Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-23 00:00:00

Стислий виклад\~позиції\~позивача У грудні 2023 року позивачка звернулася до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 11.02.2020 р. від якого мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] . Шлюбні відносини між ними не склалися з причини відсутності спільних інтересів, мають різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння, втратили почуття любові та поваги один до одного. Наразі разом не проживають, спільного господарства не ведуть, вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме її інтересам. Спір про поділ майна відсутній, дитина буде проживати з нею, просить не надавати строку для примирення. У зв`язку з наведеним, позивачка та розірвати шлюб між нею та відповідачем. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі 02.01.2024р. за ухвалою суду відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін (а.с.16). Позиції учасників\~судового\~провадження Відповідно до ч.5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Відповідачу копія позовної заяви з додатками та ухвала про відкриття провадження у справі були направлені за адресою реєстрації, які він не отримав у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою, що відповідно до ч.8 ст. 128 ЦПК України є належним врученням документів (а.с.18, 19), в установлений судом 15-денний строк відзив на позов не направив, але направив заяву від 24.01.2024р., що позов визнає, відзив подавати не буде (а.с.20). Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників судового процесу не надходило. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України судовий розгляд проведено без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин Судом установлено, що 11 лютого 2020 року зареєстрований шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 11.02.2020р. (а.с.3-6). Сторони мають спільного сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 07.03.2020 р. (а.с.10). Відповідно до інформації з Єдиного державного демографічного реєстру № 387518 від 29.12.2023р., відповідач [PERSON] зареєстрований в [ADDRESS] (а.с.15). Мотиви суду Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно ч. 1 ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Отже, аналізуючи зібрані у справі докази, суд вважає, що оскільки спільне життя між позивачкою та відповідачем не склалося, між ними відсутнє взаєморозуміння, так як вони мають різні погляди на життя, спільного господарства не ведуть, разом не проживають, що вказує на те, що збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому дійшов висновку, що шлюб укладений між сторонами слід розірвати. Сторони не змінювали прізвище після розірвання шлюбу, а відтак підстав для вирішення питання про його зміну суд не вбачає. Мотив рішення щодо розподілу судових витрат Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України, ч.3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. За таких обставин, оскільки відповідач позов визнав до початку розгляду справи по суті, а відтак позивачу слід повернути 536,80 грн сплаченого судового збору з державного бюджету. Згідно ст.141 ЦПК України, оскільки позов задоволено, а тому з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути решту сплаченого судового збору у розмірі 536, 80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved