Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-16 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідачки, в якому просить стягнути \~ \~ \~ \~надміру виплачену допомогу, внаслідок зловживання з боку відповідача в розмірі 6000 ( шість тисяч) грн. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що [PERSON] через мобільний додаток [PERSON] подала електронну заяву про взяття на облік як внутрішньо переміщену особу та зазначила свою фактичну адресу проживання після переміщення [ADDRESS] . З 22.07.2022 року [PERSON] було взято на облік в управлінні соціального захисту населення адміністрації Індустріального району ХМР, видана довідка ВПО та призначена допомога з 01.07.2022 року. 28.09.2022 року відповідачка звернулась до управління з метою отримання довідки в паперовій формі, однак при спілкуванні з останньою виявилося, що вона з неповнолітньою донькою ще до повномасшабного вторгнення росії в Україну 24.02.2022 року проживала в м.Харкові за вказаною адресою і нікуди не переміщалася. Розмір надміру виплаченої допомоги як ВПО за 01.07.2022 -30.09.2022 рік складає 6000 грн., який відповідачка не сплатила в добровільному порядку.. 23.10.2023 року було відкрито спрощене позовне провадження по справі. В судове засідання сторони не з`явилися, надали суду письмові заяви проханням розглянути справу у їх відсутність на підставі наявних доказів у справі. Відповідачка подала письмові пояснення, відповідно до яких просить відмовити в задоволенні позову. Посилається на те, що дійсно до 24.02.2022 року проживала в м.Харкові, де винаймала житло. 24.02.2022 року вирішила повернутися до місця своєї реєстрації в Запорізьку область, м.Кам`янка-Дніпровська і проживала там до квітня 2022 року. Тая як місто вже було окуповане, вона вирішила повернутися до м.Харкова і оформила статус внутрішньо переміщеної особи, так як коштів не було і вона знову вимушена була винаймати житло. В вересні 2022 року вона влаштувала на роботу і звернулася до УСЗН, щоб відмовитися від статусу ВПО, де написала відповідну заяву. Однак про повернення отриманих коштів її не повідомляли. Порушень закону зі свого боку не вбачає. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та оцінивши їх, приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити, виходячи з наступного: Відповідно до ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру. Адресою покинутого місця проживання внутрішньо переміщеної особи в розумінні цього Закону визнається адреса місця проживання особи на момент виникнення обставин, зазначених у частині першій цієї статті. Судом встановлено та підтверджується самою відповідачкою [PERSON] , що на момент виникнення обставин, зазначених у частині першій ст.1 вказаного закону, а саме на момент повномасштабного вторгнення в Україну держави-агресора росії вона з донькою тривалий час (щонайменше з 2012 року) проживала в [ADDRESS] винаймала житло. Саме з метою уникнення негативних наслідків війни вона покинула своє місце проживання і переїхала в Запорізьку область в м.Кам`янка-Дніпровська. Цей факт переміщення встановлений з пояснень відповідачки, ніякими доказами не підтверджується, але й не спростовується. Однак вказані обставини, викладені відповідачкою не впливають на висновки суду, оскільки як зазначено судом вище адресою покинутого місця проживання внутрішньо переміщеної особи в розумінні цього Закону визнається адреса місця проживання особи на момент виникнення обставин, зазначених у частині першій цієї статті, а саме [ADDRESS] . Не дивлячись на це, [PERSON] через мобільний додаток [PERSON] подала електронну заяву про взяття на облік як внутрішньо переміщену особу та зазначила, що перемістилася з Запорізької області м.Кам`янка-Дніпровська та зазначила свою фактичну адресу проживання після переміщення [ADDRESS] , хоча проживала там станом на 24.02.2022 року (а.с.4) З 22.07.2022 року [PERSON] було взято на облік в управлінні соціального захисту населення адміністрації Індустріального району ХМР, видана довідка ВПО та призначена допомога з 01.07.2022 року ( а.с.5) 28.09.2022 року відповідачка звернулась до управління з метою отримання довідки в паперовій формі, однак при спілкуванні з останньою виявилося, що вона з неповнолітньою донькою ще до повномасшабного вторгнення росії в Україну 24.02.2022 року проживала в м.Харкові за вказаною адресою. Розмір виплаченої допомоги як ВПО за 01.07.2022 -30.09.2022 рік складає 6000 грн (а.с.9-10) Виходячи з викладеного, суд вважає, що відповідачка вказану грошову допомогу як ВПО отримала незаконно, оскільки при подачі електронної заяви про взяття на обрік внутрішньо переміщеної особи вказала недостовірні відомості, в добровільному порядку кошти на рахунок Мінсоцполітики не повернула і тому стягує їх з відповідачки в судовому порядку. Таким чином, позовні вимоги позивача законні, обґрунтовані, підтверджені належними та допустимими доказами, а тому задовольняються судом в повному обсязі. В порядку ст.141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача стягується сплачений ним судовий збір. На підставі викладеного та

Outcome: approved