Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із вищезазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 20.07.2023 в м. Києві приблизно об 11 год. 20 хв. на перехресті вул. Січових Стрільців, 82 з вул. Глібова сталося ДТП за участі транспортних засобів «Mini Cooper» д.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та «Тролейбус 2374» під керуванням [PERSON] . Постановою Шевченківського районного суду м. Києва по справі № 761/27656/23 від 16.08.2023 [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст.124 КУпАП. Постанова набрала законної сили та сторонами не оскаржувалася. Станом на момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія тролейбусу не була застрахована. Позивачем було замовлено Звіт № 0308-23 від 11.08.2023 про незалежну оцінку майна: визначення розміру матеріального збитку, завданого власнику КТЗ. Позивачем через засіб поштового зв`язку «Укрпошта» листом з повідомленням було надіслано до Тролейбусного ремонтно-експлуатаційного депо № 2 запрошення на огляд транспортного засобу «Mini Cooper» д.н. [NUMBER] . 24.07.2023 даний лист було вручено Тролейбусному ремонтно-експлуатаційному депо № 2. Однак, на огляд транспортного засобу «Mini Cooper» д.н. [NUMBER] , що мав місце 31.07.2023 представник від Тролейбусного ремонтно-експлуатаційного депо № 2 не з`явився. Відповідно до Звіту № 0308-23 від 11.08.2023: ринкова вартість транспортного засобу «Mini Cooper» д.н. [NUMBER] становить - 628 272 грн. 00 коп.; вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Mini Cooper» д.н. [NUMBER] становить - 58 739 грн. 24 коп. На момент ДТП [PERSON] перебував у трудових відносинах з КП «Київпастранс», що підтверджується його поясненнями 20.07.2023, протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 377534 від 20.07.2023, схемою місця ДТП від 20.07.2023, а також постановою Шевченківського районного суду м. Києва по справі № 761/27656/23 від 16.08.2023. Окрім того, ДТП він скоїв на тролейбусі, тобто під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків. 31.08.2023 представником позивача було надіслано претензію про відшкодування шкоди до КП «Київпастранс», яку було проігноровано. На думку позивача, КП «Київпастранс», як роботодавець, завдану шкоду зобов`язаний відшкодувати [PERSON] в повному обсязі без врахування коефіцієнту фізичного зносу (який застосовується у разі виплати відшкодування страховою компанією), а саме вартість відновлюваного ремонту транспортного засобу «Mini Cooper» д.н. [NUMBER] в розмірі - 58 739 грн. 24 коп., оскільки станом на момент ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] , як водія транспортного засобу «Тролейбус 2374», не була застрахована. Позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Mini Cooper», реєстраційний номер [NUMBER] , в розмірі 58 739 грн. 24 коп.; інфляційні втрати в розмірі - 1 грн. 00 коп., 3% річних в розмірі - 391 грн. 06 коп., а також витрати на виготовлення Звіту № 0308-23 від 11.08.2023 в розмірі 2 700 грн. 00 коп., витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20 000 грн. 00 коп. та судовий збір в розмірі 1073 грн. 60 коп. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2023 року справу прийнято до провадження та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Від представника відповідача 27.11.2023 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він позовні вимоги частково не визнав, просив відмовити у задоволенні позовних вимог в розмірі 29 488 грн. 20 коп. та відмовити в задоволенні позовних вимог в частині нарахування 3% річних у розмірі 196 грн. 32 коп. Зазначив, що звертає увагу на те, що позивачем не надано документів, які б підтверджували проведення відновленого ремонту транспортного засобу «Mini Cooper», реєстраційний номер [NUMBER] на суму, яка б перевищувала суму матеріального збитку у розмірі 29 251 грн. 04 коп., зазначеного у Звіті від 11.08.2023 № 0308-23. Підстави для відшкодування шкоди у розмірі вартості відновлювального ремонту без урахування зносу відсутні. Звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу. Представником позивача 04.12.2023 подано відповідь на відзив. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, підтримав доводи викладені у відзиві на позов. Просив відмовити у задоволені позовних вимог. Третя особа в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надсилав, про причину неявки суд не повідомив. Вислухавши сторони, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини. З матеріалів справи судом встановлено, що згідно з копією постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 16.08.2023 у справі № 761/27656/23 судом було встановлено, що [PERSON] 20.07.2023 об 11 год. 20 хв. в м. Києві на перехресті вул. Січових Стрільців з вул. Глібова, керуючи тролейбусом, бортовий номер [NUMBER] , перед початком руху не переконався, що це буде безпечно та скоїв зіткнення з автомобілем «Mini», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який рухався з правого боку. При дорожньо-транспортній пригоді автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Вказаною постановою [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн. 00 коп. Згідно Звіту № 0308-23 «Про незалежну оцінку майна: визначення розміру матеріального збитку, завданого власнику КТЗ», виконаного 11.08.2023 оцінювачем ФОП [PERSON] , вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Mini Cooper», реєстраційний номер [NUMBER] , становить 58 739,24 грн. Відповідно до положень статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Згідно зі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування у повному обсязі. До збитків відносяться витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної, небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно з ч. 1 ст. 1172 ЦК юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Як було вище зазначено, судом було встановлено, що ДТП 20.07.2023 об 11-20 год. сталася з вини [PERSON] , який керував тролейбусом, виконуючи свої трудові обов`язки як водій КП «Київпастранс». Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992, «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», при визначенні розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, судам слід враховувати, що потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди. Окрім цього відповідно до п. 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Фактичним розміром шкоди безпосередньо є сума відновлювального ремонту без врахування фізичного зносу запчастин, яка встановлена звітом № 0308-23 від 11.08.2023 про незалежну оцінку майна. Так, у постанові Верховного Суду України від 02.12.2015 у справі №6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Подібні правові висновки висловлено у постанові Верховного Суду від 01.07.2020 у справі № 420/998/18 (провадження № 61-11714св19). Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Оскільки вартість майнового збитку, завданого позивачу пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, то із відповідача, як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням. Аналогічні по суті висновки, викладено Верховним Судом у постановах від 15.10.2020 у справі № 755/7666/19, від 13.06.2019 у справі № 587/1080/16-ц, від 30.10.2019 у справі № 753/4696/16-ц , від 21.02.2020 у справі № 755/5374/18 та від 22.04.2020 року у справі № 756/2632/17. На підставі вище вказаних норм закону з відповідача підлягає стягненню реальні збитки які позивач мусить понести по відновлюваному ремонту пошкодженого автомобіля. До таких висновків прийшли судді Верховного Суду у постановах: № 522/15636/16-ц від 11.12.2019; №227/2996/16-ц від 11.12.2019; № 668/7779/15-ц від 25.11.2019; № 761/41395/16-ц від 25.11.2019; № 522/1597/15-ц від 31.10.2019; №753/4696/16-ц від 30.10.2019; № 489/1356/16-ц від 17.10.2019; № 369/6204/16-ц від 15.10.2019; № 165/766/15-ц від 02.10.2019; №235/4338/16-ц від 02.10.2019; № 465/1055/15-ц від 04.09.2019; № 362/5422/15-ц від 20.06.2019; № 761/14285/16-ц від 22.04.2019; 01.12.2023 5 №753/286/16 від 11.04.2019; № 591/3152/16-ц від 25.03.2019; № 645/3746/16-ц від 07.02.2019; № 750/6218/16-ц від 23.01.2019; № 676/518/17 від 22.01.2019. Відповідно до позиції в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду по справі № 757/33065/18-ц від 21.07.2021 суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, дійшов правильного висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення суми коштів як різниці між сумою вартості відновлювального ремонту та страховою виплатою, здійсненою в межах ліміту відповідальності (із розрахунку 237 345,36 - 99 500 грн). Посилання апеляційного суду як на підставу відмови у стягненні шкоди у визначеному позивачем розмірі на те, що позивач не надала доказів на підтвердження факту проведення відновлювального ремонту транспортного засобу, є помилковими. Позивачем заявлено вимоги про відшкодування заподіяної відповідачем шкоди (збитків), до яких законом віднесено як витрати, що особа вже зробила так і ті, які мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Суд не погоджується з доводами представника відповідача, який помилково ототожнює два поняття: вартість відновлювального ремонту (реальні збитки потерпілої особи) і матеріальний збиток (ремонт з урахуванням зносу - страхове відшкодування, яке здійснює страховик відповідно до статті 29 Закону № 1961-IV). Ці два поняття не є тотожними та ремонт з урахуванням зносу не означає повного відшкодування заподіяної шкоди. Системний аналіз статті 22 ЦК України частини другої статті 1192, статті 1194 ЦК України дозволяє дійти висновку, що реальними збитками, які підлягають відшкодуванню є саме вартість відновлювального ремонту без урахування зносу. Вартість відновлювального ремонту без урахування зносу - це ті збитки, які позивач мусить понести для відновлення свого порушеного права та втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а тому на користь позивача підлягає стягненню відшкодування саме вартість відновлювального ремонту без урахування зносу. В постанові від 11.12.2020 в справі № 565/1210/19 Верховний Суд зробив такі висновки: «Разом з тим, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. Якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то у такому разі майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, у загальному порядку». В постанові від 22.04.2021 в справі №759/7787/18 Верховний Суд дійшов висновку, що «Відмовляючи у задоволенні позову в частині відшкодування майнової шкоди, суд апеляційної інстанції звернув увагу, що різниця між виплаченою страховиком сумою страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту автомобіля пошкодженого у ДТП, викликана у тому числі законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком, а саме франшизою та врахуванням зносу при відшкодуванні витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу. За таких обставин саме відповідач, як особа винна у вчиненні ДТП, зобов`язаний сплатити позивачу таку різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням)». Тобто, відповідач повинен відшкодувати вартість відновлювального ремонту транспортного засобу у розмірі 58 739,24 грн, тоді як, у випадку наявності полісу страхова компанія мала відшкодувати лише розмір матеріального збитку (у даній справі 29 251,04 грн), але оскільки цивільно-правова відповідальність власника трамвая не була застрахована відповідно до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», то відшкодуванню підлягає вся сума вартості відновлювального ремонту. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно із статтею 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до частини першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. У частині другій статті 625 ЦК України зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Такий правовий висновок міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року № 6-49цс12, і Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для відступу від такої позиції. У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач зазначає, що прострочення виконання грошового зобов`язання відповідачем порушує його майнові права та інтереси, а тому з відповідача на його користь підлягає стягненню три проценти річних від простроченої суми боргу за період з 21.07.2023 по 09.10.2023. Суд погоджується з розрахунком наданим позивачем та вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь 3 відсотків річних від суми простроченої заборгованості та інфляційних втрат підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про відшкодування інших витрат, пов`язаних з розглядом справи, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. На думку суду, позивачем повністю доведені та підтверджені документально понесені ним витрати на виготовлення звіту за проведення оцінки вартості матеріального збитку у розмірі 2 700,00 грн. За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що, позовні вимоги про відшкодування інших витрат, пов`язаних з розглядом справи - підлягають задоволенню. Ураховуючи зазначене, оцінивши докази, надані на підтвердження позовних вимог на предмет їх належності, допустимості та достовірності, а також взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача та наявність правових підстав для задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Понесення позивачем судових витрат підтверджується випискою про зарахування судового збору до спеціального бюджету України № квитанції ПН1151773 від 13.10.2023 про сплату судового збору у сумі 1 073,60 грн, який відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved