Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-17 00:00:00

\~ \~ \~ \~09.11.2022 року судом зареєстровано позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , яку позивач уточнив 18.11.2022 року на виконання ухвали про залишення позову без руху (т. 1 а.с. 63-67) і мотивував тим, що йому на підставі свідоцтва про право власності на житло від 10.03.1994 року № 1627 та свідоцтва про право на спадщину за законом належала квартира [ADDRESS] , а також дача та гараж в м. Ладижині Вінницької області. Позивач є людиною похилого віку. За віком та станом здоров`я потребував сторонньої допомоги та моральної підтримки. В м. Ладижині близьких родичів у нього не було, проте в м. Вінниці проживала онука його сестри відповідач [PERSON] . Разом із своїм родичем [PERSON] відповідач переконала його продати квартиру в м. Ладижині, а також гараж і дачу та купити квартиру в м. Вінниці. Позивач погодився на таку пропозицію, проте за умови, що квартира буде оформлена на його ім`я. 29.08.2019 року позивач продав свою квартиру за 26\~000 доларів США, проте гроші під час укладення договору отримав [PERSON] і одразу поїхав в банк, щоб здійснити їх обмін на купюри нового зразка. В цей же період позивач продав у м. Ладижині гараж за 2\~000 доларів США в дачу за 1\~800 доларів США. Всього позивач передав [PERSON] на зберігання та для подальшого оформлення договору купівлі-продажу квартири в м. Вінниці 29\~500 доларів США. Через деякий час відповідач та [PERSON] знайшли квартиру в [ADDRESS] , оформили договір купівлі-продажу і допомогли йому з речами вселитись в цю квартиру. 29.09.2019 року під час реєстрації місця проживання позивач дізнався, що договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] оформлений 30.08.2019 року на [PERSON] . Договір посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Циц Н.В. за реєстр. № 1493. Оскільки квартира фактично була придбана за його кошти, але покупцем за договором вказана [PERSON] , в жовтні 2020 року позивач звернувся в поліцію із заявою про порушення кримінальної справи щодо шахрайських дій відповідача [PERSON] та [PERSON] , проте станом на 2022 рік ці особи до кримінальної відповідальності за ст. 190 КК України не притягнуті. Зазначаючи правовою підставою ст.ст. 3, 13, 203 ч. 3, 655, 215 ч. 1, 217 ЦК України, [PERSON] просив визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 30.08.2019 року, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Циц Н.В. за реєстр. № 1493 в частині визнання покупцем по даному договору [PERSON] ; перевести права покупця по договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 30.08.2019 року, посвідченому приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Циц Н.В. за реєстр. № 1493 на позивача [PERSON] ; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. Судом вчинені наступні процесуальні дії. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області (суддя Борисюк І.Е.) від 02.12.2022 року було прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у даній справі. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області (суддя Борисюк І.Е.) від 28.04.2023 року було припинено врегулювання спору за участю судді в цивільній справі № 127/25661/22 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу та переведення прав покупця за договором купівлі-продажу. Поновлено провадження у справі та передано її на розгляд іншому судді, визначеному в порядку ст. 33 ЦПК України. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.05.2023 року цивільну справу № 127/25661/22 розподілено для розгляду судді Вінницького міського суду Вінницької області Вохміновій О.С. Ухвалою суду від 02.05.2023 року було прийнято до розгляду цивільну справу № 127/25661/22 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу та переведення прав покупця за договором купівлі-продажу та призначено підготовче засідання з викликом учасників справи. Ухвалою суду від 19.07.2023 року закрито підготовче провадження у даній справі, призначено її до судового розгляду по суті та витребувано докази. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав відповідно до уточненої позовної заяви. Суду пояснив, що спірна квартира в м. Вінниці була придбана відповідачем за кошти, що були ним отримані від продажу належного йому нерухомого майна в м. Ладижині (трикімнатної квартири, вартістю 26\~000 доларів США, дачі, вартістю 1\~800 доларів США та гаража 2\~000 доларів США). Оскільки він є людиною похилого віку і ніколи не мав справ із валютою, а також побоювався тримати таку суму готівкою, він передав отримані долари [PERSON] для подальшого придбання квартири на його ім`я в м. Вінниці. Також була домовленість, що відповідач [PERSON] буде доглядати його і це житло залишиться їй. Однак, такі домовленості [PERSON] та [PERSON] не виконали. Квартиру в м.Вінниці він не шукав і не обирав, з продавцем він не бачився, квартиру придбали без його участі, лише через деякий час [PERSON] допоміг йому перевезти речі і поселитись. В квартирі він зареєстрований, проживає з 2019 року, сплачує комунальні послуги. Відповідач з дітьми проживає в іншому місці. Оскільки фактично квартира була придбана за його кошти, але шахрайським шляхом оформлена на [PERSON] , просив визнати договір купівлі-продажу від 30.08.2019 року недійсним в частині покупця та перевести права покупця на нього. Допитаний в судовому засіданні 06.11.2023 року як свідок позивач [PERSON] підтвердив, що гроші після продажу квартири в сумі 26\~000 доларів США отримала не [PERSON] , а [PERSON] , саме він у нотаріуса рахував гроші разом із ріелтором, а потім забрав їх. Він особисто гроші в руках не тримав. Крім того, в 2019 році він продав свою дачу [PERSON] за 1800 доларів США і гараж [PERSON] за 2000 доларів США і також ці гроші віддав [PERSON] . Після продажу квартири він ще певний час проживав в м. Ладижині, поки [PERSON] і [PERSON] робили ремонт в квартирі в м. Вінниці. Представник відповідача адвокат Малик О.В. подав відзив на позов (а.с. 94-100). В судовому засіданні позов не визнав, суду пояснив, що 30.08.2019 року відповідач [PERSON] придбала спірну квартиру за особисті грошові кошти, всього сплатила по договору 436\~934 грн. Коштів для придбання квартири у м. Вінниці позивач [PERSON] не надавав і при купівлі цієї квартири присутнім не був. Крім того, позивач не є стороною договору, який оскаржує і правових підстав для переведення на нього прав покупця по договору немає. Вважає, що позов до [PERSON] не доведений, тому просив відмовити в його задоволенні. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позов не визнала. Суду пояснила, що [PERSON] це брат бабусі, ніяких домовленостей із позивачем щодо догляду за ним не було. Квартиру в м. Вінниці вона шукала давно, заощаджувала кошти, частково позичила і 30.08.2019 року за допомогою ріелтора придбала житло по [ADDRESS] за 436\~934 грн. [PERSON] вона зареєструвала в своїй квартирі на прохання бабусі, оскільки він продав квартиру в м. Ладижині і не мав де жити, а також для отримання ним пенсії по місцю реєстрації. Наразі позивач проживає в належній їй квартирі з невідомою особою, яка вселилась без її відома, з цього приводу вона зверталась до поліції. [PERSON] це її дядько, чи має він відношення до продажу позивачем квартири в Ладижині їй не відомо. Коштів від продажу квартири [PERSON] вона не отримувала і [PERSON] їй не передавав. Просила врахувати, що з позивачем ніколи не обговорювала питання спільного придбання з ним житла в м. Вінниці. Вимог до неї про повернення коштів [PERSON] ніколи не пред`являв. Свідок [PERSON] суду пояснив, що купив у [PERSON] квартиру в м. Ладижин за 26\~000 доларів США, жодної копійки позивач не уступив. Розрахувався у нотаріуса, віддавши кошти особисто [PERSON] . Він разом і родичем [PERSON] та ріелтором їх перерахував і склав в чорну сумку. Квартиру позивач продавав, оскільки мав намір проживати в м. Вінниці. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що його брат купував у м. Ладижин квартиру і він на прохання брата був присутнім у нотаріуса. Брат розрахувався з [PERSON] в повному обсязі, розклав купюри на стіл, [PERSON] перерахував гроші, але кому він потім їх віддав не знає. Після продажу квартири позивач ще місяць у ній жив, ніяких претензій щодо розрахунку не пред`являв, розповідав, що купив квартиру в м. Вінниці. Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає. Судом встановлено, що 29.08.2019 року на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого нотаріусом, [PERSON] продав [PERSON] квартиру [ADDRESS] . За домовленістю сторін продаж вчинено за 202\~353 грн., які продавець отримав від покупця повністю до підписання цього договору (а.с. 11-12 т.1). \~ \~ \~ \~30.08.2019 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Циц Н.В. за реєстр. № 1\~493 було посвідчено договір купівлі продажу квартири [ADDRESS] , між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] (а.с. 13-14 т.1). Продаж вчинено за 436\~934 грн. \~ \~ \~ \~Згідно довідки Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради в квартирі [ADDRESS] , [PERSON] зареєстрований з 17.09.2019 року (а.с. 15 т. 1). Крім нього у вказаній квартирі зареєстровані: з 09.09.2019 року [PERSON] та її діти - [PERSON] , 2021 р.н., [PERSON] , 2022 р.н. \~ \~ \~ \~13.10.2020 року поліцією зареєстровано заяву [PERSON] по факту заволодіння [PERSON] протягом 2019 року грошовими коштами у великих розмірах. 13.10.2020 року Вінницькою обласною прокуратурою були внесені відомості до ЄРДР за № 42020020000000339 за ч. 3 ст. 190 КК України (а.с. 18). В судовому засіданні були оглянуті матеріали кримінального провадження і встановлено, що 03.07.2023 року кримінальне провадження № 42020020000000339 від 13.10.2020 року було закрите у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України. Із постанови про закриття, зокрема, вбачається про відсутність доказів, які б підтверджувати, що [PERSON] чи інші особи заволоділи майном [PERSON] шляхом обману чи зловживання довірою. Під час досудового розслідування свідки [PERSON] і [PERSON] надали покази про те, що після продажу квартири в м.Ладижин, належної [PERSON] , останній добровільно надав згоду на оформлення права власності на придбану в майбутньому квартиру в м. Вінниці на [PERSON] . З вересня 2019 року [PERSON] і [PERSON] почали проживати разом, але через створення [PERSON] нестерпних умов для проживання з кінця лютого 2020 року [PERSON] почала проживати окремо (а.с. 169, 172 173 т.1). Вирішуючи питання про наявність правовідносин між сторонами, а також враховуючи те, що позивач оскаржує правочин (договір) купівлі-продажу нерухомого майна, стороною якого він не є, суд при вирішенні спору застосовує відповідні норми глав 16, 54 ЦК України. Так, відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до\~ст.\~215\~ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені\~частинами першою - третьою,\~п`ятою\~та\~шостою статті 203\~цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до положень Цивільного кодексу України\~правочин може бути визнаний судом недійсним лише з підстав, визначених кодексом (ч. 1-3, 5, 6 ст. 203, ст. 215, 218-235). Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними (ч. 5 ст. 203 ЦК України). Відповідно до вимог ст. 217 ЦК України, недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Частиною 1\~ст. 626 ЦК України\~визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно вимог частини 1\~ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6\~цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до\~ст.\~628 ЦК України\~зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно достатті 629\~ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну суму (ст. 655 ЦК України). Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі (ст. 657 ЦК України). Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способи захисту прав визначені ст. 16 ЦК України. Особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачено нормою матеріального права, або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом. Якщо ж спеціальними нормами конкретні заходи не встановлені, то особа має право обрати спосіб із передбачених\~статтею 16 ЦК України\~з урахуванням специфіки порушеного права й характеру правопорушення. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] є недійсним в частині покупця, оскільки квартира фактично придбана за його кошти, тому просив визнати недійсним договір в цій частині і перевести на нього права і обов`язки покупця. В судовому засіданні встановлено, що оспорюваний позивачем договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 30.08.2019 року був укладений між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] , за 436\~934 грн. (а.с. 13-14 т. 1). Відповідно до ст. 638 ЦК України сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Разом з тим, матеріалами кримінального провадження, зокрема показаннями свідків [PERSON] , [PERSON] і постановою слідчого про закриття кримінального провадження від 03.07.2023 року підтверджено, що квартира в м. Вінниці придбана за кошти від продажу квартири [PERSON] в м. Ладижин, проте покупцем за договором є [PERSON] і саме на неї оформлене право власності на житло. Ознак шахрайства чи зловживання довірою в діях будь-яких осіб не встановлено. Також в судовому засіданні і позивач, і відповідач підтвердили, що домовленості між [PERSON] і [PERSON] (продавцем) на купівлю-продаж квартири, а також на встановлення цивільних прав і обов`язків за цим договором, не було. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості (ст. 6 ЦК України). Як зазначено у постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 14.02.2022 у справі № 346/2238/15-ц (провадження № 61-14680 сво 20), нормами ЦК України не допускається такої правової конструкції, як позов про визнання недійсним договору в частині сторони договору. Стаття 235\~ЦК України не може бути підставою для визнання правочину удаваним в частині сторони, оскільки це суперечить її положенням. Цією ж постановою Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду відступив від висновку, викладеного у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22.07.2020 у справі № 265/3310/17 (провадження № 61-2308св19), а також у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 08.12.2021 у справі № 466/8968/19, провадження № 61-1188 св 21, за змістом яких було вказано, що за умови доведеності, що за договором купівлі-продажу майно насправді було куплено не зазначеним у договорі покупцем, а іншою особою, за її кошти, суд може визнати, що вказаний договір у частині, що стосується покупця, є удаваною угодою і що дійсним покупцем за цим договором є особа, для якої за її кошти було придбано майно. Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що позивачем обраний невірний спосіб захисту, який не передбачений нормами ЦК України. Крім того, належними відповідачами у спорах про визнання правочинів недійсними, є насамперед, сторони правочину. Оспорюючи договір купівлі-продажу, позивач не залучив до участі в справі іншу сторону правочину продавця [PERSON] , що є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову (ВП ВС від 12 листопада 2019 року у справі № 904/4494/18). Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 2\~ст. 12 ЦПК України). Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Таким чином, позивач не довів належними і допустимими доказами позовних вимог і обрав спосіб захисту, який не передбачений нормами ЦК України, тому підстав для задоволення його позову немає. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір слід залишити за рахунок позивача.

Outcome: dismissed