Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з даним позовом, в обґрунтування позову зазначила, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 30 жовтня 2020 було розірвано. Від шлюбу вони мають спільну дитину - дочку [PERSON] , [INFO] . З 12 січня 2021 року дитині встановлена інвалідність: діагностовано туберозний склероз та інші уточнені форми епілепсії. Вказані захворювання мають досить серйозний характер з тяжкими наслідками для здоров`я. Батько дитини не бере жодної участі у її вихованні. Позивачці самій досить складно утримувати хвору дитину та витрачати чималі кошти на підтримуюче лікування для неї, яке б дозволяло зменшити періодичність та тривалість перебігу хвороби, тим самим зменшити ризик важких відхилень у фізичному розвитку. З метою постійного лікування доньки [PERSON] , позивач вже зверталася до суду щодо стягнення додаткових витрат, які буди здійснені до липня 2022 року. У липні 2022 року дитині було призначено лікування. З липня 2022 року по даний час 2023 року позивачкою на лікування доньки знову було витрачено чималі кошти у сумі 72 848,10 грн. Тому позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь додаткові витрати на лікування неповнолітньої дочки в розмірі 72 848,10 грн. Представник відповідача [PERSON] адвокат Зільберт О.Є. подав до суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги визнав частково, при цьому зазначив, що як вбачається з позовної заяви, позивач забезпечила лікування дитини [PERSON] в медичних закладах приватної форми власності на комерційній основі, якими були виписані направлення на проходження діагностики у медичних діагностичних закладах приватної форми власності на комерційній основі, а також прописані ліки, які відсутні на території України. Частина витрат позивача становить консультації лікаря-педіатра, які відносяться до послуг в мережах первинної медичної допомоги та, які можна отримати безкоштовно, підписавши декларацію з сімейним лікарем. Спеціалізована медична допомога надається безоплатно в закладах охорони здоров`я, що забезпечують надання такої допомоги, з якими головний розпорядник бюджетних коштів уклав договір про медичне обслуговування населення (в межах, визначених договором). Спеціалізована медична допомога надається відповідно до медичних показань за направленням лікуючого лікаря з надання первинної медичної допомоги або лікуючого лікаря закладу охорони здоров`я, що забезпечує надання спеціалізованої медичної допомоги. Отже, витрати позивача на обстеження в розмірі 10220,00 грн не були необхідними, так як така медична допомога могла бути отримана безоплатно в рамках первинної та спеціалізованої медичної допомоги. Щодо лікарських засобів, то з позову вбачається, що позивач мала труднощі з придбанням призначених ліків та користувалась послугами посередників для їх пошуку та придбання, що значно збільшило вартість самих ліків. При цьому, позивач не радилась з відповідачем щодо придбання ліків та не просила його про допомогу в їх пошуках, хоч відповідач має чимало знайомих за кордоном, які могли б допомогти у їх пошуку та придбанні на вигідніших умовах. Позивач витратила на лікування дочки 72848,10 грн впродовж 4 місяців. Тобто, на думку позивача, відповідач спроможний сплачувати 36242,05 грн упродовж 4 місяців, тобто по 9106,01 грн на місяць. Так, відповідач з 02 травня 2022 року працює охоронником у ТОВ «Охоронний підрозділ «Бастіон». Його заробітна плата за останні пів року склала 57989,63 грн, що у середньому 9664,63 грн на місяць. При цьому, відповідач щомісячно сплачує 1/6 частину від усіх видів його заробітку на утримання позивача на час інвалідності дитини, до 01 лютого 2025 року; 1/4 частину всіх видів його заробітку на користь позивача на утримання дочки до досягнення нею повноліття; додаткові витрати на лікування дочки в розмірі 12419,81 грн та 10889,61 грн за виконавчими провадженнями. Тобто, щомісячно з заробітної плати відповідача відраховується 50%, що у середньому становить 4832 грн. Прожитковий мінімум станом на 01 січня 2023 року становить 2589 грн. Таким чином, кошти відповідача, які можуть бути спрямовані на лікування дочки, становлять у середньому 2243 грн. Цих кошти об`єктивно не достатньо для оплати послуг приватних лікарів та закупівлю дорогих ліків, якими скористалась та закупила позивач. Крім того, у відповідача є матір [PERSON] , яка страждає на діабет ІІ типу середньої важкості. Разом з тим, сам відповідач з дитинства страждає на хронічне захворювання - дефект міжшлункової перегородки. Сума, яку відповідач спроможний сплатити протягом одного року за понесені позивачем у 2023 році додаткові витрати на лікування дочки, з урахуванням його фінансового стану, становить 20000 грн. При цьому відповідач зазначив, що у наступному році [PERSON] знову потребуватиме додаткових витрат на лікування, в оплаті яких він також зобов`язаний приймати участь. Крім того, позивач не зазначає та не підтверджує ніякими доказами негативну динаміку перебігу хвороби [PERSON] та не пояснює значне збільшення витрат на лікування дочки у 2023 році порівняно з 2022 роком. Тому у задоволенні позовних вимог в частині стягнення 16424,05 грн додаткових витрат на лікування дочки відповідач просить відмовити. Позивач [PERSON] подала до суду відповідь на відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що вважає, що відповідачем детально не проаналізовано документи медичного характеру, що підтверджують рекомендації та лікарські призначення, не прослідковано перебіг лікування доньки на протязі останніх років та особливості її лікування, що, у свою чергу, свідчить про відсутність зацікавленості відповідача у додаткових витратах на дитину та спростовує факт відсутності попереднього погодження витрат на лікування з ним, як з батьком дитини. Відповідачем не деталізовано суму часткового визнання позову, а лише наведено міркування стосовно фінансової неспроможності його щодо сплати заявленої суми витрат. Позивач зазначила, що препарати на лікування доньки, яка має неврологічне захворювання, призначені їй не вперше та їх призначення та використання підтверджено попередніми рішеннями Іллінецького районного суду Вінницької області про стягнення додаткових витрат, виписками із медичної карти хворого неврологічного відділення КНП «ВОЛПЛ ім. акад. О.І. Ющенка ВОРВ» [PERSON] , доданими до позовної заяви. У відзиві відповідач на основі невірних розрахунків вказує на фінансову неспроможність виплачувати витрати на лікування дитини, у зв`язку із його обов`язком по сплаті аліментів на дитину, дружину, маму-пенсіонерку та власний стан здоров`я, що не відповідає дійсності. Заявлені додаткові витрати на лікування доньки стосуються періоду з липня 2022| року і по даний час, тобто період 1,5 роки. Однак, відповідач у відзиві зазначає, що 72848,10 грн на лікування доньки витрачено за 4 місяці і у разі поділу даної суми на двох батьків, на відповідача лягає обов`язок відшкодовувати 9106,01 грн щомісячно, чим вводить суд в оману стосовно тягаря боргових зобов`язань. Наведені відповідачем розрахунки не звільняють його від участі у додаткових витратах на лікування дитини. яка є крайньою необхідністю, а не забаганкою позивача, про що неодноразово наголошено відповідачем. Позивач же наразі отримує державну соціальну допомогу, яка надається малозабезпеченим сім`ям, у розмірі 1560,30 грн, що вказує на скрутне матеріальне становище матері, з якою проживає дитина із важким неврологічним захворюванням і, яка забезпечує належний догляд і лікування. Представник відповідача адвокат Зільберт О.Є. подав до суду заперечення на відповідь на відзив, в якому зазначив, що відповідач не ставить під сумнів правильність медичних призначень лікарів приватних медичних закладів. Відповідач звертає увагу суду на те, що позивач у своїй відповіді на відзив зазначає, що лікар, який лікував [PERSON] , звільнився з медичного закладу, який надає спеціальну медичну допомогу, тому вона була змушена перейти за ним у приватний медичний заклад. Однак, позивач могла залишити дитину на лікуванні у КНП «ВОЛПЛ ім. акад. О.І. Ющенка ВОРВ» де б їй призначили іншого лікаря і вона б могла надалі отримувати медичні консультації та проходити обстеження безкоштовно. Також позивачу ніхто не заважав звернутися до відповідача за допомогою в пошуках ліків для дитини за кордоном, однак позивач питання лікування дитини вирішила на власний розсуд. Розрахунок фінансової можливості відповідача щодо сплати додаткових витрат на лікування дитини є логічним. Твердження позивача про те, що відповідачем не доведено, що він утримує свою матір не відповідає дійсності, оскільки відповідачем надано документи, які підтверджують, що [PERSON] хворіє на цукровий діабет та потребує догляду. Також відповідач проживає разом зі своєю матір`ю, а значить, що вони мають спільний побут та, що відповідач приймає участь у її утриманні. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Діденко Н.П. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю, просили їх задовільнити з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив на позовну заяву. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Зільберт О.Є. в судовому засідання позовні вимоги визнали частково, лише у частині стягнення додатковим витрат на лікування дитини в розмірі 20000 грн, з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, у решті позовних вимог просили відмовити. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши їх в сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу вони мають спільну дочку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини Серії [NUMBER] (а.с.7). Згідно медичного висновку №1 від 23 січня 2023 року, виписки 13004 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого [PERSON] , дитині встановлено діагнози: туберозний склероз; специфічні епілептичні синдроми; інші уточнені психічні розлади внаслідок ушкодження та дисфункції головного мозку або соматичної хвороби (а.с.8,9). Як зазначає позивач, підтримуюче лікування, яке дозволяло б зменшити періодичність та тривалість перебігу хвороби, тим самим зменшити ризик важких відхилень у фізичному розвитку дитини, потребує чималих коштів. При цьому батько дитини не бере жодної участі у вихованні дочки та на даний час має значну заборгованість по сплаті аліментів. За таких обставин позивачці досить складно утримувати дитину-інваліда та витрачати чималі кошти на підтримуюче лікування. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 185 Сімейного кодексу України передбачено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Так, поряд із аліментами на утримання дитини батьки повинні сплачувати кошти на покриття додаткових витрат на дитину. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається даною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку. Відповідно до даної норми обов`язок брати участь у додаткових витратах на дитину поширюється не лише на тих батьків, хто сплачує аліменти, а й на того з батьків, до якого позов про стягнення аліментів не пред`являвся. У такому випадку такий батько (мати) зобов`язаний нести додаткові витрати на дитину. Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Частина 2 ст. 185 СК України передбачає, що розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Розмір коштів, що стягуються на додаткові витрати, не може бути більше самих додаткових витрат. Суд вирішує, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний приймати участь в цих витратах, виходячи з матеріального та сімейного положення сторін та інших інтересів та обставин, що мають істотне значення, що визначаються так само, як і стягненні аліментів відповідно до ст.ст. 181,182 СК України. У випадку, коли матеріальне положення батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, додаткові витрати можуть бути компенсовані лише частково. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення. Причому, якщо причина, що зумовила додаткові витрати, є триваючою (тяжка хвороба або каліцтво) додаткові витрати можуть фінансуватися наперед із вказівкою або без вказівки кінцевого терміну їх виплати. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. У випадку зміни особливих обставин, на яких ґрунтувалося рішення суду про стягнення додаткових витрат на дитину, кожна із сторін вправі звернутися до суду з відповідною вимогою - збільшення або зменшення суми додаткових витрат. Вищезазначені висновки узгоджуються й з положеннями п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». У пункті 18 вище зазначеної постанови зазначено, що передбачені ст. 185 СК України додаткові витрати на утримання дитини, викликані особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом, тощо) можуть стягуватись лише з батьків і у разі фактичних витрат, їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Судом встановлено, що у липні 2022 року дитині було призначено лікування. Вказане підтверджується, зокрема, копією форми індивідуальної програми реабілітації дитини-інваліда, що видається лікарсько-консультативними комісіями лікувально-профілактичних закладів (а.с.10-12); копією консультативного висновку від 08 липня 2022 року (а.с.16); копією вторинного огляду лікаря-анестезіолога (а.с.17); копією МРТ головного мозку (а.с.18); копією протоколу обстеження (а.с.19); копією УЗД органів черевної порожнини педіатричне та копією первинної консультації дитячого невролога від 21 липня 2023 року (а.с.20); копією УЗД очей педіатричне від 21 липня 2023 року та копією первинної консультації дитячого невролога від 08 липня 2022 року (а.с.21). Як вказав позивач та її представник у судовому засіданні, вказані хвороби потребують постійного придбання спеціальних додаткових ліків, зокрема, які потребують попереднього замовлення, у тому числі з-за кордону. З липня 2022 року по даний час 2023 року позивачкою на лікування доньки знову було витрачено кошти, загальна сума яких становить 72 848,10 грн. Дана сума підтверджена наданими позивачем та наявними у справі письмовими доказами: чеками на придбання таблеток «Сабріл» 500 мг на суму 43 900, 00 грн та експрес-накладними «Нова пошта» про відправку даних ліків на ім`я позивачки; чеками на придбання препарату «КЕППРА» на суму 12 559,40 грн та експрес-накладними «Нова пошта» про відправку даних ліків на ім`я позивачки; чеками на придбання препарату «Сомазина» на суму 6 168,70 грн та експрес-накладними «Нова пошта» про відправку даних ліків на ім`я позивачки (а.с.13-15); чеками з супроводжуючими документами, що підтверджують витрати на обстеження доньки на суму 10 220,00 грн (а.с. 16, 17,19, 20, 21). Відповідач та його представник у судовому засіданні вказали, що позивач забезпечила лікування дитини [PERSON] в медичних закладах приватної форми власності на комерційній основі, якими були виписані направлення на проходження діагностики у медичних діагностичних закладах приватної форми власності на комерційній основі, а також прописані ліки, які відсутні на території України. При цьому, частина витрат позивача становить консультації лікаря-педіатра, які відносяться до послуг в мережах первинної медичної допомоги та, які можна отримати безкоштовно, підписавши декларацію з сімейним лікарем. Спеціалізовану медичну допомогу, яка надається безкоштовно в закладах охорони здоров`я, можна отримати за направленням лікуючого лікаря з надання первинної медичної допомоги або лікуючого лікаря закладу охорони здоров`я, що забезпечує надання спеціалізованої медичної допомоги. Крім того, відповідач та його представник зазначили, що позивач не підтверджує ніякими доказами негативну динаміку перебігу хвороби дочки [PERSON] та не пояснює значне збільшення витрат на лікування дочки у 2023 році порівняно з 2022 роком. Однак, вказане повністю спростовується наданими позивачем та наявними у матеріалах справи доказами, з яких вбачається, що препарати на лікування [PERSON] , яка має неврологічне захворювання, призначені їй не вперше, їх аналогічне призначення та використання підтверджено, зокрема, випискою із медичної карти хворого неврологічного відділення КНП «ВОЛПЛ ім. акад. О.І. Ющенка ВОРВ» від 29 вересня 2023 року, а також випискою із медичної карти хворого неврологічного відділення КНП «ВОЛПЛ ім. акад. О.І. Ющенка ВОРВ» від 20 серпня 2020 року (а.с.78), копією консультативного висновку від 08 липня 2022 оку (а.с.16, 79). Дані ліки не були прописані медичними закладами приватної форми власності, як стверджує відповідач, адже препарати «Сабріл» та «Кепра» на протязі тривалого періоду у 2020-2023 роки були призначені у державній установі МОЗ КНП «ВОКПЛ ім. акад. О.І. Ющенка ВОР», що прослідковується із виписок даної установи (а.с.9,10-12, 78). Щодо препарату «Сомазина», то як прослідковується з наявних у справі письмових доказів, даний препарат було призначено [PERSON] лікуючим лікарем Марценюк Н.В. , на обліку у якої дитина перебуває ще з 2020 року (а.с.78), коли лікар працювала у державній установі КНП «ВОЛПЛ ім. акад. О.І. Ющенка ВОРВ» та займалася лікуванням дитини, знала особливості перебігу її захворювання. Наразі даний лікар працює у клініці «АКСІС» та продовжує лікування дитини, що прослідковується знову ж таки із виписки та консультативного висновку за підписом одного і того ж лікаря (а.с. 79). Як вбачається з матеріалів справи, дитина [PERSON] має досить серйозне захворювання неврологічного характеру, тому її обстеження та лікування здійснюється позивачем з урахуванням досягнення найкращих результатів лікування. Посилання відповідача на отримання послуг лікарів поза межами первинної медичної допомоги, передбачає, згідно наведених ним же норм законодавства, консультування, діагностику та лікуванні найбільш поширених хвороб, до яких діагноз [PERSON] не належить. Щодо зауважень відповідача про те, що у нього на утриманні є мати [PERSON] , яка страждає на цукровий діабет ІІ типу середньої важкості, крім того, він сам страждає з дитинства хронічним захворюванням: дефект міжшлункової перегородки, на підтвердження чого надав відповідні документи (а.с.53,55,58), то суд не вважає це за поважну причину, яка б вказувала на неможливість брати участь у додаткових витратах на дитину. Крім того, відповідачем не надано доказів, що мати перебуває на його утриманні. Разом з тим, [PERSON] є працездатним, про що свідчить довідка з місця його роботи (а.с.54). Щодо наявності хронічного захворювання у самого відповідача, то воно не відображає стан здоров`я на момент виникнення спірних правовідносин, оскільки мало місце ще станом на 1991 рік, тому наразі не є належним доказом неможливості нести додаткові витрати на лікування дитини. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення додаткових витрат на дитину є обґрунтованими та повністю підтверджені наявними у справі та дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами, при цьому, вони в жодній мірі не спростовані належними та допустимими доказами відповідача. При визначенні розміру додаткових витрат, суд враховує, що батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини та зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, та зважає на те, що позивач особисто понесла додаткові витрати на дитину [PERSON] , [INFO] , з 2022 року і по час звернення до суду в розмірі 72848,10 грн., що підтверджено наявними у справі письмовими доказами, а відповідач не брав участі у вказаних додаткових витратах на дитину, відтак, стягненню з відповідача підлягає 50% від вартості понесених витрат на дитину, що складає 36424,05 грн. За приписами ч.1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до частини 2 статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Таким чином, так як позивач скористалася допомогою адвоката, про що свідчить договір про правничу допомогу від 04 листопада 2021 року та додаткова угода №2 від 18 жовтня 2023 року до договору про надання правничої (правової) допомоги №143 від 04 листопада 2021 року (а.с.22-24) та квитанція № 143 від 18 жовтня 2023 року про сплату за його послуги коштів в розмірі 2000,00 грн (а.с.26), суд, враховуючи, що позовні вимоги задоволені повністю, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені нею витрати на професійну правничу допомогу На підставі викладеного,

Outcome: approved