Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-21 00:00:00

19 грудня 2023 року представник позивача [PERSON] , адвокат Заборський О.В., звернувся до суду з позовом до акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (далі АТ «Криворізький залізорудний комбінат») про відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що [PERSON] працював 24 роки на АТ «Криворізький залізорудний\~комбінат» у шкідливих умовах праці підземним бурильником на шахті «Октябрьська», отримав професійні захворювання пиловий бронхіт, туговухість. Довідкою МСЕК від 21.12.2000 року позивачу встановлено 30% втрати професійної працездатності (20% пиловий бронхіт, 10% туговухість) безстроково. Довідкою МСЕК від 09.03.2005 року позивачу первинно встановлено 3 групу інвалідності з 9 березня 2005 р. до 01 квітня 2006 р. (причина інвалідності профзахворювання). За довідкою МСЕК від 28.03.2006 року позивачу встановлено 3 групу інвалідності з 01 квітня 2006 р. безстроково (причина інвалідності профзахворювання). За довідкою МСЕК від 28.03.2006 року позивачу повторно встановлено втрату професійної працездатності в розмірі 40%, з яких: 30% по ХОЗЛ, 10% по туговухості, з 01 квітня 2006 р. безстроково, визначено потребу в санаторно-курортному лікуванні, медикаментозному лікуванні, забезпеченні виробами медичного призначення. Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, позивач втратив своє здоров`я, чим йому завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що позивач не має змоги вести звичне життя, тому що змушений постійно перебувати на обліку у ЛПЗ, приймати ліки, оскільки без них його стан погіршується. Позивач відчуває задишку при незначному фізичному навантаженні та ходьбі, біль та важкість у грудній клітці, кашель з виділенням харкотиння, бідь в лівому підребер`ї, загальну слабкість, швидку втому, шум у вухах, зниження слуху на обидва вуха. Позивач не може належним чином слідкувати за побутом вдома, самостійно виконувати різні дії, які потребують фізичного навантаження у господарстві, це доводиться робити його дружині, що викликає неприхований осуд з боку оточуючих. Тривалий процес лікування, позбавляє позивача можливості вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання хронічного професійного захворювання, позивач постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування, відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Розмір завданої моральної шкоди позивач оцінює в 268000,00 грн., які просить суд стягнути з відповідача. Крім того, просить стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, а саме витрати на правову допомогу у розмірі 7000,00 грн. 22 грудня 2023 року судом постановлена ухвала про відкриття провадження та призначення розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі доказами. Відповідач скористався правом надання суду відзиву на позовну заяву та 08 січня 2024 року надав його до суду. Згідно поданого відзиву, відповідач в повній мірі не погоджується з пред`явленими позовними вимогами та просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. На думку відповідача, завлений розмір моральної шкоди не відповідає вимогам розумності та справедливості. Крім того, відповідач заперечує проти розподілу витрат на правничу допомогу та просить суд зменшити їх розмір, виходячи з принципу розумності, обґрунтованості та реальності. Суд, відповідно до ч. 5\~ст. 279 ЦПК України, вважає можливим ухвалити рішення у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] працював на АТ «Криворізький залізорудний\~комбінат» тривалий час у шкідливих умовах праці, а саме: з 12.04.1976 року по 01.10.1996 року. (а.с.17-20) 27.11.2000 року було складено Акт розслідування хронічного професійного захворювання (отруєння) [PERSON] : половий бронхіт. Причиною професійного захворювання в акті зазначено роботу, яка супроводжувалась виділенням в повітря пилу. Обставиною виникнення професійного захворювання зазначено працю на шахті «Октябрьська» в підземних умовах протягом 24 років. (а.с.10) За довідкою №00007519 від 21.12.2000 року позивачу встановлено пиловий бронхіт 1-ї ст., втрата професійної працездатності 30% (20% пиловий бронхіт, 10% туговухість) безстроково. За довідкою МСЕК від 09.03.2005 року серії МСЕ-ДНА-01 №412959 позивачу первинно встановлена 3 група інвалідності з 9 березня 2005 р. до 01 квітня 2006 р. (причина інвалідності профзахворювання). За довідкою МСЕК від 28.03.2006 року серії МСЕ-ДНА-01 №517594 позивачу встановлена 3 група інвалідності з 01 квітня 2006 р. безстроково (причина інвалідності профзахворювання). За довідкою МСЕК від 28.03.2006 року серії ДНА-02 №08682 повторно встановлено втрату професійної працездатності в розмірі 40%, з яких: 30% по ХОЗЛ, 10% по туговухості, з 01 квітня 2006 р. безстроково. Позивачу визначено потребу в санаторно-курортному лікуванні, медикаментозному лікуванні, забезпеченні виробами медичного призначення, протипоказано важку фізичну працю в умовах виробничого пилу. (а.с. 6-8, 11, 25-28) Суд, встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійні захворювання отримані позивачем у зв`язку із виконанням ним трудових обов`язків, і наявності у зв`язку з цим підстав, згідно норм діючого законодавства, для відшкодування моральної шкоди. До такого висновку суд прийшов з наступного. Так, постановою Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами та доповненнями) надано роз`яснення, відповідно до якого спори щодо відшкодування шкоди на підставі Закону № 1105 повинні вирішуватись на підставі законодавства, яке було чинним на момент виникнення в потерпілого права на відшкодування шкоди. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому медико-соціальною експертною комісією стійкої втрати професійної працездатності. Таким чином, право на відшкодування моральної шкоди виникає в потерпілого з дня встановлення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності, тобто з 21 грудня 2000 року за наслідками професійного захворювання. Так, ст. 17 Закону України «Про охорону праці» (у редакції, що була чинною на час виникнення права на відшкодування моральної шкоди) визначає, що власник зобов`язаний створити в кожному структурному підрозділі і на робочому місці умови праці відповідно до вимог нормативних актів, а також забезпечити додержання прав працівників, гарантованих законодавством про охорону праці. За статтею 12 Закону України «Про охорону праці» (у редакції, що була чинною на час виникнення права на відшкодування моральної шкоди), відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У зв`язку з тим, що відповідно до положень 12 Закону України «Про охорону праці» (у редакції, що була чинною на час виникнення права на відшкодування моральної шкоди) відшкодування працівнику моральної шкоди у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійних захворювань, отриманих внаслідок роботи у небезпечних та шкідливих виробничих факторів, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, тому суд дійшов висновку про наявність правових підстав для відшкодування на користь позивача моральної шкоди з відповідача за вказаними професійними захворюваннями. У відповідності до положень п.11 Правила відшкодування власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, затверджених постановою Кабінету міністрів України №472 від 23 червня 1993 року (у редакції, що була чинною на час виникнення права на відшкодування моральної шкоди) (далі Правила № 472) моральна шкода відшкодовується за заявою потерпілого про характер моральної втрати чи висновком медичних органів у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі, розмір якої визначається в кожному конкретному випадку на підставі: домовленості сторін (власника, профспілкового органу і потерпілого або уповноваженої ним особи); рішення комісії по трудових спорах; рішення суду. Розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати незалежно від інших будь-яких виплат. Згідно зі ст. 440-1 ЦК Української РСР (у редакції, що була чинною на час виникнення права на відшкодування моральної шкоди) моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати. Таким чином, згідно зі ст. 440-1 ЦК Української РСР, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, було встановлено обмеження мінімального розміру відшкодування моральної шкоди не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати та максимального розміру відшкодування моральної шкоди, що не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати (п. 11 Правил). Відповідно до ст. 3 Закону України «Про оплату праці» мінімальна заробітна плата це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт). Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов`язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників. Вищезазначені вимоги закону у поєднанні зі статтями 3 і 8 Конституції України дають підстави для висновку про те, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи, та враховувати засади розумності, виваженості й справедливості. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Вирішуючи питання про покладення відповідальності за завдану позивачу моральну шкоду на відповідача, суд виходить з того, що професійні захворювання виникли у позивача під час його роботи у відповідача, що підтверджується Актом розслідування хронічного професійного захворювання від 27.11.2000 року. За таких обставин суд вбачає, що акціонерне товариство\~«Криворізький залізорудний\~комбінат» повинно нести відповідальність за заподіяну [PERSON] моральну шкоду спричинену професійними захворюваннями пиловим бронхітом, туговухістю. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди суд виходить з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, тяжкості наслідків, які настали в здоров`ї позивача, незворотності таких наслідків, розміру втрати працездатності, відсутності наявності динаміки покращення стану позивача, постійний характер страждань позивача, який переносить постійний фізичний дискомфорт, обмежений в можливості звичайних повсякденних занять та активному спілкуванні, що вносить істотні вимушені зміни у життєвих стосунках, виходячи із засад розумності та справедливості, з урахуванням ступеню втрати професійної працездатності 40%, періоду роботи на підприємстві відповідача 24 роки в підземних умовах на шахті «Октябрьська», судом встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода, тому суд вважає необхідним призначити позивачу компенсацію з відповідача в розмірі 160 000,00 грн. без врахування податку з доходу фізичних осіб. Відповідно до\~ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу. Згідно\~ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На виконання вказаних вимог закону представником позивача надано: розрахунок витрат на правничу допомогу по справі за позовом [PERSON] до акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної втратою працездатності внаслідок професійного захворювання за Договором про надання правничої допомоги та на представлення інтересів від 20.11.2023 року від 04.12.2023 року, згідно якого адвокат Заборський О.В. надав позивачу наступну правничу допомогу: попереднє опрацювання матеріалів та законодавчої бази, що регламентує спірні правовідносини тривалістю 2 години вартістю 2000,00 грн., підготовка правничої позиції, збір доказів, перевірка та підготовка документів тривалістю 2 години вартістю 2000,00 грн., підготовка та подання позовної заяви тривалістю 2 години вартістю 2000,00 грн., судове представництво тривалістю 1 година вартістю 1000,00 грн.; а також Акт приймання-передачі наданих послуг від 04.12.2023 року, згідно якого адвокатом Заборським О.В. надано позивачу [PERSON] послуги з правової допомоги на загальну суму 7000,00 грн. (а.с. 12-13) Проте суд не може погодитись із наведеним розрахунком в повному обсязі, враховуючи співмірність складності справи та виконаних адвокатом робіт адвокатом, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги у розмірі 4000,00 грн. З огляду на те, що позовні вимоги задоволено частково, враховуючи норми ст. 141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору на користь держави в сумі 1600,00 грн.

Outcome: partial