Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-23 00:00:00

Акціонерне товариство «СЕНС БАНК» звернулось до суду з вказаним позовом, свої вимоги мотивує тим, що 12.06.2007 між ним та [PERSON] був укладений кредитний договір № 490040018, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 48 718,81 доларів США. Скориставшись кредитними коштами, взятих на себе зобов`язань із своєчасного їх повернення кредитних коштів, відповідач не виконав, у зв`язку з чим, заборгованість була присуджена до стягнення з нього в судовому порядку заочним рішенням Шосткинського міськрайонного суду від 15.10.2012. Вказане рішення досі не виконано відповідачем, а тому за період з 13.07.2012 по 01.03.2023 відповідачу нараховано за прострочення виконання зобов`язання: 3% річних, що становить 112 416 грн 08 коп. та інфляційні втрати у розмірі 515 515 грн 14 коп., а всього 627 931 грн 23 коп. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позові просив розглянути справу без його участі, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач про день, час і місце розгляду справи був неодноразово повідомлений, але в судове засідання жодного разу не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, клопотань, про розгляд справи у його відсутності не надав. Зважаючи на вказане, суд, згідно з положеннями ст. 280 ЦПК України, ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі даних та доказів. Дослідивши докази по справі, суд дійшов до такого висновку: Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 12 червня 2007 року між сторонами укладено кредитний договір № 490040018, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 48 718,81 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитом 12% річних, строком до 12.06.2013. (а.с.6-9). Заочним рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 15.10.2022, яке набрало законної сили 26.10.2012, у справі № 1819/4846/12 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» (АТ «СЕНС БАНК») до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 490040018 від 12.06.2007 задоволено повністю. Стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 352 368 грн 52 коп. та судовий збір в сумі 1609 грн 50 коп. За змістом частини третьої статті 11 та частини першої статті 13 ЦК України вбачається, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Законодавець у частині першій статті 509 ЦК України визначив зобов`язання як правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, зокрема, сплатити гроші, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. У силу положення статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною другою статті 625 ЦК України визначено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та три проценти річних від простроченої суми. За змістом статей 509, 524, 533, 534 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження №14-68цс18), від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18) та від 22вересня 2020 року у справі № 918/631/19 (провадження № 12-42гс20). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року в справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18) зроблено висновок, що «за змістом частини другої статті 625ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18). При цьому у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, про те, що правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України). Також Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 02 березня 2016 року у справі №6-2491цс15, за яким дія статті 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а частина п`ята статті 11 ЦК України не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин. Отже, положення статті 625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду. У рішенні суду визнано грошові зобов`язання держави, визначено їх розмір; ці зобов`язання належним чином не виконані, тому в цьому випадку вимоги частини другої статті 625 ЦК України підлягають застосуванню». Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі №916/190/18 (провадження №12-302гс18). У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору у позивача виникло право застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо нарахування інфляційних втрат та трьох відсотків річних, у зв`язку з чим право банку на звернення до суду з даним позовом ґрунтується на вимогах закону. Рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 15.10.2012, яким стягнуто заборгованість за кредитним договором, відповідачем не виконано. Доказів про протилежне суду не надано. З розрахунку заборгованості вбачається, що з 13 липня 2012 року по 01 березня 2023 року сума заборгованості відповідача складає 627 931 грн 23 коп., з яких: 515 515 грн 14 коп. - індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання; 112 416 грн 08 коп. - 3% річних від простроченої суми. (а.с.13) При цьому, визначаючи розмір суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, суд погоджується з розрахунком, наданим позивачем, який є обгрунтованим та не спростований відповідачем. Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи питання щодо судових витрат в справі відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, які складають 9 418 грн 97 коп.

Outcome: approved