Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-15 00:00:00

До Шевченківського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява, яка відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передана на розгляд судді Саадулаєва А.І. Предметом позову є стягнення з ТОВ «АЗОВ IHK» на користь [PERSON] , 1913000,00 грн. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 21.07.2023 р. відкрито провадження у справі, призначено до розгляду в підготовче судове засідання. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 18.10.2023 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між [PERSON] та TOB «АЗОВ IHK» було досягнуто усної угоди про ремонт корабельного турбокомпресора. На виконання угоди відповідач надіслав позивачу через телефонний додаток «Telegram» рахунки на оплату на суму 1000000,00 грн. №83 від 23.02.2023р. та на суму 100,00 грн. №84 від 23.02.2023р. з призначенням платежу передоплата за ремонт Цельного турбокомпресора. На виконання умов угоди позивач Платіжним дорученням № TR.12409 від 02.03.2023р. позивач оплатив вищевказані виставлені рахунки на суму 1913000,00 грн. Проте, на протязі місяця відповідач не звернувся до позивач (не встановив місця і часу передачі турбінного компресора), а тому потреба в його ремонті відпала, оскільки зазначене обладнання було придбано іншою особою. Позивач, за допомогою телефонного зв`язку звертався з вимогою повернути сплачені кошти, проте відповідач проігнорував його. Вимогою від 19.06.2023р. позивач звернувся з письмовою вимогою про повернення сплачених коштів. Оскільки відповідач не виконав ремонт корабельного турбокомпресора та не повернув на вимогу позивача оплачені кошти, позивач змушений користуючись способами, визначеними чинним законодавством для захисту своїх прав звернутись до суду про стягнення з відповідача заборгованості. Відповідач правом на подання відзиву не скористався. В судовому засіданні, яке відбулось 16.01.2024 року, представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити посилаючись на обставини викладені у позові. В судовому засіданні, яке відбулось 16.01.2024 року, представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. Додатково зазначив, що в результаті поданої директором ТОВ "Азов ІНК" до Шевченківського УП ГУНП у м.Києві заяви про вчинення кримінального правопорушення зі сторони [PERSON] , було відкрито КП №12023100100004782 від 20.11.2023 року, та залучено ТОВ "Азов ІНК" потерпілим у КП. Так, як обставини, що свідчать про вчинення кримінального правопорушення є вчинення [PERSON] за попередньою змовою із директором ТОВ "Євроавтотракт" шахрайським шляхом заволоділи грошовими коштами ТОВ "Азов ІНК" під приводом поставок великогабаритного вантажного транспорту. Заслухавши учасників справи, з`ясувавши предмет та підстави позову, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов угоди [PERSON] платіжним дорученням № TR.12409 від 02.03.2023р. оплатив виставлені TOB «АЗОВ IHK» рахунки на суму 1913000,00 грн. Вимогою від 19.06.2023р. [PERSON] звернувся з письмовою вимогою про повернення сплачених коштів. Згідно трекінгу відправлень Укрпошти вимога повернення відповідачу у зв`язку із закінченням терміну зберігання. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч. 1, п.п. 5, 6, 7 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно зі ст. 11 ЦК України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод (правочинів), передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать. З положень ст. 509 ЦК України, вбачається, що один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Відповідно до ч.1. ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ч.1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Як вбачається з правовідносин, що виникли між сторонами, їм притаманні ознаки, що характеризують цивільні відносини, які виникають з договорів підряду. Так, відповідно до усної угоди між позивачем та відповідачем, позивач мав намір придбати та передати для ремонту корабельний турбокомпресор після повідомлення Відповідача про готовність провести ремонт. Оскільки, повідомлення від відповідача не було орієнтовно через місяць після проплати позивача, турбокомпресор був придбаний іншою особою, а тому і потреба в ремонті відпала. Згідно ст. 837 ЦК України За договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Статтею 846 ЦК України встановлено, що строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду, якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов`язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов`язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України). Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) стаття 610 ЦК України визначає як порушення зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України). Враховуючи, що відповідачем на підставі вимоги не повернуто кошти, а лист з вимогою за закінчення терміну зберігання 06.07.2023р. було повернуто то, в силу положень ст. 530 ЦК України через 7 днів, а саме з 14.07.2023р. відповідач став боржником позивача, оскільки прострочив виконання грошового зобов`язання на суму 1913000,00 грн., а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно з частиною першою статті 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, зважаючи на встановлені під час розгляду справи обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно задовольнити. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача. З огляду на те, що позов підлягає задоволенню, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір. Крім того, представником позивача в підтвердження надання послуг адвоката, у розмірі 20000,00 грн., надано наступні докази: копія договору про надання правової допомоги з додатком; акт про виконання; квитанція про оплату №220502082 від 31.07.2023 р., представник відповідача не заперечував, щодо розміру судових витрат. Враховуючи викладене, суд вважає розмір судових витрат аргументованим, підтвердженим матеріалами справи і такими, що підлягають задоволенню. Щодо аргументів представника відповідача з приводу відкритого кримінального провадження, суд вважає за необхідне зазначити про те, що лише вирок у кримінальному чи ухвала суду про закриття кримінального провадження, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду. Отже, наявність відкритого кримінального провадження не спростовує позовні вимоги та їх обґрунтованість.

Outcome: approved