусну інфекцію, яка без лікування приводить до смерті. [PERSON] не відвідує медичний заклад, не приймає ліки та не займається лікуванням і обстеженням дитини (а.с.11, 42). Відповідно до ч.2, 3 ст.150 СК України, батьки зобов?язані піклуватися про здоров?я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Частиною 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов?язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров?я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до положень ч.1, 2 ст.170 СК України, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. У виняткових випадках, при безпосередній загрозі для життя або здоров`я дитини, орган опіки та піклування або прокурор мають право постановити рішення про негайне відібрання дитини від батьків. У цьому разі орган опіки та піклування зобов`язаний негайно повідомити прокурора та у семиденний строк після постановлення рішення звернутися до суду з позовом про позбавлення батьків чи одного з них батьківських прав або про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав. Згідно із пунктами 2-5 частини першої ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. У п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав» від 30 березня 2007 року №3 зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов?язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Основними підставами для відібрання дитини від батьків серед іншого є випадки, що охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише із поведінки батьків (безвідповідальне ставлення до дитини та невжиття заходів щодо забезпечення лікування дитини у зв`язку із її тяжким станом здоров`я), а й із їх особистих негативних звичок. Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток. Враховуючи положення частини 1 статті 3 Конвенції про права дитини, частини 7 статті 7 СК при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Суд зауважує, що розгляд справи здійснюється не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (частини 1, 3 ст.13 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст. 81 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч.1-3 ст. 89 ЦПК України). У даному випадку, матеріали справи не мають жодного доказу піклування відповідачкою про створення належних умов для проживання дитини, її фізичний і духовний розвиток, навчання, матеріальне забезпечення, медичний догляд, необхідне спілкування з дитиною та створення інших умов для її нормального розвитку. З огляду на викладене, суд вважає, що при розгляді справи знайшли підтвердження обставини, що відповідачка за власною ініціативою самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до своєї малолітньої дитини, без поважних причин залишивши її без батьківської уваги та турботи. Поведінка відповідачки відносно дитини є свідомим нехтуванням своїми батьківськими обов`язками. Між інтересами дітей та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і при дотриманні такої рівноваги особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Батьківські права засновані на спорідненості батьків з дітьми, водночас ухилення від виконання батьківських обов`язків є в силу закону підставою для відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав. При вирішенні питання про відідбрання дитини у відповідачки без позбавлення її батьківських прав суд враховує поведінку відповідачки під час розгляду справи, яка не змінила свого відношення до виховання дитини, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі та визнання позовних вимог. Отже, суд бере до уваги характер поведінки відповідачки, їх відношення до виконання своїх батьківських обов`язків, ту обставину, що відповідачка не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її медичним оглядом та лікуванням, а тому вважає, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки це є єдиним способом захисту прав і якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Крім того, позивач просив у позовній заяві стягнути із відповідачки на користь органів або осіб, на утриманні яких перебуватиме дитина, аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі 2000 грн. Відповідно до ч. 4 ст.170 СК України, при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Згідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст.184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» передбачено, що з 1 січня року прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років прожитковий мінімум становить - 2563 гривні; для дітей віком від 6 до 18 років - 3196 грн. Таким чином, при визначенні розміру аліментів на утримання дитини, суд враховує майновий стан відповідачки, яка є особою працездатного віку, відсутність відомостей про наявність у неї постійного місця роботи та стабільного джерела доходу, відсутність у неї на утриманні інших утриманців, а також вимоги щодо розміру аліментів, який має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, що передбачено ч. 2 ст. 182 СК України. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. З урахуванням всіх обставин справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягнення слід задовольнити частково та стягнути з [PERSON] на користь органів або осіб, на утриманні яких перебуватиме малолітня дитина, аліменти в твердій грошовій сумі на утримання малолітньої [PERSON] , [INFO] , в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень, але не менше 50 % відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 08.06.2023 року, і до досягнення нею повноліття. Розмір аліментів відповідає вимогам закону про те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, адже такий розмір забезпечить необхідний мінімум для існування дитини, загалом надасть можливість дотримання принципу достатнього забезпечення дитини. При цьому, суд зазначає, що відповідачка не позбавлена права в подальшому, відповідно до положень ст. 192 СК України, ставити питання про зміну розміру аліментів. На підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати по оплаті судового збору підлягають стягненню з відповідачки на користь держави.

Outcome: partial