Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-21 00:00:00

В листопаді 2023 року на адресу Роздільнянського районного суду Одеської області надійшла вищевказана позовна заява, яка мотивована тим, що 06.12.1985 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, що підтверджується нотаріально засвіченою копією (реєстрація в реєстрі за №2277) свідоцтва про реєстрацію шлюбу серії [NUMBER] , виданого 06.12.1985 року Заргарським к/с Комуністичного району Курган Тюбінської області, Таджикської РСР, актовий запис №298. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини « [PERSON] ». Неповнолітніх дітей сторони від шлюбу не мають. Спільне життя з відповідачем не склалось, тому з листопада 2022 року сторони мешкають окремо. Позивач вважає, що подальше знаходження у шлюбі з відповідачем порушуватиме його інтереси. Добровільно розірвати шлюбу, через органи ДРАЦС відповідачка відмовляється, тому позивач змушений звернутись до суду. На підставі викладеного, позивач просить суд розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 28.11.2023 року провадження по справі відкрито, в порядку спрощеного позовного провадження. (а.с.20) В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причини неявки суду не повідомила, відзив на позовну заяву не надала. У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, від яких надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає положенням ч. 3 ст. 211 ЦПК України, судом, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до\~ст. 280 ЦПК України\~суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з неявкою відповідача та не повідомленням нею про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку\~статті 223 ЦПК України, суд зі згоди позивача вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку та ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам\~ст. 280 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, перевіривши докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено,\~що 06.12.1985\~року [PERSON] \~та [PERSON] зареєстрували шлюб, що підтверджується нотаріально засвіченою копією (реєстрація в реєстрі за №2277) свідоцтва про реєстрацію шлюбу серії [NUMBER] , виданого 06.12.1985 року Заргарським к/с Комуністичного району Курган Тюбінської області, Таджикської РСР, актовий запис №298. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини « [PERSON] ». (а.с.11) Неповнолітніх дітей сторони від шлюбу не мають. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є громадянином Республіки Таджикистан, в 2003 році виїхав з Таджикистану в Україну та має посвідку на постійне проживання в Україні, серії ОД №7060/04 від 15.05.2004 року, безстрокову. (а.с.4) Відповідачка [PERSON] є громадянкою Республіки Таджикистан, у 2007 році виїхала з Таджикистану в України та також має посвідку на постійне проживання в Україні № [NUMBER] від 22.10.2007 року, безстроково. (а.с.10) Причиною розпаду сім`ї є відсутність взаєморозуміння та інше. Сторони припинили подружні відносини і однією сім`єю не проживають. Позивач на розірвання шлюбу згоден та наполягає.\~Спору щодо поділу майна подружжя не має. Дані спірні правовідносини регулюються наступними нормами права. Між Україною та Республікою Таджикистан діє договір про правову допомогу. Порядок урегулювання приватноправових відносин, які хоча б через один із своїх елементів пов`язані з одним або кількома правопорядками, іншими, ніж український правопорядок, регламентується нормами Закону України «Про міжнародне приватне право». При цьому, як чітко обумовлено змістом статті 2 цього Закону, він застосовується до таких питань, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом, як: визначення застосовуваного права; процесуальна правоздатність і дієздатність іноземців, осіб без громадянства та іноземних юридичних осіб; підсудність судам України справ з іноземним елементом; виконання судових доручень; визнання та виконання в Україні рішень іноземних судів. Отже, наведений нормативно-правовий акт під приватноправовими відносинами розуміє відносини, які ґрунтуються на засадах юридичної рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності, суб`єктами яких є фізичні та юридичні особи, а під іноземним елементом - ознаку, яку характеризує приватноправові відносини, що ним регулюються, та виявляється в одній або кількох з таких форм: хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою; об`єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави (пункти 1 і 2 частини 1 статті 1 Закону України «Про міжнародне приватне право». Послідовний аналіз вказаних правових норм надає суду можливість зробити висновок про те, що це рішення ухвалюється у справі з іноземним елементом. Загальні засади регулювання правовідносин з іноземним елементом встановлені статтею 26 Конституції України, якою закріплено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. Отже, іноземці та особи без громадянства, які перебувають під юрисдикцією України, незалежно від законності їх перебування, мають право на визнання їх правосуб`єктності та основних прав і свобод людини (частина 2 статті 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (із змінами та доповненнями). Оскільки пункт 17 частини 1 статті 1 зазначеного Закону визначає посвідку на постійне проживання як документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні, можна зробити висновок про те, що сторони є іноземцями, які перебувають в Україні на законних підставах. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу - позов про розірвання шлюбу може бути пред?явлений одним із подружжя. Згідно зі\~ст. 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, а також п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України 21.12.2007 N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч. 3 ст. 109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Суд, дослідивши надані по справі докази, давши їм оцінку, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Враховуючи те, що сторони на відповідних законних підставах мешкають та зареєстровані на території України, й втрата почуття взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки, що потягнуло за собою неможливість подальшого їх спільного життя, збереження шлюбу і сім`ї в цілому мали місце на території України, шлюб між сторонами існує лише формально, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі\~чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені їх особисті та майнові права, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч. 2\~ст.114 Сімейного кодексу України\~-\~\~ у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3\~ст. 115 Сімейного кодексу України\~- документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до п.1.3. ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір сплачений позивачем при зверненні до суду в повному обсязі у сумі 1073,60 грн. На підставі ст.105 ч.3, 110, 112, 114, 115 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved