Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] , третя особа Дергачівська міська рада Харківської області, про визнання за нею право власності за набувальною давністю на 1/5 частину житлового будинку [ADDRESS] . Позов обґрунтовано тим, що позивачці на праві приватної власності на підставі договору дарування від 13.08.2016 належить 4/5 частки зазначеного житлового будинку. Інша 1/5 частина цього житлового будинку, на підставі свідоцтва про право на спадщину від 11.09.1997 року належить відповідачу у справі [PERSON] . Попередній власник 4/5 частин вказаного домоволодіння, який відчужував цю частку її батькові та [PERSON] були родичами. Попередній власник 4/5 частини спірного житлового будинку [PERSON] повідомляв батькові, що його родичка [PERSON] з 2004 року проживає за межами України на території РФ та у останньої немає бажання повертатись в тому числі з метою відчуження належної їй частки у спірному домоволодінні та нести будь які витрати на підтримання у належному технічному стані цього нерухомого майна. Також, [PERSON] висловив усний дозвіл про можливість користування 1/5 часткою спірного домоволодіння, оскільки [PERSON] не має наміру опікуватися нерухомістю. Позивач зазначає, що ще до 29.12.2005 вона в проживала у цьому домоволодінні разом з батьками. Також, її діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстровані у цьому будинку з 26.10.2016. Тобто, з 2004 року її батько, а вона - з 2016, як власник 4/5 частин житлового будинку, несли тягар утримання нерухомого майна, робили поточні та капітальні ремонти, сплатували\~комунальні послуги. Вона та\~її батько [PERSON] добросовісно, відкрито та безперервно володіють та користуються майже 20 років 1/5 часткою у спірному домоволодінні, що належить на праві власності відповідачу, тому вважає, що набула права власності на зазначене майно. Разом цим вказує, що про факт безперервного володіння та користувания усім спірним домоволодінням свідчить талон повідомлення єдиного обліку № 3941 про прийняття і реєстрацію її заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення, згідно якого 22.04.2023 року о 12:23 год. надійшло повідомлення зі служби 102 щодо повідомлення [PERSON] про те, що 30.04.2022 року о 12:22 год. за адресою: [ADDRESS] , внаслідок обстрілу у квітні травні 2022 року, пошкоджено власний будинок (дах, вікна, стеля). При виїзді на місце події було зібрано первинний матеріал. У зв`язку\~з тим,\~що спірне\~домоволодіння розташоване\~у місці,\~де поруч\~знаходяться церква,\~лікарня,\~тобто безліч\~мешканців с.\~Руська Лозова\~мали змогу\~спостерігати факт\~вільного володіння\~нею житловим\~будинком в\~цілому,\~просить суд\~визнати за\~нею право\~власності за\~набувальною давністю\~на 1/5\~частину житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] , який належить на підставі свідоцтва про право на спадщину від 11.09.1997 року відповідачу у справі [PERSON] . Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області відкрито провадження по справі та призначено її розгляд за правилами загального позовного провадження. Позивач у судовому засіданні на задоволенні позовних вимог наполягала. Відповідач у судове засідання не з`явилася, повідомлена про наявність справи у суді, своєчасно та належним чином, про що свідчать поштові конверти направлені рекомендованими листами з повідомленням, що поверталися до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою, відзиву чи клопотання щодо розгляду справи до суду не подавала. Представник третьої особи Дергачівської міської ради Харківської області надав до суду клопотання в якому справу просила розглянути без участі представника міської ради та пояснення, в яких просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, зазначивши, що спосіб набуття права власності за набувальною давністю грунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у ч. 1 ст. 344 ЦК України. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що 4/5 частки цього спірного будинку придбав у 2004 році, а в подальшому подарував цю частку своїй дочці позивачу у справі [PERSON] . Про існування 1/5 частки будинку, яка належить [PERSON] знав, але бачив її особисто тільки один раз в житті, коли остання приїздила подивитися на свою частку спадщини, більше ні до того, ані після того він її не бачив і нічого про неї не знає. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що у будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] з 2005 року постійно проживає [PERSON] з матір`ю, сестрою та своїми дітьми. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є сусідкою позивача [PERSON] . Спірний будинок купили у 2005 році. [PERSON] є двоюрідною сестрою продавця цього будинку, тобто власника цього будинку до 2005 року. [PERSON] проживала в цьому будинку усе життя, зараз проживає зі своєю сім`єю, дбали за будинком, робили ремонти. Суд, вислухавши пояснення позивача та свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає. Судом встановлено, що позивачці [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору дарування від 13.08.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Задоріною В.В., зареєстрованому у реєстрі за № 1019, укладеного з моїм батьком [PERSON] , належить 4/5 часток житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою: що розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 13). Відповідно до\~інформації з\~Державного реєстру\~речових прав\~на нерухоме\~майно [PERSON] \~належить на\~праві спільної\~часткової власності\~4/5\~житлового будинку\~загальної площі\~53,9\~кв.м.,\~житлової площі\~24,8\~кв.м. житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою: що розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8). Згідно відомостей з реєстру прав власності на нерухоме майно 1/5 частка будинку належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину 2-3070, виданого 11.09.1997 Дергачівською державною нотаріальною конторою (зворотній бік а.с. 8). Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до частини першої та четвертоїстатті 344 ЦК Україниособа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно зістаттею 328 ЦК Українинабувальна давність є однією із підстав набуття права власності. Норми права інституту набувальної давності регулюють один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередньому титулі права власності та на відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першійстатті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Аналіз категорії добросовісності заволодіння майном як умови набуття права власності за набувальною давністю відповідно достатті 344 ЦК України дає підстави для висновку, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного права означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно реалізовувати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки. При вирішенні таких спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном). Добросовісний володілець майна у момент заволодіння ним не знає (не може і не повинен знати) про неправомірність такого заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для набуття права власності на нього. Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка у подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном, то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном. Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю, якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію. Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх наведених умов у сукупності. Відсутність добросовісності у позивача під час заволодіння ним спірним майном звільняє від потреби аналізувати інші умови набуття права власності за набувальною давністю, передбачені статтею 344 ЦК України. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18) зроблено висновок, що "умовами набуття права власності за набувальною давністю на підставі статті 344 ЦК України є: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна (нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери) право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду. Набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. За змістом частини першої статті 344 Цивільного кодексу України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном". Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Судом також встановлено, що власником 1/5 частки майна є відповідач. [PERSON] достеменно знала про те, що 1/5 частина спірного житлового будинку належить відповідачці [PERSON] . Отже, позивачка не може вважатись добросовісним набувачем частини нерухомого майна, права власності на яке за набувальною давністю вона просить визнати за собою. За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову [PERSON] на підставі ст. 344 ЦК України. Враховуючи результат розгляду справи, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, судові витрати слід віднести на рахунок позивача.

Outcome: dismissed