Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-23 00:00:00

08 грудня 2023 року позивач звернулась до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітню дитину, неустойки за несплату аліментів, в якій просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на повнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , в твердій сумі в розмірі 10\~000,00 грн. щомісячно, починаючи з 01.07.2022 до досягнення [PERSON] , тобто до 30.06.2027 року; у випадку винесення рішення у 2024 році застосувати індексацію сум, призначених аліментів з 01.01.2024 року; стягнути з відповідача [PERSON] , [INFO] на її користь додаткові витрати на повнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , щомісячно , в розмірі 2600,00 грн., з 01.07.2022 до досягнення ним 23х років, до 30.06.2027 року; стягнути з відповідача [PERSON] , [INFO] , на її користь 1% пені за кожен день прострочення сплати аліментів на повнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , з 01.06.2019 до дня винесення судового рішення в розмірі 153\~345 грн. 82 коп. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що 30.03.2000 між нею та відповідачем був укладений шлюб, в якому у них народився син [PERSON] , [INFO] , в подальшому шлюб між ними був розірваний. Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 07.08.2014 відносно відповідача були призначені аліменти на сина [PERSON] , аліменти були призначені на період до виконання сину 18 років. Відповідно до зазначеного рішення суду 19.08.2014 був виданий виконавчий лист № 204/5135/14-ц, 30.06.2022 року сину виповнилося 18 років. З 18.04.2018 відповідач не сплачував зазначені аліменти за рішенням суду і до повноліття сина, з його повнолітня до сьогодні. За період з 01.04.2019 по 30.06.2022 заборгованість склала 153\~345,83 грн.. Таким чином, відповідач повинен сплатити 1% пені за кожен день прострочення з 01 квітня 2018 року до дня подання позову, відповідно до розрахунку розмір пені складає 1\~038\~448,15 грн., проте відповідно до ст.196 СК України пеня не може бути більше 100% заборгованості, тобто ця сума заборгованості складає 153\~345,82 грн. Позивач також зазначає, що вона не зверталась до суду за стягненням з відповідача аліментів після виповнення дитині 18 років, тому зазначена вище заборгованість нарахована тільки до 18-річчя сина; більше року з 30.06.2022 (моменту повноліття) до сьогодні вона також не отримувала аліментів від відповідача. У зв`язку з початком війни син 01 квітня 2022 року виїхав до Польщі, в вересні 2022 року його зараховано на 1 курс до Вроцлавського університету, Польща, де він наразі він навчається за стаціонарною формою навчання, 2 курс, факультет європейської дипломатії. [PERSON] вже тривалий час проживає в іншій державі, без будь-яких родичів, знайомих, йому необхідні гроші на оплату житла, яке безоплатно університетом не надається, на їжу, одяг, на зв`язок, транспортні витрати, підручники, канцелярські прилади, облаштування житла, медичну допомогу, ліки, на усі інші необхідні речі для побуту (в т.ч. білизну, праску, засоби особистої гігієни, кухонні, електричні прилади). Вона вже другий рік поспіль сплачує за проживання сина у гуртожитку університету щомісячно не менш 630 злотих, тобто 5800 грн. (по курсу злотого до гривні 9,14 на сьогодні; відповідно щомісячно для оплати лише житла у гуртожитку (одне місце) необхідна сума біля 6000 грн. Відповідач працює неофіційно, але не надає фінансової допомоги для утримання сина, посилаючись на недостатність заробітку, він не є хворим, він не сплачує жодних інших аліментів, їй самій важко утримувати сина в іншій державі та постійно самій допомагати йому, тому вона звертається до суду із даним позовом. Позивач вказує на те, що з урахуванням зазначеного, а також того що син проживає та навчається в університеті в іншій, в т.ч. іншомовній країні, відповідно навчання там для сина значено ускладнено, працювати та відповідно бути фінансово незалежним вкрай важко, тому загальна сума аліментів має бути відповідною, не менше 10\~000 грн. Також, позивач у позові зазначає, що сину [PERSON] потрібні додатково медичні витрати: він з дитинства має поганий зір, з роками його зір погіршується, це спадкове захворювання, лікуванням якого вони займаються постійно з дитинства сина, тому син додатково потребує фінансову допомогу на відповідні медичні консультації, прийоми лікаря-окуліста, окуляри, лінзи. Ці витрати в нього є постійними він постійно користується лінзами, носить окуляри, які періодично потрібно замінювати у зв`язку з тим, що вони ламаються, а також в зв`язку з тим, що зі зміною зору (погіршенням_ потрібно змінювати скло. В середньому у Польці, м.Вроцлав, є такі ціни: консультація лікаря-окуліста коштує не менше 50 злотих (460 грн.), окуляри приблизно 550 злотих (5000 грн.), заміна скла від 15-25 злотих (140-250 грн.), скло, пара для окулярів 120 злотих (110 грн.), набір лінз для обох очей на місяць 2100 грн. Відповідно, додаткові витрати необхідні сину постійно, щомісячно, в середньому 2600 грн. Крім того, позивач зазначає, що вона тривалий час намагається отримати з відповідача аліменти, але він ухиляється від їх сплати, що підтверджується тим, що за цей час, з 2018 року, він не хоче сплачувати аліменти, не зважаючи на те, що державною виконавчою службою було порушено виконавче провадження за виконавчим листом № 204/5135/14ц щодо стягнення з відповідача зазначених аліментів. Вона надала необхідні документи ДВС, були здійснені всі необхідні відповідні заходи за законом, які спрямовані на забезпечення стягнення аліментів: здійснені арешти майна боржника, видані всі необхідні заборони відносно відповідача, однак ці заходи виявились неефективними і відповідач та і не сплатив їй жодних аліментів. Таким чином, вважає, що аліменти можуть бути присуджені також і за минулий час, тобто за період з 30.06.2022 (моменту повноліття сина, до якого вони були призначені) до дня пред`явлення цього позову. Згідно протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями від 08.12.2023 року зазначена справа передана в провадження судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська Кудрявцевій Т.О. Ухвалою суду від 11.12.2023 року вказана позовна заява залишена без руху з наданням позивачу строку для усунення її недоліків. Ухвалою суду від 29.12.2023 відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання учасники справи не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. У наданій суду заяві позивач просила розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала. Відповідач надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій просив розглянути справу у його відсутність, вказав, що проти задоволення позову не заперечує. Зважаючи на викладене, відповідно до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як встановлено в судовому засіданні, 30.03.2000 між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , був укладений шлюб, який в подальшому був розірваний. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 28.07.2004 відділом реєстрації актів цивільного стану Бабушкінського районного управління юстиції м.Дніпропетровська, в якому матір`ю дитини вказана [PERSON] , батьком [PERSON] . Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 07.08.2014 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання його сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 15.07.2014 і до досягнення дитиною повноліття. На виконання вказаного рішення Красногвардійським районним судом м.Дніпропетровська було видано 19.08.2014 виконавчий лист № 204/5135/14-ц, який перебуває на виконанні у Першому Правобережному відділі державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного між регіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса). Встановлено, що дитині сторін - [PERSON] , [INFO] , 30.06.2022 року виповнилось 18 років. У зв`язку з початком війни в України син сторін - [PERSON] , [INFO] , 01 квітня 2022 року виїхав до Польщі, в вересні 2022 року його зараховано на 1 курс до Вроцлавського університету, Польща, факультет суспільних наук, напрям: Європейська дипломатія, етап навчання: Європейська дипломатія денне 1 ступеня, 2 етап, денна форма навчання, І ступінь, 3 роки, дата початку навчання: 01.10.2022, запланована дата закінчення навчання: 30.09.2025, що підтверджується Довідкою, виданою Деканатом суспільних наук Вроцлавського університету в перекладі на українську мову, який нотаріально посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дудіною О.С. Як зазначила позивач, [PERSON] , [INFO] , вже тривалий час проживає в іншій державі, без будь-яких родичів, знайомих, йому необхідні гроші на оплату житла, яке безоплатно університетом не надається, на їжу, одяг, на зв`язок, транспортні витрати, підручники, канцелярські прилади, облаштування житла, медичну допомогу, ліки, на усі інші необхідні речі для побуту (в т.ч. білизну, праску, засоби особистої гігієни, кухонні, електричні прилади). Вона вже другий рік поспіль сплачує за проживання сина у гуртожитку університету щомісячно не менш 630 злотих, тобто 5800 грн. (по курсу злотого до гривні 9,14 на сьогодні; відповідно щомісячно для оплати лише житла у гуртожитку (одне місце) необхідна сума біля 6000 грн. Як вказує позивач, відповідач працює неофіційно, але не надає фінансової допомоги для утримання сина, посилаючись на недостатність заробітку, він не має за станом здоров`я перешкод для надання матеріальної допомоги сину, він не сплачує жодних інших аліментів, їй самій важко утримувати сина в іншій державі та постійно самій допомагати йому, тому вона звертається до суду із даним позовом та просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на повнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , в твердій сумі в розмірі 10\~000,00 грн. щомісячно, починаючи з 01.07.2022 до досягнення [PERSON] , тобто до 30.06.2027 року з подальшою індексацію відповідно до закону. Відповідно до\~положень ст.\~141\~СК України,\~мати,\~батько мають\~рівні права\~та обов`язки\~щодо дитини,\~незалежно від\~того,\~чи перебували\~вони у\~шлюбі між\~собою.\~ Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого\~частиною п`ятою\~статті 157\~цього Кодексу. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Так, Пленум Верховного Суду України у постанові від 15 травня 2006 р. N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вказав, що частиною 1 ст. 189 цього Кодексу батькам надано право укласти договір про сплату аліментів на дитину, умови якого (про розмір аліментів, строки їх виплати тощо) не повинні порушувати її права. При цьому розмір аліментів сторони визначають за домовленістю між собою, але за жодних обставин він не може бути меншим від передбаченого у ч. 2 ст. 182 СК. Якщо розмір аліментів визначено у твердій грошовій сумі, до договору треба включати умови про індексацію, як вимагає ч. 2 ст. 184 того ж Кодексу. Договір має бути укладений письмово та підлягає нотаріальному посвідченню. У разі невиконання батьком (матір`ю) свого обов`язку за договором стягнення аліментів здійснюється не за судовим рішенням, а на підставі виконавчого напису нотаріуса органом державної виконавчої служби. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Таким чином, у випадку відсутності письмової домовленості між сторонами про сплату аліментів на дитину, їх розмір, позивач має право звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів, крім того, в Сімейному кодексі України відсутня вказівка про те, що таке право обумовлене виключно ухиленням відповідача від свого обов`язку щодо матеріального утримання дитини. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, а також положеннями ч. 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України встановлено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Так, статтею 23 Конвенції про права дитини (20 листопада 1989 року), ратифікованою Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 року, встановлено, що дитина має вести повноцінне і достойне життя в умовах, які забезпечують її гідність, сприяють почуттю впевненості в собі і полегшують її активну участь у житті суспільства. Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. Статтею 198 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Статтею 200 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Статтею 201 СК України передбачено, що до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187,189-192, 194-197цього Кодексу. Як роз`яснено в п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до положень ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до\~ч.1 ст. 191 СК України\~ аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до ч.2 ст. 191 СК України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. В наданій суду заяві відповідач [PERSON] вказав, що проти задоволення позову не заперечує. З огляду на встановлені судом обставини, суд вважає за необхідне присудити до стягнення з відповідача [PERSON] , [INFO] , аліменти на користь [PERSON] на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 10\~000,00 грн. щомісячно, з подальшою індексацію відповідно до закону, до досягнення ним 23 років, за умови продовження навчання, починаючи стягнення з 08.12.2023 року, тобто від дня пред`явлення позивачем позову до суду, а не з 01.07.2022, як просить у позові позивач. Таким чином, суд дійшов до висновку про часткове задоволення вказаних позовних вимог, оскільки позивачем не надано будь-яких доказів того, що після досягнення сином повноліття нею вживалися заходи щодо одержання аліментів з відповідача на утримання повнолітнього сина [PERSON] , який навчається, але не могла їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. Відповідно до ч.1 ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Таким чином, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів, і закон не передбачає можливості повного звільнення особи, від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі виникнення спору. Визначені ст. 185 СК України положення стосуються особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. Особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставин підлягають доведенню в судовому засіданні. (Постанова Верховного Суду 761/6933/17). Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, даних у п.п.18,19 постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року, до передбаченої ст.185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. Таким чином, аліменти мають своєю метою забезпечити нормальні матеріальні умови життя дитини. У тих випадках, коли в силу особливих, виняткових обставин вимагаються поверх звичайних додаткові витрати, цих коштів може виявитися недостатньо. До особливих обставин, з якими законодавець пов`язує стягнення додаткових витрат на дитину відносяться ті обставини, що пов`язані з розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо. Частиною 3 ст. 185 СК України визначено, що додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Також, у позові позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] , [INFO] , на її користь додаткові витрати на повнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , щомісячно , в розмірі 2600,00 грн., з 01.07.2022 до досягнення ним 23х років, до 30.06.2027 року. В обгрунтування цих вимог позивач посилається на те, що їх з відповідачем син [PERSON] , [INFO] , тривалий час проживає в іншій державі, без будь-яких родичів, знайомих, йому необхідні гроші на оплату житла, яке безоплатно університетом не надається, на їжу, одяг, на зв`язок, транспортні витрати, підручники, канцелярські прилади, облаштування житла, медичну допомогу, в тому числі послуги окуліста, придбання окулярів, ліки, на усі інші необхідні речі для побуту (в т.ч. білизну, праску, засоби особистої гігієни, кухонні, електричні прилади). Вона вже другий рік сплачує за проживання сина у гуртожитку університету щомісячно не менш 630 злотих, тобто 5800 грн. (по курсу злотого до гривні 9,14 на сьогодні; відповідно щомісячно для оплати лише житла у гуртожитку (одне місце) необхідна сума біля 6000 грн. Як зазначено вище, у наданій суду заяві відповідач не заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, тому відповідно до положень ст. 82 ЦПК України визнані відповідачем о бставини, не підлягають доказуванню. Таким чином, суд вважає, що дані позовні вимоги підлягають задоволенню частково із стягненням з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] додаткові витрати на [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~в розмірі 2600,00 гривень щомісячно, починаючи з 08.12.2023 року і до досягнення [PERSON] , [INFO] , 23 років.\~У позові\~позивач просить\~стягнути з\~відповідача додаткові\~витрати з\~ 01.07.2022, проте позивачем не надано будь-яких доказів того, що після досягнення сином повноліття нею вживалися заходи щодо одержання додаткових витрат з відповідача на утримання повнолітнього сина [PERSON] , який навчається, але не могла їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати, тому ці позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Згідно з частинами першою, другою\~статті 196 СК України\~у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою\~статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника. Неустойка (пеня)\~- це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання\~сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки.\~Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником.\~Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Відповідно до ч. 4\~ст. 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) відступила від висновків Верховного Суду України\~щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і дійшла висновку,\~що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування необмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.\~Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості,\~які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені,\~але не сплачувалися аліменти,\~до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості)\~та помножити на один відсоток. На виконання вищевказаного рішення Красногвардійським районним судом м.Дніпропетровська було видано 19.08.2014 виконавчий лист № 204/5135/14-ц, який перебуває на виконанні у Першому Правобережному відділі державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного між регіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса). Відповідно до Довідки про неотримання аліментів від 17.10.2023 № 110213, виданої Першим Правобережним відділом державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного між регіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), [PERSON] дійсно не отримувала аліменти з [PERSON] , [INFO] , на її користь на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини з усіх його заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 15.07.2014 і до досягнення дитиною повноліття, у період з 01.04.2018 по 30.06.2022 за виконавчим листом № 204/5135/14-ц від 19.08.2014, виданим Красногвардійським районним судом м.Дніпропетровська. Відповідно до Розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, складеного державним виконавцем Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного між регіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) станом на [INFO] (повноліття дитини [PERSON] , [INFO] ), розмір заборгованості зі сплати [PERSON] аліментів на користь позивачки на утримання сина згідно виконавчого листа № 204/5135/14-ц від 19.08.2014, виданого Красногвардійським районним судом м.Дніпропетровська, склав 153\~345,82 грн. Постановою державного виконавця Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного між регіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 24.11.2023 у ВП № 45057474 з посиланням на ч.14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», за сукупний розмір заборгованості зі сплати аліментів, який перевищує 36 місяців, накладено на боржника [PERSON] , [INFO] , штраф на користь стягувача у розмірі 76672,91 Відповідач відповідно до вказаного рішення суду був зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 1\~ст. 196 СК України. Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що відповідач ухилявся від сплати аліментів. Згідно із п. 22\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. При цьому підкреслено, що на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Відповідач у наданій суду заяві визнав позовні вимоги та не заперечував проти їх задоволення, доказів того, що він є непрацездатним, або має на утриманні інших осіб, чи існували інші перешкоди для надання матеріальної допомоги дитині відповідачем суду не надано. Таким чином, зазначені позовні вимоги підлягають задоволенню і з відповідача [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] підлягає стягненню пеня за прострочення сплати аліментів на повнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , в сумі 153\~345 грн. 82 коп. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1533 грн. 45 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial