Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-17 00:00:00

Представник позивача Концерн «МТМ» звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по оплаті за надані послуги з постачання теплової енергії у нежитлове приміщення № 45 площею 315,8 кв.м, розташованого за адресою: [ADDRESS] , за період з 01 листопада 2021 року по 30 листопада 2022 року на загальну суму 94\~192,29 гривень. В обґрунтування позову зазначив, що відповідачу на праві власності належить вказане нежитлове приміщення, у яке Концерн «МТМ» надає послуги з постачання теплової енергії. Позивачем за вказаною адресою за період з листопада 2021 року по листопад 2022 року було надано послуги з постачання теплової енергії на загальну суму 94\~192,29 гривень. Позивач вказує, що станом на 01 листопада 2021 року типовий індивідуальний договір № 72221551 про надання послуги з постачання теплової енергії (надалі - Договір) за адресою: [ADDRESS] , між позивачем та [PERSON] з 01 листопада 2021 року є укладеним. Житловий будинок [ADDRESS] оснащений приладом комерційного обліку теплової енергії, відповідно обсяг спожитої енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень визначається за показаннями вузла комерційного обліку. На виконання пункту 5 Договору позивач надавав послугу з постачання теплової енергії відповідачу в нежитлове приміщення, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] . Позивачем було надано послугу з постачання теплової енергії відповідачу за період листопада 2021 по листопада 2022 року на загальну суму 94\~192,29 грн., що підтверджується розрахунком суми грошової заборгованості. Позивачем були сформовані та надані споживачу рахунки на оплату спожитої послуги в електронній формі. Відповідач не виконав свої обов`язки згідно Договору по сплаті за надану послугу з постачання теплової енергії, у зв`язку з чим у відповідача виникла грошова заборгованість у розмірі 94\~192,29 грн., яку представник позивача просить стягнути з [PERSON] разом з понесеними судовими витратами у вигляді сплаченого судового збору у сумі 2 684,00 гривні. Ухвалою суду від 30.03.2023 відкрите провадження у справі, розгляд справи призначений у спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін. 17.04.2023 представник відповідача адвокат Іванченко А.Ю. подала заяву про заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. 20.04.2023 відповідно до ухвали суду заява представника відповідача адвоката Іванченко А.Ю. була задоволена та ухвалено про перехід з розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін на розгляд справи за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання. 12.05.2023 з боку представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву та заява про повернення позовної заяви. В обґрунтування своєї позиції зазначили, що позивач намагається стягнути заборгованість за публічним договором приєднання, який фактично є неукладеним, оскільки відповідач не приєднувався до вказаного договору нібито укладеного 01 листопада 2021 року шляхом приєднання до Типового індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії (далі - публічний договір) по об`єкту за адресою [ADDRESS] . Так, відповідач вважає, що публічний договір є неукладеним, тому що між сторонами не досягнуто згоди щодо його істотних умов, а також відповідач не звертався до позивача з проханням щодо приєднання до цього договору. І як наслідок, у позивача відсутнє право на стягнення будь-яких коштів за таким публічним договором. Вважають, що публічний договір\~не має\~індивідуальний характер,\~його умови\~не конкретизуються\~з урахуванням\~особливостей окремого\~споживача,\~ тому такий\~договір взагалі\~суперечить положенням\~цивільного та\~господарського законодавства та\~фактично є\~неукладеним через\~порушення встановленої\~законом процедури їх укладення. Далі зазначили, що спірний публічний\~договір не\~відповідає Типовому\~договору,\~який встановлений\~законодавством,\~а тому\~у відповідача\~відсутній обов`язок\~укладати договір\~у \~запропонованій позивачем\~зміненій редакції,\~в порівнянні\~з Типовим\~договором,\~зокрема,\~це стосується\~положень п.\~11\~та ч.\~6\~п.\~40\~та п.\~46 договору в редакції позивача. Також вказали на те, що на думку відповідача, позивачем не підтверджений обсяг наданої послуги у спірний період на заявлену у позові суму належними та допустимими доказами. Вважають, що для правильного вирішення спору в даному випадку позивач має довести не тільки факт надання послуги, а й підтвердити обсяг наданої послуги у спірний період на заявлену у позові суму. В якості доказів обґрунтування позову позивач надає лише копії рахунків на оплату помісячно за період листопад 2021 року по листопад 2022 року. В той же час, відповідач звертає увагу, що позивач при цьому не надає в якості доказу до матеріалів справи акта приймання в експлуатацію приладу обліку теплової енергії ні по будинку в цілому, ні по приміщенню відповідача. Таким чином, на думку сторони відповідача, не можливо встановити яким чином такий засіб обліку обліковується у позивача, як комерційний або як розподільний. Крім того, позивачем не надано жодного акту (або іншого документу) про зняття показників з приладів обліку за спірний період. А тому також неможливо встановити на підставі яких вихідних даних робився розрахунок позивачем та і взагалі в якому обсягу були надані чи не надані послуги кожного місяця. При цьому, у позовній заяви позивач зазначає, що будинок [ADDRESS] оснащений приладом комерційного обліку, а саме нежитлове приміщення № 45 у цьому будинку, яке належить відповідачу на праві приватної власності, також обладнано приладом обліку теплової енергії. Відтак, вважають, що згідно п.11 Типового договору, Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання»\~обсяг наданої послуги здійснюється за даними комерційного засобу обліку. Відповідач також вважає, що позивачем не доведено належними і допустимими доказами помісячного обсягу теплоносія, поданого на вказаний будинок, зокрема і відповідачу. Звідси не підтверджені первинними документами (актами зняття показань лічильника, актами наданих послуг) дані, наведені у щомісячних рахунках, які виставлені відповідачу. Таким чином, з урахуванням того, що позивачем не доведено первинними документами обсяг послуги, що поставлена та розподілена на відповідача, з метою застосування вірної формули Методики, вважають, що позивач дійшов неправильного висновку про доведення факту надання ним послуги з теплопостачання відповідачу саме у заявленому у позові розмірі, а відтак і наявності несплаченої заборгованості. Далі у\~відзиві зазначили,\~що усі\~рахунки та\~розрахунки,\~що надані\~до позову,\~зроблені без\~математичного обґрунтування\~та не\~дають змогу\~встановити порядок,\~обсяг та\~підстави нарахування\~сум за\~тепло Відповідачу. Відповідач вважає рахунки, надані позивачем, такими, що не відповідають вимогам до первинних документів. Розрахунок за нібито надану послугу, і як наслідок виставлення незаконних рахунків, робиться позивачем всупереч Методиці 315/358, Типовому (індивідуальному) договору. З врахуванням зазначеного відповідач вважає, що вимоги позивача щодо нарахування та стягнення заборгованості за новим публічним договором є незаконними та необґрунтованими, а тому просили відмовити в задоволенні позову (а.с.81-89). 05.06.2023 від представника позивача надійшли письмові пояснення, які не визначені позивачем як відповідь на відзив, оскільки були пропущені відповідні строки, та в яких зазначено, що 02.10.2021 Концерн «Міські теплові мережі» оприлюднив на власному офіційному веб-сайті індивідуальний договір про надання послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, що є публічним договором приєднання. Якщо співвласники багатоквартирного будинку не обрали модель договірних відносин то зі спливом 30-деного строку з моменту опублікування такий договір вважається укладеним. Приміщення відповідача приєднане до внутрішньобудинкової системи житлового будинку, з чого виходить, що порядок обліку та оплати послуг визначається Методикою № 315. Знову звернули увагу на те, що житловий будинок [ADDRESS] оснащений приладом комерційного обліку теплової енергії, відповідно обсяг спожитої енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень визначається за показаннями вузла комерційного обліку. Додатково зазначено, що в приміщенні відповідача наявний прилад розподільчого обліку, інформація про який наведена в рахунку в графі «Інформація про обсяги спожитих комунальних послуг». Факт отримання відповідачем послуги з постачання теплової енергії до житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , в якому знаходиться нежиле приміщення відповідача, підтверджується рішеннями виконавчого комітету Запорізької міської ради про початок та закінчення опалювального сезону 2021-2022 років та про початок опалювального сезону 2022-2023 років, які розміщені в загальному доступі в мережі Інтернет на офіційному веб-сайті Запорізької міської ради та відповідно до яких позивачем було розпочато і закінчено опалювальний сезон в м. Запоріжжі. Щодо вихідних даних, на які посилається представник відповідача, зазначили, що позивачем було розміщено на власному сайті інформацію по кожному будинку відносно: температурного графіку, опалювальну площу будинку, теплове навантаження на будинок, тиск теплоносія, дані щодо індивідуального теплового пункту, інформацію щодо приладів обліку. Щодо рахунків, то зазначили, що жодним нормативно-правовим актом не визначено, яким саме чином необхідно надати споживачу рахунки на оплату спожитої послуги (особисто, простою, рекомендованою, цінною кореспонденцією чи методом розносу по поштовим скриням/приміщенням споживання). Також, представником позивача наведені тарифи, які діяли в період з 01.11.2021 по 01.11.2022 для потреб інших споживачів. Відповідно до умов договору плата виконавцю складається з плати за послугу та плати за абонентське обслуговування. Додатково навели положення щодо визначення опалювальної площі (об`єму) приміщення (а.с.102-109). 13.06.2023 представник відповідача надала письмові заперечення, в яких зазначили, що не можна враховувати надані представником позивача письмові пояснення, оскільки в даному випадку це є невизначеним за своєю юридичною суттю документ. Також представником позивача було порушено порядок подання доказів. Системний аналіз статей 83, 175, 177 ЦПК України, свідчить про те, що докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, повинні існувати на момент звернення до суду з відповідним позовом, і саме на позивача покладено обов`язок подання таких доказів одночасно з позовною заявою. У випадку подання письмових пояснень позивачем не зазначено об`єктивних обставин, які унеможливлювали своєчасно надати суду документи, що є додатками до цих пояснень від 29.05.2023, вказані обставини не підтверджено належними та допустимими доказами, та не подано відповідну заяву на поновлення строку. Тому, вважали, що у суду немає підстав для прийняття таких доказів. Позивач пропустив процесуальний строк на подачу відповіді на відзив та не надав суду відповідного клопотання на поновлення пропущеного строку. Вказали на те, що оскільки письмові пояснення у частині заперечень щодо наведених відповідачем у відзиві обставин та незаконності позову, які за своєю суттю є відповіддю на відзив, подані позивачем після встановленого судом строку для їх подання, відповідно до ст. 126 ЦПК України не повинні враховуватися судом при вирішенні спору та повинні бути залишені без розгляду. Додатково наполягали на тому, що позивач помилково стверджує, що публічний договір є укладений згідно законом, і публічний договір відповідає Типовому договору. Також вважають помилковими твердження позивача, що надані рахунки лише під час судової справи, мають ознаки первинного бухгалтерського документу та підтверджують обсяг наданої послуги з теплопостачання. Так, відповідач вважає, що позивач не надав жодного доказу направлення рахунків на адресу відповідача до судової справи щоб відповідали Правилам надання послуг поштового зв`язку. Відповідач звертає увагу, що надані вихідні цифри, покази тощо взагалі не підтверджені жодними доказами, відсутні будь-які математичні розрахунки, що унеможливлює їх перевірки як відповідачем, так і судом. Все вищевказане, стосовно розрахунків свідчить про те, що ані вихідні дані, ані розрахунки не можна вважати належними, адже фактично вони не містять розрахунків, які б обґрунтовували предмет позову та суму позову. Загалом просили повернути без розгляду письмові пояснення представника позивача від 29.05.2023, не приймати до розгляду письмові документи в якості доказів, що додані до цих пояснень, відмовити в задоволенні позовних вимог (а.с.125-135). 02.11.2023 представником відповідача надані додаткові пояснення (а.с.188-190). 06.11.2023 відповідно до ухвали суду було закрито підготовче провадження та призначено судовий розгляд. 05.12.2023 від представника позивача надійшли додаткові пояснення, в яких зазначили, що позивачем надано достатньо доказів для підтвердження своїх позовних вимог, наведені детальні розрахунки заборгованості з визначенням вихідних даних. Вказали на те, що акти зняття показань комерційного/розподільчого приладів обліку теплової енергії за допомогою систем дистанційного зняття показань, таке зняття може здійснюватися без присутності споживача або його представника. Акти складені представником відділу ГОТЕ Концерну «МТМ» були надані суду та стороні відповідача, як доказ, який підтверджує вимірювання спожитої теплової енергії та води, тому вважають, що дані акти е можуть ставитися під сумнів. Визначення загальних обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг виконувалось за формулою 1 Методики № 315 (а.с.202-205). Представник позивача, згідно\~ст.128 ЦПК України, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, на позовних вимогах наполягає. Представник відповідача - адвокат Іванченко А.Ю. подала заяву про розгляд справи без її участі, а також заяву (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу. Оскільки всі учасники справи не з`явились у судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що передбачено частиною другою\~статті 247 ЦПК України. Дослідивши позовну заяву, відзив на позовну заяву, письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно до\~ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч.1\~ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до вимог\~ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. ст.\~81,83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Згідно з ч.1\~ст.901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII від 09.11.2017\~(далі - Закон №2189-VIII) визначено, що індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Як передбачено пунктами 35, 36 «Правил надання послуг з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії», затверджених\~Постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 830, розрахунковим періодом для оплати спожитої послуги є календарний місяць. Оплата послуги здійснюється не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом (граничний строк внесення плати за спожиту послугу), якщо інший порядок та строки не визначені договором. За бажанням споживача оплата послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів. Споживач здійснює оплату спожитої послуги щомісяця в порядку та строки, визначені договором. Відповідно до\~ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч.2\~ст.7 Закону України № 2189-VIII, споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору, відповідно до положення ч.1\~ст.9 Закону України № 2189-VIII. Згідно зі ст. ст. 19, 25 Закону України від 02.06.2005 № 2633-IV «Про теплопостачання»\~(далі - Закон № 2633-IV), споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію і у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії теплопостачальної організації остання має право на стягнення заборгованості. Відповідно до ч.1\~ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1\~ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За ч.1\~ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Судом встановлено, що позивач\~Концерн\~Міські теплові мережі\~є суб`єктом природної монополії відповідно до положень Закону України\~«Про природні монополії»\~та за приписами статті 19 Закону України\~«Про теплопостачання», як монополіст, не має права відмовити споживачу теплової енергії у забезпеченні його тепловою енергією за наявності технічних можливостей на приєднання споживача до теплової мережі. Концерн\~Міські теплові мережі\~діє на підставі Статуту. Відповідно до п. 2.1 Статуту є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на постійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності Концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу Концерну. Предметом діяльності Концерну «Міські теплові мережі» є виробництво теплової енергії, транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами, постачання теплової енергії для потреб населення для обігріву житла і побутових потреб, комунально-побутових потреб підприємств, бюджетних установ та організацій, інших категорій споживачів, її збут тощо (п. 2.2 Статуту). Відповідач [PERSON] є власником 41/50 частки нежитлового приміщення підвалу та першого поверху літ. А-5, загальною площею 385,2 кв.м., що розташоване за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 132262123101. 41/50 частка зазначеного приміщення складається з приміщень першого поверху та антресолі, а саме: коридору № 3 площею 20,4 кв. м., коридору № 4 площею 2,9 кв. м., торгівельного залу № 5 площею 131,1 кв. м., коридору № 6 площею 1,9 кв.м., туалету № 7 площею 1,1 кв. м., душової № 8 площею 1,5 кв.м., кладової № 9 площею 2,1 кв.м., торгівельного залу № 10 площею 112,1 кв. м., кабінету № 11 площею 22,0 кв.м., кабінету № 12 площею 12,6 кв. м., кімнати приймання їжі № 13 площею 8,1 кв.м., загальною площею 315,8 кв.м., що підтверджується договором купівлі продажу частки нежитлового приміщення від 06 листопада 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Швецовою О.С. (а.с. 7-8). Багатоквартирний будинок [ADDRESS] , в якому розташоване нежитлове приміщення належне відповідачу, обладнано вузлом комерційного обліку. Нежитлове приміщення відповідача оснащене приладом розподільного обліку. У спірний період правовідносини, які виникають в процесі споживання теплової енергії, регулюються\~Цивільним кодексом України,\~Законом України «Про житлово-комунальні послуги»,\~Законом України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», Правилами надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженими\~Постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 830, Методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою\~наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 № 315\~(далі - перша редакція Методики 315) і наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28.12.2022 р. № 358, яким внесено зміни до Методики № 315 (далі - друга редакція Методики № 315). З 01.05.2019 введено в дію\~Закон України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII від 09.11.2017\~(далі - Закон), згідно з ч.1 ст.6 якого, учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є зокрема споживачі (індивідуальні та колективні) та виконавці комунальних послуг. При цьому споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно з законодавством і умовами укладених договорів (ч.1 ст.7 даного Закону). Такому праву прямо відповідає визначений п.5 ч.2\~ст.7 Закону\~обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Згідно з ч.ч. 1, 3\~ст.2 Закон, предметом регулювання цього\~Закону\~є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках. Норми цього\~Закону\~застосовуються з урахуванням особливостей, встановлених законами, що регулюють відносини у сферах постачання та розподілу електричної енергії і природного газу, постачання теплової енергії, централізованого постачання гарячої води, централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Статтею 1 Закону\~визначено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до змісту положень\~ст.5 Закону, до житлово-комунальних послуг, зокрема, належать: комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Згідно з ч.1\~ст.6 Закону, учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг. Виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору. Виконавцями комунальних послуг з постачання теплової енергії є теплопостачальна організація (ст.1, ч.2 ст.6 Закону). Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (ст. 1 Закону). Відповідно до приписів ч.2 ст.7, ч.2 ст.8 Закону, індивідуальний споживач зобов`язаний, зокрема, укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Виконавець комунальної послуги зобов`язаний, зокрема: забезпечувати своєчасність надання, безперервність і відповідну якість комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання; готувати та укладати із споживачем договори про надання комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов їх виконання згідно з типовим договором. Згідно з ч.ч. 2,3,7\~ст.21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавець послуги з постачання теплової енергії повинен забезпечити постачання теплоносія безперервно, з гарантованим рівнем безпеки, обсягу, температури та величини тиску. Постачання теплової енергії для потреб опалення здійснюється в опалювальний період. Послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим\~Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом. Згідно із ч.7\~ст.14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», до дати обрання співвласниками багатоквартирного будинку однієї з моделей організації договірних відносин, визначених частиною першою цієї статті, між виконавцем відповідної комунальної послуги та кожним співвласником укладається публічний договір приєднання відповідно до вимог ч.5\~ст.13 цього Закону. Доказів обрання співвласниками багатоквартирного будинку [ADDRESS] однієї з моделей організації договірних відносин, визначених ч.1\~ст.14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», сторонами суду не надано. Системний аналіз вищевикладеного дає підстави для висновку, що типовий індивідуальний договір про надання послуг з постачання теплової енергії є укладеними між сторонами з 01.11.2021 через відсутність рішення про вибір моделі договірних відносин та спливу 30-деного строку з моменту опублікування позивачем відповідно до вимог\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» індивідуального договору про надання послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, що є публічним договором приєднання. Пунктом 5 індивідуального договору про надання послуг з постачання теплової енергії (далі - договір) передбачено, що виконавець (позивач) зобов`язується надавати споживачу (відповідач) послугу відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим договором. Згідно з п. 32 договору, розрахунковим періодом для оплати обсягу спожитої послуги є календарний місяць. Пунктом 34 передбачено, що споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу. Згідно з п. 36 договору, під час здійснення оплати споживач зобов`язаний зазначити розрахунковий період, за який вона здійснюється, та призначення платежу (плата виконавцю, сплата пені, штрафів). Відповідно до п. 38 договору, споживач не звільняється від оплати послуги, отриманої ним до укладення цього Договору. Позивачем на підтвердження надання послуги з постачання теплової енергії у нежитлове приміщення відповідача за період з 01.11.2021 по 31.11.2023 на загальну суму 94\~192,29 гривень було надано Розрахунок основного боргу за договором №72221551 (а.с. 6), рахунки за надані послуги за договором №72221551, які містять загальну кількість та вартість наданих послуг, які неможливо перевірити. Показання вузла комерційного обліку у рахунках зазначені тільки починаючи з листопада 2021 року з попереднім показником 5\~150 811 (а.с.9-21). Рахунки за постачання теплової енергії, надані позивачем у паперовому вигляді. Докази направлення їх на адресу (місцезнаходження/реєстрації, місце надання послуги, електронну) відповідача - суду надано не було. Представник відповідача, посилалася, зокрема, на неправильність визначення типу приміщення, що належить відповідачу та розрахунку заборгованості, здійсненого позивачем. З огляду на вимоги\~\~статей\~12,13\~ч.7 ст.81 ЦПК України, суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому відповідач, в будь-якому випадку не позбавлений права здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем). При цьому, суд не може прийняти до уваги надані 05.06.2023 представником позивача докази шляхом їх долучення до письмових пояснень, оскільки вони надані в порушення ст. ст. 83, 175,177 ЦПК України, оскільки особа, яка їх надавала, не обґрунтувала неможливість їх подання у визначений строк з причин, які не залежали від неї. При цьому, також додаткові письмові пояснення представником позивача були надані 05.12.2023, тобто вже після закриття підготовчого провадження у справі. Таким чином, враховуючи таку засаду цивільного судочинства як змагальність, а також те, що в даному процесі кожна сторона мала рівні можливості відстоювати свою позицію в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом, дана справа буде вирішена на основі зібраних доказів з покладенням на сторін ризику настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням тієї чи іншої процесуальної дії. Обставини справи встановлюватимуться таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Частиною 6\~ст.19 Закону України «Про теплопостачання»\~визначено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації\~за фактично отриману теплову енергію. У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії, заборгованість стягується в судовому порядку (абз. 9 ч.2\~ст.25 Закону України «Про теплопостачання»). За загальним правилом ст. ст.\~15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один зі способів, визначених ч.2\~ст.16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно з ч.ч.1, 3\~ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до\~ст.76 цього Кодексу, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових та електронних доказів, висновків експертів та показаннями свідків. Згідно з положеннями\~ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.4\~ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Матеріалами справи підтверджено, що нежитлове приміщення відповідача це є 41/50 частка нежитлового приміщення підвалу та першого поверху літ.А-5, загальною площею 382,2 кв.м., що розташоване за адресою: [ADDRESS] та яка складається з приміщення першого поверху та антресолі, а саме: коридору № 3 площею 20,4 кв. м., коридору № 4 площею 2,9 кв. м., торгівельного залу № 5 площею 131,1 кв. м., коридору № 6 площею 1,9 кв.м., туалету № 7 площею 1,1 кв. м., душової № 8 площею 1,5 кв.м., кладової № 9 площею 2,1 кв.м., торгівельного залу № 10 площею 112,1 кв. м., кабінету № 11 площею 22,0 кв.м., кабінету № 12 площею 12,6 кв. м., кімнати приймання їжі № 13 площею 8,1 кв.м., загальною площею 315,8 кв.м.. Антресоль або мезонін це проміжний рівень, що встановлюється між двома поверхами. Він може складатися як з однієї кімнати, так і з декількох. Найчастіше антресолі встановлюють у приміщеннях зі стелями, висота яких дозволяє комфортно використовувати перший та другий рівень як функціональний простір. Вони можуть бути тимчасовими конструкціями, або постійними.\~Отже, антресоль\~ це напівповерх, який розташовується між поверхами або є вбудованим приміщенням в обсяг основного поверху для того, щоб збільшити корисну площу будівлі. За свідченням позивача даний будинок\~обладнаний приладом обліку теплової енергії Sonometer заводський номер 937704 та нежитлове приміщення відповідача обладнано вузлом розподільного обліку Multical401 заводський номер 2045338. При цьому, суд звертає увагу на те, що при подачі позову вказані прилади обліку були зазначені у наданих позивачем розрахунках, але актів прийняття їх в експлуатацію та актів зняття показань приладів обліку теплової енергії долучено не було. Позивач зазначає, що ним надано відповідачу послугу з постачання теплової енергії за період з листопада 2021 року по листопад 2022 року на загальну суму 94\~192,29 грн., що підтверджується розрахунком суми грошової заборгованості. Факт отримання послуги з постачання теплової енергії до житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , в якому знаходиться приміщення відповідача, позивач підтверджує рішеннями виконавчого комітету Запорізької міської ради про початок та закінчення опалювального сезону 2021-2022 та 2022-2023 років, які розміщені в загальному доступі в мережі Інтернет на офіційному сайті Запорізької міської ради та відповідно до яких позивачем було розпочато і закінчено опалювальний сезон в\~м. Запоріжжі. Концерном\~МТМ\~були сформовані та надані споживачу рахунки на оплату спожитої послуги з постачання теплової енергії № 7221551 за листопад 2021 року на загальну суму\~10737,12 грн.; за грудень 2021 року на загальну суму 9481,28 грн.; за січень 2022 року на загальну суму 23665,49 грн.; за лютий 2022 року на загальну суму 6845,61 грн.; за березень 2022 року на загальну суму 25115,90 грн.; за квітень 2022 року на загальну суму 1427,74 грн.; за травень 2022 року на загальну суму 1427,74 грн; за червень 2022 року на загальну суму 1427,74 грн.; за липень 2022 року на загальну суму\~1427,74 грн.; за серпень 2022 року на загальну суму 1427,74 грн; за вересень 2022 року на загальну суму 1427,74 грн; за жовтень 2022 року на загальну суму 1433,74 грн; за листопад 2022 року на загальну суму 8346,71 грн.. Рахунки надавалися в електронній формі, у тому числі за допомогою доступу до електронних систем обліку теплової енергії. Враховуючи те, що [PERSON] \~не сплатив суму боргу за отриману теплову енергію, Концерн\~МТМ\~звернувся до суду з позовом у цій справі про стягнення 94\~192,29 грн. заборгованості. Згідно з положеннями\~ст. 11 Цивільного кодексу України\~цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.\~Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Відповідно до приписів ст. ст. 3, 4 Закону України\~«Про теплопостачання» від 02.05.2005 № 2633-IV відносини між суб`єктами діяльності у сфері теплопостачання регулюються цим\~Законом\~та іншими нормативно-правовими актами. Проектування, будівництво, реконструкція, ремонт, експлуатація об`єктів теплопостачання, виробництво, постачання теплової енергії регламентуються нормативно-правовими актами, які є обов`язковими для виконання всіма суб`єктами відносин у сфері теплопостачання. Укладання договору на постачання теплової енергії передбачено ст. ст.\~24, 25 Закону України\~«Про теплопостачання»\~та є обов`язковим для сторін на підставі закону. За змістом\~ст. 25 цього Закону\~теплогенеруюча, теплотранспортна та теплопостачальна організації мають право укладати договори купівлі-продажу теплової енергії із споживачами, водночас своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії\~є основними обов`язками споживача теплової енергії\~(ст. 24 Закону). Положеннями\~ст. 1 Закону України\~«Про теплопостачання»\~визначено, що: споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору; теплова енергія - це товарна продукція, яка виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу; теплова мережа - це сукупність енергетичних установок, обладнання і трубопроводів, яка забезпечує транспортування теплоносія від джерела теплової енергії, центрального теплового пункту або магістральної теплової мережі до теплового вводу споживача. Отже, обов`язковою ознакою споживача теплової енергії, а саме споживачем теплової енергії може бути особа (ОСББ, житлово-комунальні організації, виконавці послуг), теплоспоживче обладнання якої (внутрішньобудинкові системи, мережі, устаткування тощо) через тепловий ввід приєднане або має технічні можливості для приєднання до місцевої (розподільчої) теплової мережі. У офіційному виданні\~Голос України\~№ 231 від 09.12.2017 був опублікований Закон України\~«Про житлово-комунальні послуги»\~від 09.11.2017 № 2189-VІІІ (далі\~Закон). Відповідно до п. 1 розділу VI Прикінцеві та перехідні положення цей\~Закон\~набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування (з 10.12.2017), та вводиться в дію з 1 травня 2019 року, крім окремих його положень, які вводяться в дію пізніше. Згідно з ч.ч. 1, 3 статтею 2 Закону України\~«Про житлово-комунальні послуги»\~від 09.11.2017 № 2189-VІІІ предметом регулювання цього\~Закону\~є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках. Норми цього\~Закону\~застосовуються з урахуванням особливостей, встановлених законами, що регулюють відносини у сферах постачання та розподілу електричної енергії і природного газу, постачання теплової енергії, централізованого постачання гарячої води, централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. У\~статті 1 Закону № 2189-VІІІ\~визначено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до ст. 5 Закону\~України\~«Про житлово-комунальні послуги»\~до житлово-комунальних послуг, зокрема, належать: комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Згідно з ч.ч. 1-4\~ст. 19 зазначеного Закону\~відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація). За приписами ч. 1 та 2\~ст. 12 даного\~Закону,\~надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Такі договори можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньо-будинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач, колективний споживач). Відповідно до ч. 1\~ст. 6 Закону\~учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3)виконавці комунальних послуг. Виконавець комунальної послуги суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору. Виконавцями комунальних послуг з постачання теплової енергії є теплопостачальна організація (ст. 1, ч. 2 ст. 6 Закону). Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (ст. 1 Закону). Відповідно до приписів ч. 2 ст.\~7, ч. 2 ст.\~8 Закону\~індивідуальний споживач зобов`язаний, зокрема, укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Виконавець комунальної послуги зобов`язаний, зокрема: забезпечувати своєчасність надання, безперервність і відповідну якість комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання; готувати та укладати із споживачем договори про надання комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов їх виконання згідно з типовим договором. Згідно з ч. ч. 2, 3, 7\~ст. 21 Закону України\~«Про житлово-комунальні послуги»\~виконавець послуги з постачання теплової енергії повинен забезпечити постачання теплоносія безперервно, з гарантованим рівнем безпеки, обсягу, температури та величини тиску. Постачання теплової енергії для потреб опалення здійснюється в опалювальний період. Послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим\~Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом. Статтею 24 Закону України\~«Про теплопостачання»\~встановлені права та обов`язки споживача теплової енергії і, зокрема, обов`язок своєчасного укладення договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії. Згідно з частиною 1\~статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до частини 1\~статті 626 Цивільного кодексу України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з частиною 1\~статті 526 Цивільного кодексу України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 Цивільного кодексу України\~встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частин 3, 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач або суб`єкт теплоспоживання має право вибирати (змінювати) теплопостачальну організацію, якщо це технічно можливо; споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Так, 01.05.2021 набрав чинності\~Закон України\~від 03.12.2020\~№ 1060-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо врегулювання окремих питань у сфері надання житлово-комунальних послуг». Згідно з цим Законом внесено низку змін до\~Законів України\~що регулюють житлово-комунальні відносини, зокрема, і до Закону України\~«Про житлово-комунальні послуги», в тому числі до пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону. Статтею 651 ЦК України\~встановлено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Пунктом 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України\~«Про житлово-комунальні» послуги передбачено, що договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього\~Закону, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом. У частині 1 ст. 14 Закону України\~«Про житлово-комунальні послуги»\~(в редакції\~Закону № 1060-IX від 03.12.2020) встановлено, що за рішенням співвласників багатоквартирного будинку, прийнятим відповідно до\~закону, з виконавцем відповідної комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії) укладається договір про надання комунальних послуг, а саме: 1) індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, що укладається кожним співвласником багатоквартирного будинку самостійно, за умови що співвласники прийняли рішення про вибір відповідної моделі організації договірних відносин та дійшли згоди з виконавцем комунальної послуги щодо розміру плати за обслуговування внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку; 2) колективний договір, що укладається від імені та за рахунок усіх співвласників багатоквартирного будинку управителем або іншою уповноваженою співвласниками особою; 3) договір про надання комунальних послуг з колективним споживачем, що укладається з об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку або іншою юридичною особою, яка об`єднує всіх співвласників такого будинку та в їхніх інтересах укладає відповідний договір. Співвласники багатоквартирного будинку (об`єднання співвласників багатоквартирного будинку) самостійно обирають одну з моделей організації договірних відносин, визначених цією частиною, за кожним видом комунальних послуг (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії). У межах одного багатоквартирного будинку дозволяється обрання різних моделей організації договірних відносин за різними видами комунальних послуг. Згідно із частиною 7 статті 14 Закону України\~«Про житлово-комунальні послуги»\~до дати обрання співвласниками багатоквартирного будинку однієї з моделей організації договірних відносин, визначених частиною першою цієї статті, між виконавцем відповідної комунальної послуги та кожним співвласником укладається публічний договір приєднання відповідно до вимог частини п`ятої\~статті 13 цього Закону. За приписами ч.5\~ст.13 цього Закону\~у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг. Відповідно до абз. 2 п. 3 розділу\~VI\~Прикінцеві та перехідні положення Закону України\~«Про житлово-комунальні послуги»\~від 09.11.2017 року №2189-VIII (в редакції від 01.05.2021) договори про надання комунальних послуг, у тому числі із співвласниками багатоквартирних будинків, які не прийняли рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг, мають бути укладені виконавцями відповідних комунальних послуг протягом двох місяців з дня набрання чинності рішенням Кабінету Міністрів України про затвердження типових публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг. Постановою Кабінету Міністрів України № 830 від 21.08.2019\~затверджено Правила надання послуги з постачання теплової енергії та Типові договори про надання послуги з постачання теплової енергії. Постановами Кабінету Міністрів України № 1022 від 08.09.2021\~та\~№ 1023 від 08.09.2021\~внесено зміни до Правил надання послуги з постачання теплової енергії, Правил надання послуги з постачання гарячої води та типових форм договорів, відповідно до яких згідно із Законом України\~«Про житлово-комунальні послуги»\~договори за новими правилами мають бути укладені виконавцями відповідних комунальних послуг протягом двох місяців з дня набрання чинності зазначених постанов. Відповідно до Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених\~Постановою Кабінету Міністрів України № 830 від 21.08.2019\~(в редакції\~постанови КМУ №1022 від 08.09.2021) ці Правила регулюють відносини між суб`єктом господарювання, що провадить господарську діяльність з постачання теплової енергії (далі - виконавець), та індивідуальним і колективним споживачем (далі - споживач), який отримує або має намір отримати послугу з постачання теплової енергії (далі - послуга), та визначають вимоги до якості послуги, одиниці вимірювання обсягу спожитої споживачем теплової енергії, порядок оплати. Відповідно до п. 13 цих Правил надання послуги здійснюється виключно на договірних засадах. Послуга надається споживачеві згідно з умовами договору, що укладається відповідно до типових договорів про надання послуги відповідно до статей 13 і 14 Закону України\~Про житлово-комунальні послуги. Індивідуальний договір вважається укладеним із споживачем, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем. Фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надані послуги, факт отримання послуги. 02.10.2021, на виконання вимог\~Закону, Концерн\~«Міські теплові мережі»\~оприлюднив на власному офіційному веб-сайті Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, що є публічним договором приєднання (за посиланням в мережі Інтернет http://teploseti.zp.ua/ua/for_consumers/Public_contracts/). Відповідне повідомлення про розміщення 02.10.2021 на сайті Концерну «МТМ» публічних договорів опубліковано на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування\~Запорізької міської ради (у вільному доступі в мережі Інтернет за посиланням: http://zp.gov.ua/uk/articeles/item/10370/ukladannya-publichnih-dogovoriv-z-koncernom-miski-teplovi-merezhi-). Згідно з п. 1 оприлюдненого Концерном\~«Міські теплові мережі»\~Типового індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії цей договір є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови надання послуг з постачання теплової енергії для потреб опалення або на індивідуальний тепловий пункт для потреб опалення та приготування гарячої води (послуга) індивідуальному споживачу. Цей договір укладається сторонами з урахуванням статей\~633,\~634,\~641,\~642 Цивільного кодексу України. Таким чином, з урахуванням системного аналізу вище наведених норм чинного законодавства і матеріалів справи, через відсутність рішення про вибір моделі договірних відносин та сплив 30-деного строку з моменту опублікування Концерном відповідно до вимог Закону України\~«Про житлово-комунальні послуги»\~індивідуального договору про надання послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, що є публічним договором приєднання (02.10.2021), а тому типовий індивідуальний договір № 72221551 між Концерном\~МТМ\~та [PERSON] \~є укладеним з 01.11.2021. Обсяг спожитої споживачем послуги визначається як частина обсягу теплової енергії, спожитої у будинку для потреб опалення, визначеної та розподіленої згідно з вимогами Закону України\~Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання. Відповідно до п. 11 Типового договору\~обсяг спожитої у будинку послуги визначається як обсяг теплової енергії, спожитої в будинку за показаннями засобів вимірювальної техніки вузла (вузлів) комерційного обліку\~або розрахунково відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої\~наказом Мінрегіону від 22.11.2018 №\~315\~(далі\~Методика № 315). Редакцію цього пункту договору Концерн доповнив з зазначенням, що у разі організації вузла обліку не на межі зовнішніх інженерних мереж постачання послуги виконавця розрахунок за теплову енергію здійснюється з урахуванням теплових втрат від межі розподілу до місця встановлення приладу обліку. Те, що зазначеним пунктом індивідуального договору на відповідача покладено додаткові фінансові зобов`язання та він обмежує права відповідача як споживача, в порівнянні з встановленими Типовим договором, самим відповідачем не доведено. Так, само і у випадку викладення ч. 6 п. 40 та п. 46 публічного договору. Представником позивача щодо цього питання зазначалося, що в даному випадку відбулася конкретизація умов договору. Згідно з частиною третьою\~статті 179\~Господарського кодексу\~України укладення господарського договору є обов`язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов`язком для суб`єкта господарювання у випадках, передбачених законом,\~або існує пряма вказівка закону щодо обов`язковості укладення договору\~для певних категорій суб`єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування. Частиною четвертою\~статті 179 ГК України\~встановлено, що\~при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі, зокрема,\~типового договору,\~затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади,\~коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови. Водночас, слід мати на увазі, що відповідно до статті 184 ГК України укладення господарських договорів на основі примірних і типових договорів повинно здійснюватися з додержанням умов, передбачених\~статтею 179 цього Кодексу, не інакше як шляхом викладення договору у вигляді єдиного документа, оформленого згідно з вимогами\~статті 181 цього Кодексу\~та відповідно до правил, встановлених нормативно-правовими актами щодо застосування примірного або типового договору. Суд вважає, що в даному випадку представником відповідача невірно тлумачилося право сторін конкретизувати умови типового договору та зазначення того, що воно призвело до зміни змісту умов такого типового договору на фактично протилежні. Так, конкретизацією порядку оплати в даному випадку може бути уточнення, деталізація або доповнення існуючих (визначених) умов здійснення оплати (наприклад, деталізація порядку надання рахунків на сплату тощо). Щодо факту отримання послуги. Згідно з п. п. 3, 8 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених\~постановою Кабінету\~Міністрів України\~№ 830\~від 21.08.2019 опалювальний період - період, протягом якого теплопостачальні організації постачають теплову енергію для потреб опалення. Постачання теплової енергії для потреб опалення здійснюється в опалювальний період. Рішення про початок та закінчення опалювального періоду приймається органами місцевого самоврядування з урахуванням кліматичних умов згідно з будівельними нормами і правилами, правилами технічної експлуатації теплових установок і мереж, державними санітарними нормами і правилами. Відповідно до рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради від 23.10.2021 № 382\~Про початок опалювального періоду 2021-2022 років у м. Запоріжжя\~встановлено, що забезпечення Концерном\~Міські теплові мережі початку опалювального періоду для житлових будинків незалежно від форм власності та відомчої належності та нежитлових будівель підприємств, установ і організацій\~здійснюється з 01 листопада 2021 року. Рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради від 29.03.2022 № 124 встановлено закінчення опалювального сезону у м. Запоріжжя з 31 березня 2022 року з проведенням Концерном\~МТМ\~відключення споживачів теплової енергії. Згідно рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради від 31.10.2022 № 410\~Про початок опалювального періоду 2022-2023 років у м. Запоріжжя встановлено, що, зокрема, Концерну\~«Міські теплові мережі» розпочати опалювальний період з 02 листопада 2022 року. Таким чином, факт отримання послуги з постачання теплової енергії до житлового будинку за адресою [ADDRESS] , в якому знаходиться нежитлове приміщення відповідача, підтверджується рішеннями виконавчого комітету Запорізької міської ради про початок та закінчення опалювального сезону 2021-2022 та 2022-2023 років, які розміщені в загальному доступі в мережі Інтернет на офіційному веб-сайті Запорізької міської ради та відповідно до яких позивачем було розпочато і закінчено опалювальний сезон у м. Запоріжжі. В\~той же час, для правильного вирішення спору в даному випадку позивач має довести не тільки факт надання послуги, а й підтвердити обсяг наданої послуги у спірний період на заявлену у позові суму. Так, нежитлове приміщення відповідача площею 315,8 кв.м. (вбудоване) знаходиться в житловому будинку [ADDRESS] . Як зазначено у позові, житловий будинок [ADDRESS] оснащений комерційним засобом обліку. Відтак, згідно п.11 типового договору,\~Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання»\~обсяг наданої послуги здійснюється за даними комерційного засобу обліку. В той же час, як правильно вказав представник відповідача відповідного акта приймання в експлуатацію приладу комерційного обліку теплової енергії в матеріали справи позивачем в належному процесуальному порядку надано не було. При цьому також позивачем не доведено належними і допустимими доказами помісячного обсягу теплоносія, поданого на вказаний житловий будинок, зокрема і відповідачу. Звідси не підтверджені первинними документами (актами зняття показань лічильника, актами наданих послуг) дані, наведені у щомісячних рахунках, які виставлені відповідачу. Так, рахунок за надані послуги за договором № 72221551 за листопад 2021 попередні показники комерційного вузла обліку\~у будинку Sonometer 2000 заводський номер 937704 визначає розміром 5150 811, але чому саме такі показники відображені у цьому розрахунку на початок періоду не обґрунтовано. При цьому, відповідно до матеріалів справи нежитлове приміщення, яке належить відповідачу\~на праві приватної власності, також оснащено приладом обліку теплової енергії, про що зазначено і в позові. Але в рахунку за надані послуги за листопад 2021 року будь-яких його показників не відображено. В той же час, суд\~приймає до увагу, що обидві сторони при цьому не надали в якості доказу до матеріалів справи акта приймання в експлуатацію приладу обліку теплової енергії відповідача. Таким чином, не можливо встановити яким чином такий засіб обліку обліковується у позивача, як комерційний або як розподільний. Окрім того, суд звертає увагу на те, що у своїх додаткових поясненнях, які надійшли до суду 05.12.2023, представник позивача наводить пояснення та формули розрахунку основного боргу по приміщенню взагалі за іншою адресою, а саме:\~ [ADDRESS] (а.с.203 на звороті). Слід наголосити, що відповідач у справі не заперечує факту того, що його приміщення є опалюваним. Відповідно до визначення, передбаченого Методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг затверджена\~Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 22.11.2018 № 315\~(далі Методика №315), опалюване приміщення\~це приміщення у будівлі/будинку, яке забезпечується тепловою енергією за допомогою внутрішньобудинкової системи теплопостачання, та у якому забезпечується нормативна температура повітря. Відповідно до п. 3 ч.2 ст.10 Закону України\~«Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання\~загальний обсяг теплової енергії (крім обсягу теплової енергії, витраченого на приготування гарячої води, забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції), опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також приміщень, де встановлені вузли розподільного обліку теплової енергії / прилади - розподілювачі теплової енергії) розподіляється між споживачами, приміщення / опалювальні прилади яких не оснащені вузлами розподільного обліку теплової енергії / приладами - розподілювачами теплової енергії, пропорційно до опалюваної площі (об`єму) таких споживачів. Споживачам, приміщення яких оснащені вузлами розподільного обліку теплової енергії / приладами - розподілювачами теплової енергії / вузлами розподільного обліку витрати теплоносія (у разі обліку теплової енергії у гарячій воді), обсяг спожитої теплової енергії визначається за їхніми показаннями відповідно до методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, але не менше мінімальної частки середнього питомого споживання теплової енергії серед інших споживачів у будівлі відповідно до пункту 5 частини другої цієї статті. Згідно з п.5 ч.2 ст.10 Закону України\~«Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання»\~для споживачів, приміщення яких оснащені вузлами розподільного обліку, розподілене питоме споживання теплової енергії в розрахунку на 1 квадратний метр площі (1 кубічний метр об`єму) квартири (іншого приміщення) не може становити менше мінімальної частки питомого споживання теплової енергії, яка визначається згідно з методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. Методика розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг затверджена\~Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 22.11.2018 № 315\~встановлює порядок розподілу між споживачами спожитих у будівлі/будинку послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання (далі - комунальні послуги), обсяг споживання яких визначений за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково у разі його (їх) відсутності, тимчасового виходу з ладу або втрати, та послуги з централізованого водовідведення, обсяг споживання якої визначається відповідно до обсягу споживання інших комунальних послуг. Нормами п.3 розділу І Методики визначено, що розподіл між споживачами обсягу спожитих комунальних послуг здійснюється на підставі визначених на розрахункову дату споживання (фактичних, розрахункових або скоригованих (приведених)) обсягів комунальної послуги за відповідний розрахунковий період. Розрахунковою датою є останній день розрахункового періоду. Розподіл обсягів спожитих у будівлі/будинку комунальних послуг здійснюється між споживачами для житлових та нежитлових приміщень (в тому числі приміщень з індивідуальним опаленням, вбудованих, вбудовано-прибудованих або прибудованих приміщень, а також приміщень, які обладнані окремим входом), які є самостійними об`єктами нерухомого майна, не є самостійними об`єктами нерухомого майна, але перебувають у користуванні різних споживачів відповідних комунальних послуг. Розподіл між споживачами загального обсягу спожитої комунальної послуги у будівлі/будинку за відповідний розрахунковий період (далі - розподіл) здійснюється з урахуванням показань вузлів комерційного та розподільного обліку (теплолічильників, лічильників холодної води, лічильників гарячої води), установлених як у приміщеннях, так і за їх межами, або приладів-розподілювачів теплової енергії, установлених на опалювальних Приладах опалюваних приміщень, а в окремих випадках - розрахунково. Для розподілу приймаються показання вузлів комерційного та розподільного обліку, приладів розподільного обліку теплової енергії станом на кінцеву дату розрахункового періоду, отримані виконавцем розподілу комунальної послуги, у спосіб, визначений договором про надання комунальної послуги (п.п.1 п.4 розділу І Методики). Розподіл між споживачами обсягу спожитої у будівлі/будинку теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень\~здійснюється відповідно\~до\~Розділу III Методики. Таким чином, з урахуванням того, що позивачем не доведено первинними документами обсяг послуги, що поставлена та розподілена на відповідача, при цьому невідомо яким чином обліковується засіб обліку відповідача у звітності позивача\~як комерційний чи розподільний, з метою застосування вірної формули Методики, суд вважає, що неможливо зробити висновок про доведення позивачем факту надання послуги з теплопостачання відповідачу саме у заявленому у позові розмірі, а відтак і наявності несплаченої заборгованості. Також суд наголошує, що згідно Порядку формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 № 869\~Концерном\~МТМ\~для застосування протягом опалювального періоду 2021-2022 років розраховано двоставкові тарифи на теплову енергію та послуги з постачання теплової енергії, які затверджені рішенням виконавчого комітету Запорізької Міської Ради від 11.10.2021 № 374. Двоставковий формат тарифу обумовлює компенсацію споживачу двох частин витрат окремо, тобто двома ставками. Перша ставка (умовно-змінні витрати)\~- плата за спожиту теплову енергію, за рахунок якої здійснюються витрати на придбання лише енергоресурсів (палива, електроенергії та покупної теплової енергії). Зважаючи на те, що обсяг цих витрат залежить від обсягів теплової енергії, яка виробляється та надається споживачеві, ця ставка визначена у гривнях за одиницю теплової енергії (грн./Гкал). Тобто споживач, сплачуючи за теплову енергію на опалення за показаннями будинкового приладу обліку, сплачує лише вартість природного газу, електричної та покупної теплової енергії. Споживач сплачує за цією ставкою лише протягом опалювального періоду та розмір платежу залежить від обсягів спожитої теплової енергії. Друга ставка (умовно-постійні витрати)\~- плата за приєднане теплове навантаження, за рахунок якої здійснюються витрати, пов`язані з виробництвом, транспортуванням та постачанням теплової енергії, з обслуговуванням обладнання, з підтриманням технологічного обладнання в робочому стані, а також зі збутом та реалізацією теплової енергії і послуг з опалення. Зважаючи на те, що обсяг цих витрат залежить від кількості і потужності технологічного обладнання, що виробляє та транспортує теплову енергію споживачам та визначається, виходячи з обсягу теплового навантаження, що приєднане до джерела теплової енергії, ця ставка визначена у гривнях за одиницю теплового навантаження на джерело теплової енергії (грн/Гкал/годину). Пунктом 24 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених\~постановою Кабінету\~Міністрів України\~№ 830\~від 21.08.2019 (далі\~Правила) визначено, що розподіл між споживачами обсягу спожитої у будівлі послуги здійснюється з урахуванням показань вузлів розподільного обліку теплової енергії, а у разі їх відсутності - пропорційно опалюваній площі (об`єму) приміщення споживача відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої\~наказом Мінрегіону від 22.11.2018 № 315. Умовно-постійна частини тарифу для приміщень, вбудованих в житлові будинки/нежитлові будівлі розраховується згідно з даними теплового навантаження будівлі, пропорційно опалюваній площі приміщення споживача. Пунктом 6 Розділу III Методики визначено, що у будівлі/будинку, у якій/якому частина приміщень оснащена приладами розподільного обліку теплової енергії, а решта приміщень не оснащена такими приладами, наявні приміщення з індивідуальним опаленням та/або окремі приміщення з транзитними мережами опалення, обсяг спожитої теплової енергії розподіляється на опалення опалюваного приміщення, оснащеного вузлом розподільного обліку, визначається на підставі показань відповідного вузла розподільного обліку з врахуванням частки обсягу спожитої теплової енергії на загальнобудинкові потреби опалення будівлі/будинку, що визначається пропорційно до загальних/опалювальних площ/об`ємів цих приміщень, та враховуючи вимоги розділів VI, VIII цієї Методики. Як правильно зазначив представник відповідача позивачем у позові не обґрунтовано, яким чином і за якою формулою Методики здійснювалось нарахування відповідачу умовно-постійної складової тарифу, в той час як рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради від 11.10.2021 № 374 містить принаймні три різних тарифи. Окремо суд вважає за необхідне зазначити щодо розрахунків (таблиці), які долучені до позовної заяви. Так, до позову додана таблиця з назвою розрахунок основного боргу, але жодного розрахунку (формули, математичних дій тощо) в ній не наведено, що взагалі унеможливлює перевірку наведених даних та підстави для їх включення до цієї таблиці. Все вищевказане, стосовно розрахунків свідчить про те, що ані вихідні дані, ані розрахунки не можна вважати належними, адже фактично вони не містять розрахунків, які б обґрунтовували предмет позову та суму позову. Наведені на аркушах справи 9-21 рахунки містять розрахунок умовно-постійної частини опалення: в рахунках з листопада 2021 саме взята кількість Гкал/годину в розмірі 315,8 помножений на тариф 68835,96 та вирахувана сума в розмірі 1467,46 грн. В рахунках грудень-листопад 2022 року кількість Гкал/годину вже 0,02131812. В даному випадку, по-перше, розрахунок умовно-постійної частини опалення повинен відбуватися у відповідності до п. 53 постанови Кабінету Міністрів України №869 від 01.06.2022 «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на комунальні послуги», в якому зазначено «розрахунок умовно-постійної частини двоставкових тарифів на теплову енергію проводиться шляхом ділення суми умовно-постійної частини витрат, що включаються до планованої повної собівартості, витрат на відшкодування втрат та планованого прибутку, зазначених у пункті 51 цього Порядку, на сумарне теплове навантаження об`єктів теплопостачання споживачів згідно з річними планами виробництва, транспортування та постачання теплової енергії». У свою чергу примірні форми, необхідні для розрахунку двоставкових тарифів на теплову енергію, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води містяться в наказі Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 162 від 17 липня 2019 року. У рахунках, які надані позивачем, відсутні вищевказані форми та вихідні дані, які б надавали змогу вирахувати умовно-постійну частину опалення. По-друге, в рахунках, поясненнях позивача відсутні відомості суто математичного характеру, тобто яким чином, до якого знаку повинні братися показання, чи можливе їх округлення. При цьому наводилися лише загальні формули, але без підставлення конкретних даних, які стосуються відповідача. Все це впливає на кінцевий результат та, відповідно, підлягає стягненню з відповідача, а отже є суттєвим. Тому, як у відповідача, так і у суду відсутня можливість, на підставі наданих позивачем документів, перевірити та встановити правильність такого розрахунку. Слід зауважити, що до вказаної Методики кількаразово вносились зміни. Так п. 2 розділу І. зазначеної Методики в первісній редакції, що діяла станом на 1 грудня 2021 року було визначено, що: місця загального користування (далі - МЗК) - місця, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців, крім допоміжних приміщень; неопалюване приміщення - приміщення у будівлі, яка забезпечується тепловою енергією від централізованого або автономного джерела теплопостачання та у якому не нормується температура внутрішнього повітря і відсутні опалювальні прилади будь-якого типу та трубопроводи внутрішньобудинкової системи теплопостачання та постачання гарячої води; обсяг теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи опалення - втрати теплової енергії у трубопроводах та в обладнанні внутрішньобудинкової системи опалення поза межами опалюваних приміщень, опалюваних МЗК та допоміжних приміщень, а також обсяг теплової енергії від транзитних ділянок трубопроводів цієї системи, що надходить у приміщення з індивідуальним опаленням та приміщення, у якому комунальна послуга з постачання теплової енергії не надається; опалювані МЗК та допоміжні приміщення - місця загального користування та допоміжні приміщення у будівлі, що приєднана до зовнішніх інженерних мереж або обладнана системою автономного теплопостачання, для яких нормується температура внутрішнього повітря; опалюване приміщення - приміщення у будівлі, яке забезпечується тепловою енергією за допомогою внутрішньобудинкової системи теплопостачання та у якому забезпечується нормативна температура повітря. Відтак розділ III. «Визначення та розподіл обсягу спожитої у будівлі теплової енергії на опалення МЗК та допоміжних приміщень» Методики у вказаній редакції передбачав порядок розподілу обсягу такої саме для опалюваних МЗК та допоміжних приміщень, а розділом V. «Визначення обсягу теплової енергії, витраченої на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та ГВП» передбачався порядок розподілу обсягу поза межами таких, тобто неопалюваних приміщень, в яких відсутні опалювальні прилади. При цьому п. 2 розділу І. Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг у редакції наказу Міністерства розвитку громад та територій України від 28 грудня 2021 року № 358 не містить поняття «неопалюваного приміщення» та «обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи опалення», натомість визначає, що: допоміжні приміщення - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будівлі/будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення); загальнобудинкові потреби на опалення - витрати на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень, функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку, без врахування обсягу теплової енергії, витраченої на функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання, та обсягу теплової енергії, який надходить від ділянок транзитних трубопроводів до приміщень з індивідуальним опаленням та/або окремих приміщень з транзитними мережами опалення; місця загального користування (далі - МЗК) - загальнодоступні місця у будівлі/будинку (вестибюль, загальний коридор, сходова клітка, загальні кухні, спільні душові та санвузли, загальні пральні, передпокій квартири тощо), окрім допоміжних приміщень; обсяг теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання (за наявності циркуляції) - втрати теплової енергії у трубопроводах та в обладнанні внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання (далі - ГВП), у тому числі в індивідуальному тепловому пункті; окремі приміщення з транзитними мережами опалення - окремі приміщення у будівлі/будинку, через які проходять ділянки транзитних трубопроводів опалення та відсутні опалювальні прилади відповідно до проекту будівлі/будинку, та які перебувають у власності або користуванні різних споживачів послуги з постачання теплової енергії; опалюване приміщення - приміщення у будівлі/будинку, яке забезпечується тепловою енергією за допомогою внутрішньобудинкової системи теплопостачання, та у якому забезпечується нормативна температура повітря. При цьому абз. 2 п. 3 Розділу І Методики визначено зокрема, що розподіл обсягів спожитих у будівлі/будинку комунальних послуг здійснюється між споживачами для житлових та нежитлових приміщень, в тому числі приміщень з індивідуальним опаленням. Також згідно з п. 3 розділу ІІІ Методики для приміщень з індивідуальним опаленням та окремих приміщень з транзитними мережами опалення, окрім визначеної частки спожитої у будівлі/будинку теплової енергії на загальнобудинкові потреби опалення, здійснюється розподіл теплової енергії, що надходить у ці приміщення від транзитних ділянок трубопроводів внутрішньобудинкових систем опалення та ГВП, що прокладені у цих приміщеннях (Qвідкл.пр). Визначення та розподіл обсягу спожитої у будівлі/будинку теплової енергії на загальнобудинкові потреби опалення (Qопз.б.п) здійснюється згідно з розділом IV цієї Методики «Визначення та розподіл обсягу спожитої у будівлі/будинку теплової енергії на загальнобудинкові потреби опалення», п. 2 якої визначено, що обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення будівлі/будинку, визначається як сума показань вузлів розподільного обліку/приладів-розподілювачів теплової енергії, у разі оснащення ними 100 % МЗК та допоміжних приміщень, та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи опалення. А згідно з п. 12. вказаного розділу Методики обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення будівлі/будинку, розподіляється між усіма власниками (співвласниками) приміщень будівлі/будинку (включаючи приміщення з індивідуальним опаленням та окремі приміщення з транзитними мережами опалення) пропорційно до загальних/опалюваних площ/об`ємів їх житлових/нежитлових приміщень. Аналогічні положення містяться також в редакції Методики відповідно до наказу Міністерства розвитку громад та територій № 61 від 26 березня 2022 року, оскільки таким її було лише доповнено новим розділом щодо особливостей розподілу комунальних послуг під час дії воєнного стану в Україні. В рахунках позивач виставляє і вимагає оплатити три послуги: - розрахунок за постачання теплової енергії (умовна-змінна частина); - абонентське обслуговування (постачання теплової енергії); - послуга з постачання теплової енергії (умовно-постійна частина). В той час, як у відповідності до Типового договору про надання послуги з постачання теплової енергії (і відповідно до Індивідуальних договорів, копія якого надана до позову) , МТМ повинен розподіляти та обліковувати наступні послуги: - обсяг теплової енергії на опалення приміщення споживача безпосередньо; - частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення (далі - ЗБП), який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку. З наведених фактів очевидно, що термін теплова енергія на опалення приміщення споживача не є тотожним терміну про розрахунок за постачання теплової енергії (умовно-змінна частина тарифу), а частина обсягу теплової енергії на задоволення ЗБП на опалення , який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку не тотожна поняттю послуги з постачання теплової енергії (умовно-постійна частина). В рахунках позивач зазначає загальну площу будівлі 3447,68 кв.м. Під час розрахунку за спожиту теплову енергію, витрачену на опалення нежитлових приміщень та на ЗБП в багатоквартирних будинках, позивач повинен використовувати витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, в якому вказаний розмір площі всього багатоквартирного будинку (це єдиний документ, який може використовувати виконавець послуги під час розрахунку ціни послуги, якщо споживач не надав інший документ). При цьому до матеріалів справи такий документ позивачем не надано. Зокрема документи щодо загальної площі багатоквартирного будинку можливо було б отримати при проведенні технічної інвентаризації нерухомого майна. Так,\~відповідно до\~Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказ Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України 24 травня 2001 року № 127 (у редакції наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 26 липня 2018 року № 186), яка діяла до 11.12.2023 року та визначала механізм проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна всіх форм власності, що здійснюють суб`єкти господарювання, і діє на всій території України. У цій\~Інструкції терміни\~вживаються у\~таких значеннях,\~зокрема, антресоль\~-\~майданчик,\~що займає\~верхню частину\~об`єму\~приміщення житлового,\~громадського чи\~виробничого будинку,\~призначена для\~збільшення його\~площі,\~розміщення допоміжних,\~складських та\~інших приміщень; будинок\~квартирного типу\~-\~дво-\~або багатоквартирний\~житловий будинок,\~у якому\~квартири є\~окремими об`єктами\~нерухомого майна.\~Будинки квартирного\~типу можуть\~бути одноповерховими\~та багатоповерховими; вбудоване\~приміщення -\~приміщення,\~що є\~частиною внутрішнього\~об`єму\~будівлі; вбудовано-прибудоване приміщення - приміщення, частина внутрішнього об`єму якого є частиною внутрішнього об`єму основної будівлі. Як було встановлено, що до нежитлового приміщення, яке належить відповідачу входить такий об`єкт як антресоль, але яким чином це відобразилося на розрахунку наданої послуги і чи взагалі такий об`єкт має окреме значення при проведенні таких нарахувань з матеріалів справи не встановлено, з врахуванням того, що відповідач має свій вузол обліку. При цьому,\~з матеріалів\~справи не\~вбачається скільки\~взагалі є\~наявно поверхів\~у житловому\~будинку [ADDRESS] .\~Не зазначено\~та не\~доведено,\~що у\~цьому будинку,\~де знаходиться\~нежитлове приміщення\~відповідача,\~відсутні приміщення,\~перелік яких\~наведений в\~Розділі ІІІ\~Методики №\~315,\~оскільки це\~впливає на\~визначення розподілу між споживачами спожитих у будівлі/будинку послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, обсяг споживання яких визначений за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку. Якщо навіть припустити, що Позивач використовує під час розрахунків за спожиту теплову енергію (зокрема на ЗБП) загальну площу усього будинку, яка вказана в технічному паспорті будівлі, то такі дії також повній мірі не відповідають чинному законодавству. В Державний реєстр речових прав на нерухоме майно вносяться данні з Технічного паспорту будівлі, в якому, у відповідності до п. 6.3 Наказу №2 від Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 08.01.2013 року «Про затвердження Змін до Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна» (далі - Наказ № 2) загальну площу багатоквартирного житлового будинку визначають як суму площ приміщень, а також площ балконів і лоджій. Площа горищ і технічних поверхів та підвалів до площі будинку не включається, але вносяться до його техніко-економічних показників. Це положення Наказу №2 повною мірою не відповідає наступним нормативно-правовим актам: 1) ч. 2 ст. 382 Цивільного кодексу України, яка визначає, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав; 2) п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», який роз`яснює, що допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення). При очевидних протиріччях у встановлені загального розміру площі багатоквартирного будинку між Наказом № 2 и нормами ЦПК України/ЗУ «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» повинні враховуватись норми законів . Проводячи розрахунки ціни за послугу з постачання теплової енергії на ЗБП в багатоквартирному будинку, позивач: - по-перше, використовує непідтверджені данні про площу загальну будівлі , яку він можливо вираховує шляхом математичного складання розміру площ приміщень співвласників будівлі, і які сформовані на підставі наданих споживачами документів, технічних паспортів на даних, зазначених в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; - по-друге, застосовує загальний розмір площі будівлі без урахування вимог ст. 382 ЦПК України та пункту 2 ч.1 ст.1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку». Тобто, вимагаючи сплату за наданні послуги з постачання тепла на загальнопобутові потреби, яка складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку, виконавець послуги в своїх розрахунках вказані ці площі не враховує. Питання проведення судово-будівельної експертизи сторонами перед судом не порушувалося. Також, суд звертає увагу, якщо уважно вивчити формули розрахунків теплової енергії, витраченої на ЗБП, то загальна площа будинку застосовуються у знаменнику, і її зменшення призведе до завищення ціни послуги майже вдвічі. Це знову підтверджує обставини того, що позивачем не підтверджений та не обґрунтований обсяг наданої послуги за його позовними вимогами. Окремо, представник позивача наводить у своїй відповіді таблицю з тарифами, але ніяким чином не надає нормативного обґрунтування застосування саме цього тарифу. Як вже зазначалося в рахунках позивачем виставлена вимога щодо оплати - абонентського обслуговування (постачання теплової енергії). Разом з тим, абонплата це не комунальна послуга, тому держава встановлює тільки її граничний розмір. Абонплата може бути з врахуванням витрат на обслуговування будинкових лічильників або без таких, тобто в залежності від наявності чи відсутності вузла комерційного обліку теплової енергії. При цьому, чому така абонплата визначена саме в розмірі 15,00 грн., відображена в рахунках і входить до загальної суми місячної плати, позивачем не розкрито. Представник позивача в своїх поясненнях вказує на застосування мінімальної частки споживання, але калькулятор розрахунку такої частки не навів. З огляду на не доведення позивачем щомісячного обсягу наданої послуги суд не надає оцінки доводам представника відповідача стосовно невідповідності рахунків вимогам до первинних документів, як таким, що не впливають на остаточне рішення у цій справі. Таким чином, суд вважає, що позивачем належними і допустимими доказами не доведено надання послуги відповідачу з теплопостачання на суму 94\~192,29 грн. у спірний період, що є підставою для відмови у позові. Вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги. Такі докази, відповідно до частини першої статті 89\~ЦПК України, суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. При цьому, згідно з статтею 81\~ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Подані на підтвердження таких витрат докази мають окремо та у сукупності відповідати вимога\~статей 77-80 ЦПК України. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), зокрема в рішенні від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» за заявою № 58442/00, щодо судових витрат зазначено, що за\~статтею 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(далі - Конвенція) суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі «Схід / Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04, пункт 268) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Представником відповідача на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надала заяву (клопотання) про відшкодування судових витрат від 22.12.2023, в якій зокрема зазначила, що акт наданих послуг адвокатом, додатки до договору з адвокатом та документи щодо оплати послуг адвоката, як доказ понесених судових витрат, буде подано в порядку та у строки відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України. Тому, зазначене питання буде вирішено додатково.

Outcome: dismissed