Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на дитину. Позивач просить стягнути з відповідача на свою користь додаткові витрати на утримання сина, [PERSON] , [INFO] у розмірі 7 750 грн. Мотивуючи позовні вимоги тим, що у період з 12 серпня 2007 по 05 лютого 2010 року вона перебувала у шлюбі з відповідачем. [INFO] в них народився син - [PERSON] . 05 лютого 2010 року шлюб між ними було розірвано. На підставі рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 23.10.2009р. з відповідач на її користь в інтересах дитини стягуються аліменти у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Протягом всього часу син проживає лише з нею та всі додаткові витрати по утриманню дитини несе лише вона. Крім того, з листопада 2022 року по теперішній час відповідач взагалі не сплачує аліменти та має заборгованість зі сплати аліментів станом на 01.06.2023 р. у розмірі 23 572 грн. 50 коп. На теперішній час їх син вступив на навчання до Відокремленого структурного підрозділу «Миргородського фахового коледжу імені Миколи Гоголя Національного університету «Полтавська політехніка імені Юрія Кондратюка». Згідно договору про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівців № 18/2302 від 01.08.2023р. навчання є оплатним та складає 15500 грн. за рік. Нею 09 серпня 2023 року було внесено платіж за навчання дитини за 2023/2024 навчальний рік, що складає 15 500 грн. На підставі вищевикладеного вона вважає, що відповідач зобов`язаний прийняти участь у витратах, пов`язаних з навчанням їхньої спільної дитини у Відокремленому структурному підрозділі «Миргородський фаховий коледж імені Миколи Гоголя Національного університету «Полтавська політехніка імені Юрія Кондратюка» у розмірі половини від понесених нею додаткових витрат, тобто у розмірі 7750 грн. Ухвалою суду від 09.10.2023 року провадження у справі було відкрито та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням сторін. 24.11.2023 до суду надійшов лист відповідача, відповідно до якого відповідач не згоден з позовом. Відповідач зазначає, що платить аліменти кожного місяця в розмірі 50% від прожиткового мінімуму, так як він працює на мінімальну зарплату, до цього рік не працював, рік перебував у центрі зайнятості, але завжди виконував свої обов`язки по сплаті аліментів. Відповідач вважає не правдивим твердження позивача про те, що вінвзагалі не сплачує аліменти. На підтвердження сплати аліментів відповідач надав копії чеків про перерахунок грошових коштів на ім`я позивача (а. с. 39-52). Позивач в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового розгляду повідомлена належним чином, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала повністю та просила суд їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив не надав. Згідно із ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив і якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи згоду позивача суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність відповідача на підставі наявних у справі даних та доказів, відповідно до ст. 223 ч. 4 ЦПК України та ухвалення заочного рішення відповідно до ст. 280 ЦПК України. В зв`язку з неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. З копії свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 29 лютого 2008 року вбачається, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] (а. с. 6). 05 лютого 2010 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу від 05.02.2010 р. серія [NUMBER] з відповідним актовим записом № 6 (а. с. 8). На підставі рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 23.10.2009 р. з відповідача на користь позивачки стягуються аліменти у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на утримання сина [PERSON] , [INFO] . Відповідач має заборгованість по сплаті аліментів, яка станом на 01.11.2023 складає 34262,37 грн (а. с. 9, 58). Позивачка зазначила, що протягом всього часу син проживає лише з нею та всі додаткові витрати по утриманню дитини несу лише вона, що не заперечувалося відповідачем. Син сторін [PERSON] , [INFO] , вступив на навчання до Відокремленого структурного підрозділу «Миргородського фахового коледжу імені Миколи Гоголя Національного університету «Полтавська політехніка імені Юрія Кондратюка», що підтверджується Договором № 66 про надання освітніх послуг відокремленим структурним підрозділом «Миргородський фаховий коледж імені Миколи Гоголя Національного університету «Полтавська політехніка імені Юрія Кондратюка» від 28.07.2023 р. (а.с. 10-11). Згідно договору про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівців № 18/2302 від 01.08.2023 р. навчання є оплатним, вартість платної освітньої послуги за 2023-2024 навчальний рік складає 15 500 грн, або 1-й платіж 7750 грн. та 2-й платіж 7750 грн. (а. с. 12-13). Позивачем, [PERSON] 09 серпня 2023 року було внесено платіж за навчання сина [PERSON] за 2023-2024 навчальний рік, що складає 7750 грн (а. с. 14). Статтею 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (яку ратифіковано Україною 27.02.1991 року) визначено право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Ухвалою колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 8 грудня 2010 року з якої вбачається наступний правовий висновок: участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів, і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі виникнення спору. Згідно положень ст. 141СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. У відповідності до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти усіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу змагальності та однакової відповідальності обох батьків за виховання умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Позивачем зазначено, що додаткові витрати на дитину складаються з витрат на навчання сина [PERSON] , [INFO] , у Відокремленому структурному підрозділі «Миргородський фаховий коледж імені Миколи Гоголя Національного університету «Полтавська політехніка імені Юрія Кондратюка» у розмірі 15500,00 грн. за 2023-2024 навчальний рік, на підтвердження яких позивач надала копію квитанцій (а.с. 14); договір № 66 про надання освітніх послуг відокремленим структурним підрозділом «Миргородський фаховий коледж імені Миколи Гоголя Національного університету «Полтавська політехніка імені Юрія Кондратюка» від 28.07.2023р. (а.с. 10-11); договір про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівців № 18/2302 від 01.08.2023 р. (а. с. 12-13). Разом з тим, судом встановлено, що позивачем за навчання сина [PERSON] , [INFO] , у Відокремленому структурному підрозділі «Миргородський фаховий коледж імені Миколи Гоголя Національного університету «Полтавська політехніка імені Юрія Кондратюка» здійснено платіж в сумі 7750 грн., а не 15500,00 грн. як зазначено в позовній заяві, що підтверджується відповідною квитанцією (а. с. 14). Позивач зазначила, що 1/2 частина з понесених нею додаткових витратна дитину в розмірі 7750 грн підлягає стягненню з відповідача. Статтею 185 Сімейного кодексу України передбачено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. До особливих обставин, викладених у ст. 185 СК України, закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, навчання дитини відповідно до навиків та здібностей дитини, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини є індивідуальними у кожному конкретному випадку. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат (на лікування, на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Тому, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суд повинен враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Проаналізувавши норми Сімейного кодексу України, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що з вказаних позивачем додаткових витрат на утримання дитини, понесені позивачем витрати на навчання сина [PERSON] , [INFO] , у Відокремленому структурному підрозділі «Миргородський фаховий коледж імені Миколи Гоголя Національного університету «Полтавська політехніка імені Юрія Кондратюка» у розмірі 7750,00 грн. за 2023-2024 навчальний рік суд вважає додатковими витратами, оскільки ці витрати зумовлені особливими обставинами, так як спрямовані на навчання дитини, а тому позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. З відповідача на користь позивача підлягають стягненню додаткові витрати на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 3875,00 грн, що становить 1/2 від підтверджених понесених позивачем додаткових витрат на утримання сина, оскільки наданими позивачем доказами підтверджено понесення додаткових витрат на суму 7750,00 грн, а не на 15500,00 грн. як зазначено в позовній заяві. З огляду на положення ст.ст.180 та 185 СК України, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батьків незалежно від сплати ним аліментів і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору. Сімейний кодекс України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків (ст.141 СК). Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Відповідно до ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти усіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу змагальності та однакової відповідальності обох батьків за виховання умов життя, необхідних для розвитку дитини. З огляду на зазначене, оскільки позивачка понесла додаткові витрати на навчання дитини - сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 7750,00 грн., які суд вважає доведеними, але чинним законодавством не передбачена можливість повного звільнення особи від участі у додаткових витратах на дитину та відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача на відшкодування додаткових витрат на дитину 3875,00 грн., що становить 1/2 частину від понесених позивачем додаткових витрат на дитину. Також з відповідача згідно ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір в дохід держави у розмірі 1073,60 грн., оскільки позивач звільнена від сплати судового збору на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного,

Outcome: partial