Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-10 00:00:00

Представник позивача адвокат Крицина Ю.О. звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просила визнати дійсним договір купівлі-продажу, укладений 05.02.2005 між [PERSON] та [PERSON] стосовно гаражу № [NUMBER] , який розташований за адресою: [ADDRESS] , та визнати за позивачем право власності на вказаний гараж. В обґрунтування позову вказувала, що 05.02.2005 року між нею та [PERSON] , [INFO] було досягнуто усної домовленості про укладення договору купівлі-продажу гаража [ADDRESS] . Дійшовши згоди з продавцем в відношенні всіх умов майбутнього договору купівлі-продажу, 05.02.2005 року позивач сплатив [PERSON] грошову суму в розмірі 1000 доларів США (одна тисяча доларів США), а той в свою чергу передав позивачу, як покупцю, ключі від гаражу, пообіцявши в термін до 01.06.2005 року надати всю необхідну правову та технічну документацію для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, про що було складено письмову розписку. Однак, з часу фактичного виконання умов договору купівлі-продажу гаражу, передачі повної суми вартості, передачі його в користування позивачу, як покупцю, що є суттєвими умовами даного договору, до домовленого часу сторонами, [PERSON] не надав правову та технічну документацію на спірний об`єкт нерухомості, та не оформив відповідно до діючого законодавства України порядку перехід права власності нерухомого майна, [INFO] [PERSON] помер. Спадщину після його смерті прийняла дружина [PERSON] - [PERSON] , [INFO] за спадковою справою №294/2006, відкритою Чугуївською державною нотаріальною конторою Харківської області. Однак, [INFO] спадкоємиця продавця теж померла. За життя 24 червня 2019 року [PERSON] склала заповіт, відповідно до якого на випадок смерті зробила розпорядження, що всі її права та обов`язки, які належать на момент складання цього заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть належати у майбутньому, та все належне їй рухоме та нерухоме майно, де б воно не було, і з чого б не складається, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що за законом вона матиме право, заповіла своїй доньці [PERSON] . [PERSON] , [INFO] , 05.04.2016 року спадщину після смерті матері прийняла та належним чином оформила. Зазначала, що об`єкт нерухомості, що є предметом даного спору до складу спадщини не входив, у зв`язку з відсутності правовстановлюючого документа про право володіння майном спадкодавцем. Позивачем протягом усього часу неодноразового здійснювалися спроби щодо спонукання спадкоємиці [PERSON] , що є продавцем за усним договором купівлі-продажу, нотаріально оформити правочин з купівлі продажу гаража [ADDRESS] . Однак, не заперечуючи проти володіння позивачем даним нерухомим майном, спадкоємиця не здійснила передбачених діючим законодавством України дій, щодо оформлення переходу права власності на спірне нерухоме майно позивачу через відсутність правової та технічної документації у останніх. Таким чином, зі смертю продавця - власника об`єкту нерухомості, втрачено будь-яку можливість для нотаріального посвідчення укладеного договору. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав заяву про підтримання позовних вимог, просив розгляд справи проводити за його відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надала заяву про визнання позовних вимог, просила розгляд справи проводити за її відсутності. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Згідно наданої розписки від 05.02.2005 [PERSON] отримав від [PERSON] за проданий ним гараж за адресою: [ADDRESS] , грошові кошти в розмірі 1000 (одна тисяча) доларів США. Також вказано, що оформлення права власності на гараж, а також його ремонт [PERSON] дозволяє покупцю [PERSON] . Спірний гараж знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується звітом про оцінку майна - гаражу, загальною площею 21,5 кв.м. [INFO] [PERSON] помер. Спадщину після його смерті прийняла дружина [PERSON] - [PERSON] , [INFO] яка померла, [INFO] . За життя 24 червня 2019 року [PERSON] склала заповіт, відповідно до якого на випадок смерті зробила розпорядження, що всі її права та обов`язки, які належать на момент складання цього заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть належати у майбутньому, та все належне їй рухоме та нерухоме майно, де б воно не було, і з чого б не складається, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що за законом вона матиме право, заповіла своїй доньці [PERSON] . [PERSON] , [INFO] , 05.04.2016 року спадщину після смерті матері прийняла та належним чином оформила. Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 06.11.1971 [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] . Після реєстрації шлюбу присвоєні прізвища, чоловіку « [PERSON] », дружині « [PERSON] ». Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Після укладання розписки та передачі повної суми вартості, відповідач надав всю правову та технічну документацію на спірний об`єкт нерухомості, оформлену на своє ім`я для нотаріального посвідчення правочину, та передав ключи для користування будівлею. Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 657 ЦК України передбачено що, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Згідно ст. 662 ЦК України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу а також, одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства. На підставі ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. З першого січня 2013 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та інших законодавчих актів", яким ч. 3 ст. 640 ЦК викладено в новій редакції, згідно з якою договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним із дня такого посвідчення, а з ч. 2 ст. 657 ЦК виключено слова "та державної реєстрації". Таким чином, з цього часу не передбачено державної реєстрації правочину, якщо в договорі не передбачено інше. Аналогічна позиція викладена в пункті 2 листа ВССУ від 28 січня 2013 року № 24-150/0/4-13. Відповідно до положення абз. 4 п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», яким передбачено, що у зв`язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених ст.ст. 218 та 220 ЦК. Правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін (ст. 209 ЦК України). На підставі ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року № 9 роз`яснив, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст.ст. 210, 640 ЦК України пов`язується з їх державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов`язків для сторін. Однією з умов застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. У даному випадку між сторонами мають місце саме зазначені вище правовідносини. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ч. 3 ст. 334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Суд приймає до уваги, що визнання позову відповідачем не суперечить вимогам закону, не порушує права та законні інтереси інших осіб, а також оскільки сторони домовились щодо усіх істотних умов укладеного між ними правочину купівлі-продажу вищевказаного нерухомого майна, фактично відбулося повне виконання правочину (були передані ключі та правовстановлюючі документи на нерухоме майно), даний правочин відповідає дійсній волі сторін, що підтверджується розпискою від 05.02.2005, однак підстави для нотаріального посвідчення вказаного правочину відсутні з незалежних від сторін зазначених вище обставин. Вказаний правочин на даний час не потребує державної реєстрації, а тому порушене право підлягає захисту у судовому порядку.

Outcome: approved