Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-10 00:00:00

Позивач, ТОВ ФК «Кредит-Капітал», звернувся до судуз позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ ФК «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором № 1061457 від 25.04.2020 в розмірі 21 425 грн та понесені судові витрати. Позов обґрунтований тим, що 25.04.2020 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 1061457, згідно умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 5000 грн. Кредитодавцем зобов`язання за договором виконані у повному обсязі шляхом перерахування кредитних коштів на рахунок відповідача. Кредитний договір укладений в електронній формі відповідно до вимог Цивільного кодексу України та Закону України «Про електронну комерцію». У подальшому між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» був укладений договір про відступлення права вимоги № 58-МЛ від 29.12.2020, за яким позивач набув право вимоги за кредитним договором із [PERSON] . Позивач стверджує, що відповідачем зобов`язання за договором не виконані, в зв`язку з чим змушений звернутись до суду за захистом своїх прав. Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому проти позовних вимог заперечувала, просила відмовити в задоволенні позову. При цьому відповідач стверджує, що позивачем не доведено факт отримання відповідачем кредитних коштів, оскільки не надано відповідних первинних бухгалтерських документів. Крім того, відповідач вважає неправомірним пункт договору, в якому передбачено право кредитодавця нараховувати підвищені відсотки після закінчення строку дії договору та не повернення кредиту позичальником, оскільки прострочення зобов`язання є його порушенням, після спливу строку кредитування кредитодавець втрачає право на нарахування процентів, а факт порушення зобов`язання є підставою для застосування встановлених законом санкцій, зокрема ст. 625 ЦК України. Водночас, 08.12.2023 відповідачем подано заяву про часткове визнання вимог, в якій відповідач підтвердив факт отримання кредиту та, відповідно, необхідності сплати передбачених договором процентів за його користування та комісії. Однак, відповідач все ж заперечував правомірність нарахування підвищених відсотків після закінчення строку кредитування та просив відмовити в їх стягненні. Сторони подали заяви про розгляд справи без їх участі. Розглянувши матеріали справи, судом встановлено наступне. 25 квітня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та [PERSON] укладено кредитний договір № 1061457, згідно умов якого кредитодавець зобов`язався надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у розмірі 5000 грн, а позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений договором термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором. Згідно п. 1.3, 1.4 Договору кредит надано строком на 30 днів з 25.04.2020, термін повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом 25.05.2020. При цьому, п. 1.5.1 та 1.5.2 визначено, що комісії за надання кредиту складає 375 грн, а проценти за користування кредитом 1050 грн, які нараховуються за ставкою 0,70 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Факт надання кредиту підтверджується платіжним дорученням № 18634614 від 25.04.2020, згідно якого кредитодавець перерахував на картковий рахунок [PERSON] кошти згідно договору 1061457 у розмірі 5000. За змістом ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається. Частиною 1 статті 1054 Цивільного кодексу України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1, 2 ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Згідно ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. (ч. 2 ст. 639 ЦК України). Таким чином, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму (Постанова першої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 16.12.2020 р. у справі №561/77/19). Аналізуючи порядок укладення кредитного договору у цій справі суд враховує, що договір був підписаний [PERSON] аналогом електронного цифрового підпису у формі одноразового ідентифікатора. Згідно довідки про ідентифікацію (а.с. 9) договір був підписаний [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ) 25.04.2020 о 11:11 із застосування ідентифікатора N11018. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Договір про споживчий кредит підписаний позивачкою за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами. Висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові у справі №524/5556/19 від 12.01.2021. Таким чином, суд дійшов висновку про наявність обов`язку у відповідача повернути отриману суму кредиту, сплатити комісію та відсотки згідно п. 1.5.1 та 1.5.2 кредитного договору. Вирішуючи питання щодо правомірності нарахування [PERSON] підвищених відсотків, суд виходить з наступного. Великою Палатою Верховного Суду у рішенні від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 викладена правова позиція, згідно якої право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частини 2 статті 1050 ЦК України. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Таким чином, підстави для стягнення з відповідача підвищених відсотків, нарахованих на суму заборгованості вже після закінчення строку кредитування, відсутні, а тому позов підлягає частковому задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. Згідно ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. У даній справі судові витрати складаються з судового збору у розмірі 2684 грн, сплаченого позивачем при поданні позову до суду, та витрат на правову допомогу у розмірі 6000 грн, понесених відповідачем. Суд вважає помилковими доводи представника позивача про те, що розмір витрат на правову допомогу, понесених відповідачем, завищений та не відповідає предмету спору, оскільки витрати на правову допомогу у розмірі 6000 грн, на переконання суду, цілком відповідають предмету спору та розміру заявлених позивачем вимог. Факт надання правової допомоги підтверджується актом приймання передачі наданої правничої допомоги № 1 від 16.06.2023 до Договору № 605/15-06-2023 про надання правової допомоги від 15.06.2023, укладеного між відповідачем [PERSON] та адвокатом Цокало Т.М., поданою 08.12.2023 заявою про часткове визнання позовних вимог, а тому суд вважає, що понесені відповідачем витрати на правову допомогу у розмірі 6000 грн підлягають розподілу між сторонами. З урахуванням положень ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати між сторонами пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

Outcome: partial