Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-15 00:00:00

06.08.2020 року до Жовтневого районного суду м. Харкова звернулась позивач [PERSON] з позовом, який в подальшому був уточнений, до відповідачів [PERSON] , ТОВ СК «Альфа-Грант» і просить суд стягнути з ТОВ СК «Альфа-Грант» на її користь грошові кошти у розмірі 100 000,00 грн., стягнути з [PERSON] на її користь грошові кошти у розмірі 44 433,74 грн., з яких: матеріальна шкода 41 569,37 грн., 3 % річних - 1 517,53 грн., інфляційні втрати 1 346,84 грн.; стягнути з [PERSON] на її користь моральну шкоду у розмірі 20 000,00 грн. та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 17.08.2019 року о 14 години 45 хвилин поблизу будинку № 1-Б по в`їзду Магістральному в м. Харкові сталося зіткнення автомобілів «Daewoo Lanos», д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , «Alfa Romeo», д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та «Mitsubishi Pajero», д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Причиною ДТП стало те, що [PERSON] , керуючи автомобілем «DaewooLanos», д.н.з. [NUMBER] , в`їхав в стоячий автомобіль «Alfa Romeo», д.н.з. [NUMBER] , який зіткнувся з автомобілем «Mitsubishi Pajero», д.н.з. [NUMBER] . Внаслідок зіткнення автомобілі отримали механічні пошкодження, а водії та власники транспортних засобів - матеріальну шкоду. За фактом ДТП було відкрито кримінальне провадження №12019220000001213 за ч. 1 ст. 286 КК України. Лише 27.02.2020 року була винесена постанова про закриття кримінального провадження. В рамках кримінального провадження проведено експертизи. Висновком судової автотехнічної експертизи №20823/26611 від 18.12.2019 року встановлено, що саме [PERSON] є винним у дорожньо-транспортній пригоді. Висновком автотоварознавчої експертизи № 20822 від 29.11.2019 року встановлено, що внаслідок ДТП [PERSON] заподіяно збитки у розмірі 141 569,37 грн. 27.02.2020 року слідчим відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Харківській області Волковим І.К. винесена постанова про закриття кримінального провадження. Орган досудового розслідування прийшов до висновку, що в діях водія [PERSON] відсутні ознаки складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, а вбачаються ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. 09.07.2020 року Харківським апеляційним судом у справі № 642/1518/20 винесено постанову, якою встановлено вину [PERSON] у порушенні Правил дорожнього руху. Цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів [PERSON] була застрахована у ТДВ СК «Альфа-Грант». Про це позивачу, як власнику транспортного засобу, не було відомо. Поліс відповідача № АО/5943483 був дійсний до 11.06.2020 року. Станом на момент звернення з первісним позовом (06.08.2020 року) у відкритому доступі були відсутні відомості про страхування відповідальності відповідача на момент вчинення ним ДТП. На даний час позивач позбавлений можливості відновити своє порушене право та стягнути шкоду зі страховика ТДВ СК «Альфа-грант» в позасудовому порядку, а тому звертається з цим позовом. Відповідно до п. 4 Полісу № АО/5943483 страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, становить 100000,00 грн. Як встановлено у висновку автотоварознавчої експертизи № 20822 від 29.11.2019 року внаслідок ДТП [PERSON] заподіяно збитки у розмірі 141 569,37 грн. Отже ТДВ «Альфа-Грант» має відшкодувати 100 000,00 грн. позивачу, а [PERSON] - різницю між страховою виплатою та розміром фактичного заподіяння шкоди, а саме 41 56937 грн. Станом на дату подачі позову з урахуванням розміру матеріальної шкоди, яка не сплачена відповідачем: 3 % річних становлять - 1517,53 грн., інфляційні втрати становлять -1346,84 грн., які позивач також просить стягнути з [PERSON] . Крім того позивач вказує, що їй, внаслідок суттєвого пошкодження її транспортного засобу, заподіяна моральна шкода. Ремонт автомобіля, тривалий час розгляду судових справ як в порядку адміністративного судочинства, так і рамках кримінального провадження, позбавили [PERSON] змоги повноцінно виконувати повсякденні справи, обмежили можливість вільно та оперативно пересуватись містом; були причиною переживань щодо пошуку коштів на ремонт автомобіля; зруйновано її плани на значний період часу. Все це принесло позивачу глибокі моральні страждання, а тому [PERSON] просить відшкодувати моральну шкоду, завдану діями відповідача, у розмірі 20 000 грн. У зв`язку з вищевикладеним позивач вимушена звернутися до суду з вказаним позовом. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 21.08.2020 року прийнято позов до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди. Призначено судове засідання. До початку розгляду справи по суті 22.09.2020 року за вх. №25583 відповідачем [PERSON] подано відзив, в якому останній зазначив, що 17.08.2019 року близько 14 години 45 хвилин поблизу будинку [ADDRESS] сталося зіткнення автомобілів «Daewoo Lanos», державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] , «Alfa Romeo», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та «Mitsubishi Pajero», державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] . У результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 281356 від 13.03.2020 року [PERSON] порушив п.13.1 Правил дорожнього руху України, тобто скоїв правопорушення, за яке передбачена відповідальність згідно ст. 124 КУпАП. 18.03.2020 року постановою Ленінського районного суду м. Харкова (справа № 642/1518/20) провадження у справі відносно [PERSON] за ст. 124 КУпАП закрито на підставі п.7 ст.247 КУпАП, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строку накладання адміністративного стягнення. Не погодившись з даною постановою потерпіла особа звернулась до Харківського апеляційного суду зі скаргою, в якій ставились вимоги про скасування вказаної постанови та визнання винним [PERSON] 09.07.2020 року суддею Харківського апеляційного суду постанову судді Ленінського районного суду м. Харкова від 18.03.2020 року скасовано та прийнято нову постанову, якою провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно [PERSON] за статтею 124 КУпАП - закрито на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247\\КУпАП, у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ч. 5 ст. 38 КУпАП. Згідно полісу страхування № А05943483 від 12.06.2019 року, автомобіль [PERSON] , а саме «DaewooLanos», державний номерний знак [NUMBER] , на день скоєння ДТП був застрахований у СК «Альфа-Гарант», що підтверджується інформацією Моторного транспортного бюро, та копією полісу №А05943483 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. За даним полісом страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяно шкоду третім особам під час ДТП, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і в наслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором (те саме вказано й в ст. 6 Закону). Даним полісом забезпечений транспортний засіб-автомобіль «Daewoo Lanos», державний номерний знак [NUMBER] , та встановлено ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну -100000 грн. Не пред`явлення вимог до страховика, за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика, є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі. Після подачі відзиву відповідачем, надійшов уточнений позов [PERSON] до [PERSON] , Товариства з обмеженою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Грант» про стягнення матеріальної та моральної шкоди разом з клопотанням про залучення співвідповідача - ТОВ СК «Альфа-Грант». Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 14.01.2021 року прийнято до розгляду уточнений позов [PERSON] до [PERSON] , Товариства з обмеженою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Грант» про стягнення матеріальної та моральної шкоди. Залучено до участі у справі в якості співвідповідача Товариство з обмеженою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Грант», ЄДРПОУ 32382598, місцезнаходження: м. Київ, вул. Л.Українки, 26. 15.02.2021 року на адресу суду за вх. №4396 від представника відповідача ТОВ Страхова компанія «Альфа-Грант» надійшов відзив на позов, в якому представник зазначив, що відносини сторін у зв`язку з виплатою страхового відшкодування за Полісом врегульовані спеціальним законом - Законом України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі Закон). Крім того, відповідно до положень п. 2.1. ст. 2 Закону, якщо норми Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. Як зазначається у відзиві, товариство не має правових підстав для виплати страхового відшкодування за шкоду, заподіяну майну позивача, позовні вимоги не підлягають задоволенню. При цьому в обґрунтування зазначеного вище твердження, представник відповідача вказує, що норми чинного законодавства в жодному разі не передбачать можливості особи, яка має право на виплату страхового відшкодування, відстрочити чи поновити строк на подачу заяви на виплату страхового відшкодування. Право позивача на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком за договором страхування взятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує в даному випадку трирічним строком з моменту скоєння відповідної ДТП. З позовом до Товариства позивач звернулась також з пропуском річного строку, лише в листопаді 2020 року. Отже, позивач протягом річного строку взагалі не здійснював волевиявлення, спрямованого на одержання страхового відшкодування від Товариства - не звертався, а ні до страховика, а ні до суду з позовом до Товариства. Доводи представника позивача щодо необізнаності позивача про те, цивільно-правова відповідальність [PERSON] забезпечена Товариством станом на момент звернення з первісним позовом (06.08.2020 року) не заслуговують на увагу та спростовуються витягом з централізованої бази Моторного (транспортного) страхового бюро України. До того ж, позивачем не надано суду доказів того що на момент настання ДТП до моменту звернення з позовом до Товариства, позивач чи його представник не мали можливості отримати інформацію про наявність у винуватця Полісу, не надано доказів звернення до МТСБУ, чи доказів про відсутність запису щодо Полісу А05943483 в централізованій базі МТСБУ. Адміністративне та кримінальне провадження тривали з серпня 2019 року, тому позивач та його представник мали достатньо часу для того, щоб встановити наявність чи відсутність договору страхування цивільно-правової відповідальності винуватця в ДТП. Крім того представник відповідача зауважує, що невідомо яким чином зберігався пошкоджений автомобіль, чи експлуатував його позивач в пошкодженому стані протягом 2-х місяців до моменту огляду експертом 31.10.2019 року, що могло вплинути на обсяг та характер пошкоджень. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 28.03.2023 року клопотання представника позивача [PERSON] - [PERSON] про проведення судового засідання в режимі відеоконференції по цивільній справі №639/4912/20 за позовом[PERSON] до [PERSON] , Товариства з обмеженою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Грант» про стягнення матеріальної та моральної шкоди - задоволено. Забезпечено проведення судових засідань в режимі відеоконференції поза межами суду з використанням власних технічних засобів представнику позивача [PERSON] - [PERSON] за допомогою комплексу технічних засобів та програмного забезпечення «EasyCon» за наступними реквізитами: [INFO] У судове засідання 16.01.2024 року учасники справи не з`явилися, повідомлені про дату, час та місце судового засідання належним чином. Представник позивача [PERSON] - адвокат Михайловин Д.В. приймав раніше участь у судових засіданнях, надав вступне слово, в якому позовні вимоги підтримав у повному обсязі, в подальшому надав заяву про відшкодування судових витрат на правничу правову допомогу у розмірі 43 200,00 грн. та заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутність та у відсутність позивача. Відповідач [PERSON] приймав участь у судових засіданнях, надав відзив на позов, однак в подальшому в судові засідання не з`являвся, повідомлений про день і час розгляду справи належним чином. Представник відповідача ТОВ Страхова компанія «Альфа-Грант» приймав участь у судових засіданнях, надав відзив на позов, в якому виклав свої заперечення проти позовних вимог та надав заяву із запереченнями щодо відшкодування витрат на правову допомогу, яка обґрунтована невизнанням позову і відсутністю платіжних документів, що підтверджують оплату позивачем таких послуг. У зв`язку з неявкою в останнє судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові докази, заяви учасників справи, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судовим розглядом встановлено, що 17.08.2019 року близько 14:45 год. поблизу будинку №1-Б по в`їзду Магістральному в м. Харкові сталося зіткнення автомобілів «Daewoo Lanos», д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , «Alfa Romeo», д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та «Mitsubishi Pajero», д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] . За фактом ДТП було відкрито кримінальне провадження №12019220000001213 від 18.08.2019 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. 27.02.2020 року слідчим відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Харківській області Волковим І.К. винесена постанова про закриття кримінального провадження у зв`язку з тим, що в діях водія [PERSON] відсутні ознаки складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, а вбачаються ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с.46-50). Між тим, під час кримінального провадження було проведено судову автотехнічну експертизу №20823/26611, висновком якої від 18.12.2019 року, зокрема, встановлено, що в даній дорожньо-транспортній ситуації дії водія автомобіля «Daewoo Lanos» [PERSON] не відповідали вимогам п.13.1 ПДР України та, з технічної точки зору, знаходились в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди (30-39). Висновком автотоварознавчої експертизи № 20822 від 29.11.2019 року, яка також проведена в процесі кримінального провадження, встановлено, що величина матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Alfa Romeo», д.н.з. [NUMBER] в результаті ДТП станом на 17.08.2019 року складає 141569, 37 грн. (а.с.6-29). Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу власником автомобіля «Alfa Romeo», д.н.з. [NUMBER] , є [PERSON] з 27.07.2018 року (а.с.45). Постановою Харківського Апеляційного суду від 09.07.2020 року апеляційну скаргу задоволено, постанову судді Ленінського районного суду м. Харкова від 18 березня 2020 року - скасовано та прийнято нову постанову. Провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно [PERSON] за статтею 124 КУпАП закрито на підставі пункту 7 частини 1 статті 247 КУпАП, у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення, передбачених частиною 5 статті 38 КУпАП. Даною постановою, зокрема, встановлено, що 13 березня 2020 року працівником поліції складено протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 281356 стосовно [PERSON] за статтею 124 КУпАП, внаслідок порушення ним пункту 13.1. ПДР України, з якого вбачається, що 17 серпня 2019 року о 14 годині 45 хвилин в м.Харків навпроти проїзду Магістрального в районі буд. № 1, керуючи автомобілем Daewoo, д.н.з. [NUMBER] , не обрав безпечної дистанції, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем Аlfa Romeo, д.н.з. [NUMBER] , який зіткнувся з автомобілем Mitsubishi, д.н.з. [NUMBER] , від чого автомобілі отримали механічні пошкодження та було завдано матеріальної шкоди (а.с. 40-44). Цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів «Daewoo Lanos», д.н.з. [NUMBER] , яким керував [PERSON] , була застрахована в ТДВ СК «Альфа-Грант», що підтверджується копією полісу № АО/5943483, який діяв з 12.06.2019 року по 11.06.2020 року, тобто також був чинний на момент ДТП 17.08.2019 року . Вказаним полісом передбачено, що страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, складає 100000,00 грн. (а.с.91-92, 144-149). При подачі уточненого позову 09.11.2020 року за період з 17.08.2019 року по 03.11.2020 року з урахуванням розміру матеріальної шкоди, яка не сплачена відповідачем, позивач надав розрахунок 3 % річних, які становлять 1 517,53 грн., та інфляційних втрат в розмірі 1 346,84 грн. (а.с.117). Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 12 ЦПК України та відповідно до ч.ч. 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. В п. 27 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтями 77, 78, 79, 80 ЦПК України встановлено правила визначення належності, допустимості, достовірності та достатності доказів. Статтею 82 ЦПК України передбачені підстави звільнення від доказування, зокрема, в ч.1 зазначеної статті визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Крім того,відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків визначені статтею 11 ЦК України. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. За своєю правовою природою зобов`язання з відшкодування шкоди, завданої ДТП є деліктним зобов`язанням. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, у якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Аналіз положень ст. ст. 1166, 1167, 1187, 1188 ЦК України свідчить про встановлення в цивільному праві України змішаної системи деліктів, до якої входить: по-перше, правило генерального делікту, відповідно до якого будь-яка шкода (в т.ч. моральна), завдана потерпілому неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; по-друге, правило спеціальних деліктів, яке передбачає особливості відшкодування шкоди, завданої у певних спеціально обумовлених у законодавстві випадках (спеціальними суб`єктами, у спеціальний спосіб тощо). Правило генерального делікту закріплено у ст. 1166 ЦК України стосовно майнової шкоди та у ст. 1167 ЦК України стосовно моральної шкоди. Умовами застосування цих норм є завдання шкоди (майнової, моральної) неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, наявність причинного зв`язку між цими діями (бездіяльністю) і шкодою та вина заподіювача. За правилом генерального делікту відповідальність за завдання шкоди покладається на особу, яка цю шкоду завдала, тобто на безпосереднього заподіювача. Право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним. Потерпілий вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди. Пунктом 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 (далі - Постанова), передбачено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні керуватися положеннями ст. 1166, 1187 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 2 статті 1187 ЦК України, передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Виходячи зі змісту п. 4 вищезазначеної Постанови Пленуму, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Відповідно до п. 11 вищевказаної Постанови, зазначено, що за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред`явлена безпосередньо до винної особи. З моменту, коли сталася ДТП у позивача виникло право вимоги до безпосереднього заподіювача шкоди. Аналогічні правові позиції висловлені колегіями суддів Верховного Суду України у постановах від 11.11.2015 року по справі №6-309цс15 та від 14.09.2016 року по справі №6-725цс16, відповідно до яких зазначено, що право вимоги як до безпосереднього заподіювача шкоди виникає з моменту, коли сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої пошкоджено автомобіль позивача і йому завдано шкоди. Відповідно до ст. 20 Закону України «Про страхування» передбачено перелік обов`язків страховика, зокрема, при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом. Статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно зі ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно зі ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином і в термін, передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно зі ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Положеннями ч. 1 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик,

Outcome: partial