Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до Кам`янського районного суду Черкаської області з вищевказаним позовом. Позивачка просить визнати за нею право власності на частини легкового автомобіля ВАЗ 21099, 2004 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , VIN [NUMBER] , а також стягнути з відповідача на користь позивачки понесені нею судові витрати. Свої вимоги позивач мотивує тим, що перебувала з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі з 22.07.1995 по 23.03.2023 р. Перебуваючи у шлюбних відносинах з відповідачем за спільні кошти 16 квітня 2019 року, вони придбали автомобіль ВАЗ 21099, 2004 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] та згідно з договором купівлі-продажу №7141/2019/1417051, укладеним у ТСЦ м. Черкаси, здійснили перереєстрацію даного транспортного засобу на відповідача. Ухвалою Кам`янського районного суду Черкаської області від 22.11.2023 відкрито провадження по справі, вирішено розгляд даної цивільної справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою Кам`янського районного суду Черкаської області від 26.12.2023 витребувано із Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС України в Черкаській області реєстраційну картку ТЗ марки ВАЗ 21099, державний номерний знак [NUMBER] . Позивачка та її представник у судове засідання не з`явилися, надали до суду заяви з проханням слухати справу без їх участі, підтримали позовні вимоги та наполягали на їх задоволенні в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом надсилання поштової кореспонденції та розміщенням оголошення про виклик особи на офіційному веб-сайті. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Отже, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За приписами ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір. Доказування у цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданої Кам`янським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 16.02.2023 вбачається, що між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, актовий запис №4, прізвище після реєстрації шлюбу: чоловіка - [PERSON] , дружини - [PERSON] (а.с. 6). Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 23.03.2023 року, актовий запис №5, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с. 7). Згідно з реєстраційною карткою ТЗ, наданою РСЦ ГСЦ МВС в Черкаській області, 16.04.2019 року в ТСЦ було укладено договір купівлі-продажу №7141/2019/1417051, та було проведено операцію з перереєстрації ТЗ на нового власника, яким став [PERSON] , по договору, укладеному в ТСЦ. Відповідно до висновку про вартість об`єкта оцінки, який зроблений на підставі аналізу результатів обстеження, проведених техніко-економічних розрахунків і аналізу кон`юнктури ринку, яка склалася на дату оцінки, від 09.11.2023 колісний транспортний засіб марки ВАЗ, модель 21099, рік випуску 2004, номер шасі (рами/кузова) - [NUMBER] , колір синій, реєстраційний номер [NUMBER] , власником якого є [PERSON] , має ринкову вартість 97400 грн. без урахування ПДВ (а.с. 9). Вищезазначений висновок зроблений оцінщиком без огляду ТЗ по факту. Відтак, між сторонами виник спір щодо визнання частки у праві власності на майно, що було набуте під час шлюбу. У зв`язку із чим, виходячи із особливостей даних правовідносин та на підставі статей 60, 61, 63, 69, 70, 71 Сімейного кодексу України (далі СК) по справі необхідно визначити: обсяг та вартість майна, що підлягає поділу; належність його сторонам спору на праві спільної сумісної власності; наявність підстав для поділу і способи такого поділу. Отже, основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК). Відповідно до ч.1 ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 статті 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно з ч.1ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Так по справі позивачка визначила один об`єкт: автомобіль ВАЗ 21099, 2004 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , VIN код [NUMBER] , відповідно до договору купівлі-продажу, укладеного в ТСЦ, від 16.04.2019. Як вбачається зі змісту позовних вимог, позивачка просила визнати за нею право власності на частину автомобіля, тобто право спільної сумісної власності щодо спірного об`єкта. Вимоги про стягнення вартості відповідного майна, виділення в натурі спільного майна, а також визначення їй частки у іншому спільному сумісному майні не заявлено. Враховуючи, що позивачкою доведено факт набуття [PERSON] автомобіля у власність у період їхнього перебування у шлюбі, а також враховуючи відсутність заперечень відповідача, на якого в разі незгоди з позовом покладається тягар доведення та спростування позовних вимог, суд вважає за необхідне визнати право [PERSON] на частину автомобіля як об`єкта спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до вимог ч.1, ч.2 ст.141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що позивачем понесені наступні судові витрати: 1073 грн. 60 коп. по сплаті судового збору, 6000 грн. витрат на правову допомогу, 1000 грн. витрат на проведення оцінки вартості автомобіля.

Outcome: approved