Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-15 00:00:00

До Голосіївського районного суду м. Києва звернувся [PERSON] із позовом, за результатом розгляду якого просить суд визнати недостовірною та такою, що порушує його права на повагу до честі, гідності та ділової репутації, інформацію, розміщену анонімним користувачем у соціальній мережі «Facebook» на сторінці групи «[INFO]», адміністратором якої є [PERSON] , за посиланням [INFO] а саме: «...Це моє дитя після пологів з [PERSON] (новий завідуючий Броварського пологового). Так склалося, що цей лікар вирішив після [PERSON] , довести що породілля не потрібно кесерити і жінки можуть самостійно народити, навіть при показаннях... бо попередній завідуючий кесерила багатьох, він же хотів довести всім що він краще... ... Результат довгих і важких пологів(19год.+) для дитини: асфіксія (найтяжче кисневе голодування), дитя ввели в штучну кому і понизили температуру до 33 градусів, щоб зменшити ураження мозку; судоми (через що були наркотики більше місяця, фенобарбітан), внутрішня кровотеча (кров відкачували і через пуповину закачували плазму), обпечені легені і шлунок міконісиїьними водами (бо він вдихнув і проковтнув токсичні води, потім вони ще три тижні набиралися слизом який відкачували), пневмонія, кефалогематоми, зламані кістки(бо дитя не могло пройти через таз), та багато проблем більш «легких».... Для мене: розриви внутрішні і зовнішні(які почали гнисти і я два місяці їх намагалася лікувати), часткова втрата зору, проблеми зі спиною і тазом, нетримання, недочищена плацента... що ж казати, в мене через пори шкіри виступала кров під час пологів. ...Я чула як він казав акушеркам і медсестрам «її ніхто кесерити не буде», напевно вони хотіли але не змогли...»; зобов`язати [PERSON] , не пізніше трьох днів, з дня набрання рішенням суду законної сили, спростувати недостовірну інформацію, поширену нею відносно [PERSON] в соціальній мережі « Facebook », в групі яка має назву « [INFO] », за посиланням: [INFO] шляхом розміщення в соціальній мережі « Facebook » на сторінці групи « [INFO] », яка знаходиться за посиланням [INFO] вступної та резолютивної частини рішення суду у справі під заголовком «Спростування недостовірної інформації, поширеної за посиланням [INFO] , та вирішити питання про стягнення судових витрат. В обґрунтування позову зазначає, що в червні 2023 року у групі « [INFO] (Бровари)» на «Facebook» з`явився допис від анонімного користувача, який містив непідтверджені дані про медика [PERSON] , порушуючи його репутацію. Особа, яка керує сторінкою « [INFO] », також є засновником благодійного фонду «Моя райдуга». На підставі інформації з ЄДРПОУ та відомостей, наявних на офіційному сайті Судової влади України, особа, яка вказана як засновник фонду, є тією самою особою, яка адмініструє групу на «Facebook». Допис, що містив неправдиві та образливі дані про позивача, був розміщений у групі [PERSON] . Ця інформація порушує його честь та гідність. Позивач має великий досвід та високу кваліфікацію, є завідувачем гінекологічного відділення у клініці, а тому розповсюджені недостовірні відомості порушують його особисті немайнові права, через що позивач звернувся до суду із позовом про захист честі, гідності та ділової репутації. Ухвалою судді від 04.10.2023 р. за поданим позовом відкрито провадження та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. З відомостей відділу обліку та моніторингу Інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області [PERSON] 18.01.2023р. змінили прізвище на « [PERSON] » та значиться зареєстрованою за адресою [ADDRESS] зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем реєстрації адреси відповідача направлялись ухвала про відкриття провадження та позовна заява з додатками, які повернулися з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Отже, зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та/або письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою частини п`ятої статті 279 ЦПК України. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що в загальновідомій соціальній мережі « Facebook » у группі, яка має назву « [INFO] », за посиланням на веб-сторінку [INFO]/ розміщено інформацію наступного змісту: «Доброго ранку. Нарешті, я набралася сміливості. Це моє дитя після пологів з [PERSON] (новий завідуючий Броварського пологового). Так склалося, що цей лікар вирішив після [PERSON] , довести що породілля не потрібно кесерити і жінки можуть самостійно народити, навіть при показаннях... бо попередній завідуючий кесерила багатьох, він же хотів довести всім що він краще. Моя думка, краще шрам на животі чим мертва дитина і покалічена мати Відразу кажу, дитя перед пологами абсолютне здорове, робила всі необхідні обстеження і аналізи, я також була здорова... Результат довгих і важких пологів(19год.+) для дитини: асфіксія(найтяжче кисневе голодування), дитя ввели в штучну кому і понизили температуру до 33 градусів, щоб зменшити ураження мозку; судоми(через що були наркотики більше місяця, фенобарбітан), внутрішня кровотеча(кров відкачували і через пуповину закачували плазму), обпечені легені і шлунок міконіальними водами(бо він вдихнув і проковтнув токсичні води, потім вони ще три тижні набиралися слизом який відкачували), пневмонія, кефалогематоми, зламані кістки(бо дитя не могло пройти через таз), та багато проблем більш "легких". Ми два тижні в реанімації, під апаратами штучного живлення, дихання. До мене приходили лікарі і медсестри щоб висловити співчуття, бо були впевнені що дитя помре(але я вимолила у Бога своє чадо). Для мене: розриви внутрішні і зовнішні(які почали гнисти і я два місяці їх намагалася лікувати), часткова втрата зору, проблеми зі спиною і тазом, нетримання, недочищена плацента... що ж казати, в мене через пори шкіри виступала кров під час пологів. Я чула як він казав акушеркам і медсестрам "її ніхто кесерити не буде", напевно вони хотіли але не змогли. Спочатку мій малюк був у Броварах, по суті дві доби. Слава Богу за неонатологів з Броварів які за декілька хвилин все зробили, потім нас перевели в обласну лікарню де і вихажували. Ps: написала деякі уточнення, бо на мене почав нападати якийсь чоловік, хоч я і відповідала йому на всі запитання, всеодно перекручував на свій лад і намагався зробити з мене брехуху. Ps2: я не хотіла подавати на цього чоловіка до суду, бо думала що я одна така і що таке буває, нащо псувати людині життя...» Конкретним посилання на зазначений вище допис у групі « [INFO] » є: [INFO]/. Автором наведеного допису в зазначеній мережі є анонімний учасник. Зазначені обставини вбачаються з акту огляду Інтернет - ресурсів від 14.07.2023р., складеного адвокатом Герасько М.Г., у межах його повноважень та приймається судом у якості письмового доказу. Так, сторона позивача посилається на те, що автор допису є особою невідомою, та встановити його особу та (чи) місце проживання (місцезнаходження) неможливо, а тому відповідачем у даній справи визначено адміністратора групи «[INFO]», на якій розміщено зазначений інформаційний матеріал. Визначаючи [PERSON] відповідачем у даній, справі позивач виходив із того, що адміністратором групи «[INFO]» вказаний користувач мережі «Facebook» за обліковим записом « [PERSON] ». За посиланням на профіль «[PERSON]» вбачається, що даний користувач мережі в описі до себе зазначив, що є засновником Благадійного фонду «Моя Райдуга», що вбачається з акту огляду Інтернет - ресурсів від [INFO]. Засновником Благодійної організації «Благодійний фонд «Моя радуга» є [PERSON] , на підтвердження чого надано роздруківку з сайту та, крім того, відповідні відомості про засновників юридичних осіб є загально доступними. [PERSON] зверталась до суду із позовом про розірвання шлюбу, за результатом розгляду якого шлюб було розірвано, а [PERSON] змінила прізвище на дошлюбне (судова справа № 752/6592/20, відомості з офіційного сайту Судової влади України та ЄДРСР). За відомостями, що надійшли на запит суду, [PERSON] 18.01.2023 року змінила прізвище на [PERSON] . Отже, за переконанням позивача, наведені відомості свідчать про те, що визначений ним відповідач є адміністратором групи «[INFO]», на якій було оприлюднено неправдиву та недостовірну інформацію про нього, та саме визначений позивачем відповідач має нести відповідальність за поширену недостовірну інформацію як власник ресурсу. Так, відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Таким чином, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. У статті 32 Конституції України визначено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Згідно з статтею 201 ЦК України честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. У частині першій статті 277 ЦК України передбачено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на спростування цієї інформації. Тлумачення статті 277 ЦК України свідчить, що позов про спростування недостовірної інформації підлягає задоволенню за такої сукупності умов: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права; врахування положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини щодо її застосування. Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Саме такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких немає «демократичного суспільства» (рішення у справі «Карпюк та інші проти України від 06 жовтня 2015 року). При розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайту, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві (пункт 2 частини третьої статті 175 ЦПК України). Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайта, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Група в соціальній мережі «Фейсбук», яка, як зазначає позивач, належить відповідачу та на якій невідомою особою поширено недостовірну інформацію про позивача, експертом, атестованим за спеціальністю «Дослідження телекомунікаційних систем (обладнання) та засобів» не досліджувалася. Висновки фахівця в галузі дослідження телекомунікаційних систем відсутні. З клопотанням про призначення у справі судової експертизи для проведення комп`ютерно-технічного дослідження та дослідження телекомунікаційних систем (обладнання) та засобів для встановлення власників аккаунтів, розміщених на ресурсах-посиланнях, із залученням фахівців для дослідження телекомунікаційних систем (обладнання) позивач не звертався. Доменне ім`я facebook.соm є приватним доменним іменем другого рівня в домені соm, який є загальним доменом верхнього рівня. Доменне ім`я facebook .соm не відноситься до українського сегменту Інтернет. Адреса facebook не належить до адресного простору українського сегмента мережі Інтернет, адміністрування цих доменних імен в Україні не здійснюється. Дані про власника веб-сайт можуть бути витребувані відповідно до положень ЦПК України адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет. Таким чином, позивач не підтвердив належними доказами те, що саме [PERSON] створила, адмініструє, а таким чином, допустила поширення недостовірної інформації у групі соціальній мережі «Фейсбук». Зазначені висновки суду узгоджуються із практикою Верховного суду, викладеною в постанові від 02 червня 2021 року № 201/6995/17. Частиною 1ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Положеннями ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. За таких обставин, суд доходить висновку про відсутність юридичного складу правопорушення, яке є підставою для захисту порушеного права у спосіб, передбачений ст. 277 ЦК України, оскільки в даному випадку позивачем не доведений факт поширення відповідачем інформації, яка стосується позивача, як необхідний елемент юридичного складу такого правопорушення. Однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості. Виходячи з вищенаведеного, дослідивши усі наявні в матеріалах справи докази, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд не знаходить достатнього належного підтвердження поширення відповідачем інформації, яку позивач просить спростувати у своїх позовних вимогах, а тому приходить висновку про відсутність підстав для їх задоволення. У зв`язку з цим суд не досліджує повно та всебічно характер поширеної інформації та не здійснює оцінку її достовірності. Витрати позивача, у зв`язку із відмовою в задоволенні позову слід залишити за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed