Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-09 00:00:00

07 листопада 2023 року виконавчий комітет Миргородської міської ради як орган опіки та піклування в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Позовна заява обґрунтована тим, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , відомості про батька дитини [PERSON] внесені до актового запису про народження дитини відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України. [PERSON] перебуває на обліку відділу «Служба у справах дітей» як дитина, що опинились в складних життєвих обставинах у зв`язку з проживанням у сім`ї, в якій батьки ухиляються від виконання батьківських обов`язків. Центром соціальних служб міської ради ведеться соціальний супровід [PERSON] у зв`язку з перебуванням у складних життєвих обставинах та за проблематикою залишення дитини в приміщенні квартири без нагляду. Родина [PERSON] знаходиться в полі зору відділу «Служба у справа дітей», Центру соціальних служб міської ради та правоохоронних органів з моменту народження дочки [PERSON] . Відразу після народження дитини [PERSON] відмовилась забирати її з пологового відділення КНП «Миргородська лікарня інтенсивного лікування» Миргородської міської ради, про що 05 квітня 2022 року був складений акт закладу охорони здоров`я та органу внутрішніх справ України про дитину, яку батьки (матір або батько), інші родичі або законний представник відмовилися забрати з пологового будинку, іншого закладу охорони здоров`я. Своє рішення відповідачка пояснювала відсутністю можливості виховувати дитину. Працівниками відділу «Служба у справах дітей» та Центру соціальних служб міської ради проводилась відповідна робота з породіллею щодо зміни намірів залишити дитину в пологовому будинку, але станом на 06 квітня 2022 року [PERSON] так і не змінила своїх намірів. 06 квітня 2022 року виконавчим комітетом Миргородської міської ради було прийняте рішення № 91 «Про влаштування малолітньої [PERSON] до КП «Кременчуцький обласний спеціалізований будинок дитини Полтавської обласної ради». 07 квітня 2022 року дитину було доставлено до КП «Полтавська обласна дитяча клінічна лікарня ПОР» для повного медичного обстеження. У зв`язку з малим розміром плоду було прийнято рішення залишити [PERSON] у відділенні інтенсивного виходжування новонароджених лікарні до набрання нею необхідної ваги. 08 квітня 2022 року [PERSON] звернулась до відділу «Служба у справах дітей» із заявою про повернення їй доньки на виховання. Пояснила, що написала відмову від дитини, знаходячись у стані післяпологової депресії. Після досліджень всіх документів та пояснень виконавчим комітетом Миргородської міської ради було прийняте рішення про передачу дитини на виховання матері. Наприкінці весни поточного року [PERSON] перестала приходити, не відповідала на телефонні дзвінки, не відчиняла двері ні фахівцям Центру соціальних служб, ні працівникам відділу «Служба у справах дітей». До відділу почали надходити телефонні дзвінки від чоловіка, який представився співмешканцем відповідачки [PERSON] . Чоловік повідомляв, що відповідачка часто зловживає спиртними напоями, неналежним чином здійснює догляд за дитиною. 12 жовтня 2023 року на комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Миргородської міської ради було повторно розглянуте питання про стан виконання [PERSON] батьківських обов`язків відносно дочки [PERSON] . Відповідачка знову не з`явилася, хоча напередодні особисто отримала письмове запрошення на комісію та обіцяла бути присутньою. Зважаючи на поведінку відповідачки, її безвідповідальне ставлення до виконання батьківських обов`язків, відсутність бажання змінити ситуацію в родині, комісією було прийнято рішення про підготовку висновку щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої доньки. Таке рішення було прийняте комісією виключно в інтересах дитини, адже вона зараз потребує лікування, повноцінного харчування, належної уваги, здорової психологічної атмосфери навколо, у той час, коли її мати зловживає спиртними напоями, залишає дитину саму вдома, приводить додому знайомих з асоціальною поведінкою, нехтує здоров`ям дочки. Відповідачка свідомо порушує батьківські обов`язки, злісно не виконує вимог та рекомендацій відділу «Служба у справах дітей», Центру соціальних служб, медичних працівників та навмисно ухиляється від лікування алкогольної залежності. Під час спілкування з родичами [PERSON] , матір`ю [PERSON] та рідною сестрою [PERSON] , обидві жінки повідомили, що не можуть взяти [PERSON] до себе на виховання з причини слабкого здоров`я та відсутності матеріальної можливості утримувати дитину. Про інших родичів [PERSON] інформація відсутня. Ухвалою судді від 14 листопада 2023 року відкрито провадження в цивільній справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання по справі (а.с. 36). 11 грудня 2023 року на адресу суду надійшов відзив відповідачки [PERSON] , відповідно до якого вона зазначила, що після народження дитини, (приблизно через вісім місяців) вона почала проживати з [PERSON] , який згодом почав негативно впливати на неї. Більше місяця вона не проживає з [PERSON] , тому що переглянула своє відношення до нього і розірвала з ним усі стосунки, змінила номер телефону, щоб не спілкуватися з ним. Після відібрання дочки [PERSON] і влаштування її до КП «Кременчуцький обласний спеціалізований будинок дитини Полтавської обласної ради» відповідачка відчула, що скоїла проступки, несумісні з вихованням дитини, усвідомила, що може втратити свою дочку назавжди за те, що протягом деякого часу не в повному обсязі виконувала свої обов`язки по вихованню дитини, її поведінка була безвідповідальною і вона дуже жалкує про свої вчинки. Позивачка перестала вживати алкогольні напої, не перебуває на обліку у лікаря психіатра, а за місцем свого мешкання за останній період характеризується позитивно, що засвідчується характеристиками голови домового комітету. У квартирі, в якій вони проживали з дочкою, завжди буде ідеальний порядок і є усі необхідні умови для повноцінного проживання дитини. Вважає, що для дитини буде краще із сім`єю, просила відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 14 грудня 2023 року до суду від виконавчого комітету Миргородської міської ради надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що протягом тривалого часу відповідні служби проводили роботу з [PERSON] , направлену на виправлення асоціальної поведінки останньої. Тенденції до зміни в кращий бік не спостерігалось. Поштовхом до позитивних змін стало лише відібрання дитини, що є крайнім заходом в роботі з батьками, які ухиляються від виконання батьківських обов`язків чи ведуть аморальний спосіб життя. З моменту відібрання [PERSON] у матері, остання жодного разу не відвідала дитину у закладі, в який дівчинку було влаштовано, що підтверджується листом КП «Кременчуцький обласний спеціалізований будинок дитини Полтавської обласної ради» від 13 грудня 2023 року № 1009. Позивач просив в повному обсязі задовольнити позовні вимоги. 21 грудня 2023 року підготовче провадження по справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті (а.с. 81). Представник позивача в судовому засіданні зпросив позов задовольнити з викладених у ньому підстав. Відповідачка та її представник просили відмовити в задоволенні позову, надали пояснення аналогічні викладеними у відзиві. Суд, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до таких висновків. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Положенням ч. 1 ст. 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 05 квітня 2022 року Миргородським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Миргородському районі Полтавської області Півнчно- Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) (а. с. 7). Відомості про батька дитини [PERSON] внесені до актового запису про народження дитини відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України. За змістом ст.ст. 3, 9, 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, у всіх діях щодо дітей, у тому числі коли дитина розлучається з одним з батьків, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Приписами ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя. У відповідності зі ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 141 СК України, мати , батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між особою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той, із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. У висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Миргородської міської ради про доцільність (недоцільність) позбавлення батьківських прав від 01 листопада 2023 року зазначено, що виконавчий комітет Миргородської міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав відповідача щодо її малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (а.с. 30-32). Доказів на спростування наведених фактів, відповідачкою суду не надано. Свідки [PERSON] , [PERSON] пояснили суду, що відповідачка вживала алкогольні напої, оскільки стала проживати з [PERSON] , який мав на неї негнативний вплив. Наразі поведінка [PERSON] стає кращою, однак, напевне сказати, чи зможе повноцінно відповідачка виконувати свої батьківські обов`язки, свідки не можуть. Відповідно до ст. 165 СК України з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до вимог ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пункт 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» закріплює, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки (пункт 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року). У відповідності з ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Судом встановлено, що [PERSON] не виконує своїх батьківських обов`язків відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] . Участі у вихованні, лікуванні не приймає, не турбується про здоров`я дитини. Фінансової допомоги для виховання та утримання дочки не надає, не виявляє у відношенні до неї батьківської турботи, що дійсно вказує на неналежне виконання батьківських обов`язків, свідоме нехтування батьківськими обов`язками в розумінні законодавчих положень. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів є обґрунтованим і таким, що відповідає інтересам дитини та підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 79, 191 СК України аліменти на утримання дитини присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Таким чином, у даному випадку аліменти необхідно стягнути з 07 листопада 2023 року. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави в розмірі 2147,20 грн.

Outcome: approved