Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-10 00:00:00

позивачка звернулася до суду з даним позовом, в якому просила розірвати шлюб зареєстрований 09 липня 2014 року між нею та відповідачем, після розірвання шлюбу залишити прізвище « [PERSON] », а також визначити місце проживання малолітніх дітей разом з нею. Позов мотивовано тим, що погіршення між сторонами сімейних стосунків призвело до розпаду сім`ї, що є підставою для розірвання шлюбу. Крім того, між подружжям не узгоджено питання щодо місця проживання їх спільних дітей, в зв`язку з чим остання звернулася до суду з вказаним позовом. Представники позивачки в підготовчому судовому засіданні просили ухвалити рішення про розірвання шлюбу між сторонами та відкласти підготовче судове засідання для розгляду справи в частині позовних вимог щодо визначення місця проживання малолітніх дітей. Представник відповідача в суді позов у частині вимог про розірвання шлюбу визнав, просив виділити ці вимоги в окреме провадження та ухвалити рішення про розірвання шлюбу. Представник третьої особи до суду не прибув, повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі. Як вбачається зі змісту ч. 3 ст. 259 ЦПК України, якщо в одному провадженні об`єднані кілька взаємопов`язаних самостійних вимог, суд може ухвалити щодо будь-якої вимоги часткове рішення та продовжити провадження в частині невирішених вимог. Якщо за вимогами, об`єднаними в одне провадження, відповідачем є одна особа, ухвалення часткового рішення не допускається у разі обґрунтованих заперечень з боку відповідача. Суд може вирішити питання розподілу судових витрат у додатковому рішенні після ухвалення рішення за результатами розгляду справи по суті. Беручи до уваги викладене, суд вважає за необхідне ухвалити часткове рішення в частині позовних вимог про розірвання шлюбу між сторонами та продовжити судовий розгляд в частині вимог про визначення місця проживання дитини. Заслухавши представників сторін, які збереження сім`ї вважали неможливим, наполягали на розірвання шлюбу в підготовчому судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 09 липня 2014 року, від якого мають четверо малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Як передбачено ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відтак, судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя й збереження сім`ї є неможливим та інтересам сторін не відповідає, що згідно ч. 2 ст. 112 СК України є підставою для розірвання шлюбу. Таким чином, позовні вимоги ґрунтуються на вимогах Закону й підлягають задоволенню. На підставі викладеного

Outcome: approved