Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-22 00:00:00

[PERSON] 09 листопада 2023 року поштою направив до суду позов до відповідача Другого Правобережного\~ВДВС у\~Чечелівському та\~Новокодацькому районах\~міста Дніпра\~Південного міжрегіонального\~управління Міністерства\~юстиції (м.\~Одеса),\~третя особа\~приватний нотаріус\~Дніпровського міського\~нотаріального округу\~Базилєв С.П. про визнання права власності в порядку спадкування та зобов`язання вчинити певні дії, який надійшов до суду 13 листопада 2023 року. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 листопада 2023 року позов було залишено без руху і запропоновано позивачеві усунути недоліки з дотриманням вимог ч. 4 ст. 177 ЦПК України, з метою усунення яких позивачем 17 листопада 2023 року було подано квитанцію про сплату судового збору. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 грудня 2023 року позов було прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 грудня 2023 року підготовче провадження закрито, а справу призначено до розгляду по суті. Позивач у своєму позові посилався на те, що [INFO] померла його мати, [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина на належну їй квартиру [ADDRESS] . 20 жовтня 2022 року він звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері. При перевірці реєстрів було виявлено, що постановою ВДВС Ленінського району було накладено арешт на майно боржника, [PERSON] виконавче провадження було закінчено 18 травня 2005 року на підставі повного виконання. Станом на 07 вересня 2023 року виконавче провадження № 1984, в межах якого було накладено арешт на майно [PERSON] , виявити неможливо, оскільки виконавчі провадження, які було завершено по 2019 рік включно, були знищені на підставі Правил ведення діловодства та архіву в органах ДВС та приватними виконавцями. Наявність арешту та заборони відчуження порушує права позивача. Просив суд визнати, що йому, [PERSON] , в порядку спадкування після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] , та зобов`язати Другий Правобережний ВДВС у Чечелівському і Новокодацькому районах м. Дніпра скасувати арешт, накладений постановою від 31 серпня 2004 року на майно, а саме: квартира [ADDRESS] . У своїй заяві позивач просив справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач Другий Правобережний ВДВС у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у судове засідання свого представника не направив, про час та дату судового розгляду повідомлений належним чином, про причини неявки свого представника судові не повідомив, у відзиві на позовну заяву зазначив, що на примусовому виконанні у ВДВС у період з 21 лютого 2005 року по 18 травня 2005 року перебувало виконавче провадження № 426277 з примусового виконання листа № 2-5294, виданого 28 грудня 2004 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з [PERSON] на користь держави державного мита в розмірі 51 грн. Виконавче провадження було закінчено 18 травня 2005 року згідно із ЗУ «Про виконавче провадження» у зв`язку зі сплатою боржником суми боргу у повному обсязі. В межах виконавчого провадження постанова про накладення арешту на майно не виносилася. Відповідно до Правил ведення діловодства та архіву в органах ВДВС виконавчі провадження, які були завершені по 2019 рік включно, а виконавчі провадження за постановами про накладення адміністративного стягнення по 2021 рік включно, було знищено у зв`язку із закінченням строку зберігання. Перевіркою АСВП та архівних виконавчих проваджень встановити виконавче провадження, в межах якого було накладено арешт на майно [PERSON] за номером провадження 1984 від 31 серпня 2004 року, не виявилося можливим. Будь-які виконавчі провадження відносно [PERSON] на примусовому виконанні у відділі станом на теперішній час не перебувають. Відповідно до положень ЗУ «Про виконавче провадження» в редакції, що діяла на момент перебування виконавчого документа на примусовому виконанні, закінчення виконавчого провадження на підставі виконання боржником не передбачено зняття арешту з майна боржника. Таким чином, у Другого Правобережного\~ВДВС у\~Чечелівському та\~Новокодацькому районах\~міста Дніпра\~Південного міжрегіонального\~управління Міністерства\~юстиції (м.\~Одеса)\~відсутні підстави\~для зняття\~арешту з\~майна боржника\~ [PERSON] . Також зауважив, що відповідно до роз`яснень постанови Пленуму ВССУ № 5 від 03 червня 2016 року позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору майном чи речовим правом на майно, і яка не є стороною виконавчого провадження, подається позов про зняття арешту з майна. Причому відповідачами в справі за позовом про зняття арешту (звільнення майна з-під арешту) є боржник і особа, в інтересах якої накладено арешт на майно; а як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, тому позивачем невірно визначено відповідача. Просив суд справу розглядати без участі представника і ухвалити рішення, яким відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог. Третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Базилєв С.П. у судове засідання не з`явився, про час та дату судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки судові не повідомив, письмових пояснень до суду подано не було. Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає позовну заяву такою, що не підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] є сином [PERSON] і [PERSON] (а.с. 5). На підставі договору дарування від 28 червня 1996 року, посвідченого Шостою дніпропетровською державною нотаріальною конторою і зареєстрованого в реєстрі за № 4-6087, [PERSON] /мовою оригіналу/ належить квартира [ADDRESS] (а.с. 7-8), право власності на яку у встановленому порядку зареєстровано у встановленому порядку (а.с. 8). [INFO] [PERSON] померла (а.с. 6). Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно. 20 жовтня 2022 року [PERSON] звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с. 9, 10). Згідно з відомостями з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 11 жовтня 2004 року приватним нотаріусом ДМНО Базилєвим С.П. зареєстровано арешт нерухомого майна квартири [ADDRESS] , право власності на яку зареєстровано за [PERSON] , на підставі постанови державного виконавця від 31 серпня 2004 року (а.с. 14). На примусовому виконанні у ВДВС Ленінського районного управління юстиції м. Дніпропетровська перебував виконавчий лист № 2-5294 від 28 грудня 2004 року, виданий Ленінським районним судом м. Дніпропетровська, про стягнення з [PERSON] на користь держави державного мита у розмірі 51 грн.; постановою державного виконавця від 21 лютого 2005 року було відкрито виконавче провадження, яке було закінчено 18 травня 2005 року у зв`язку зі сплатою боргу в повному обсязі. Виконавче провадження було знищено у зв`язку із закінченням строку зберігання (а.с. 50-51). Згідно із ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатись своєю власністю. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. У відповідності до ст. ст. 3, 4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно з ч. 1 ст.\~20\~ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд. При цьому, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Щодо позовних вимог про визнання права [PERSON] на квартиру в порядку спадкування після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , суд зазначає наступне. Як зазначає позивач у позовній заяві, право власності на спірну квартиру на підставі договору купівлі-продажу зареєстровано за його матір`ю [PERSON] , яка померла [INFO] . При цьому позивач не вказує, хто, окрім нього, прийняв спадщину після смерті [PERSON] , з клопотанням про витребування доказів для встановлення кола спадкоємців після смерті [PERSON] до суду не звертався. Також позивачем жодним чином не обґрунтовано, у чому полягає порушення його права на отримання спадщини саме відповідачем Другим Правобережним ВДВС у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), оскільки за умови відсутності іншого спадкоємця, територіальна громада в особі Дніпровської міської ради має бути відповідачем по цій справі, а не Другий Правобережний ВДВС у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Під час судового розгляду справи стороною позивача заява про заміну неналежного відповідача до суду не подавалася, позовні вимоги не уточнювалися, а самостійно в силу ст. 51 ЦПК України суд позбавлений можливості замінити первісного відповідача належним відповідачем або залучити його співвідповідачем. Крім цього, до матеріалів справи позивачем не було долучено копії постанови нотаріуса про відмову спадкоємцеві у вчиненні нотаріальної дії з видачі свідоцтва про право на спадщину. У пункті 23 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~30\~травня 2008\~року №\~7\~«Про судову\~практику у\~справах про\~спадкування» судам роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За таких обставин, у задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити. Щодо позовних вимог в частині зобов`язання Другого Правобережного ВДВС у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) скасувати арешт щодо спірного нерухомого майна, вони також задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Відповідно до ч.ч. 1-2 ст.\~59\~ЗУ «Про\~виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. За правилами ч. 4 ст.\~59\~ЗУ «Про\~виконавче провадження» підставами для знання арешту з майна є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону. Частиною 5 статті 59\~ЗУ «Про\~виконавче провадження» передбачено, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Згідно з роз`ясненнями Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ в Постанові № 5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», і з системного аналізу норм закону, що регулюють захист права власності чи іншого речового права від порушень, зокрема питання щодо звільнення майна з-під арешту, накладеного державним виконавцем в межах виконавчого провадження, існує два способи здійснення такого права: 1) на рішення та дії державного виконавця стороною виконавчого провадження може бути подана скарга, яка підлягає розгляду в порядку, передбаченому\~розділом VII ЦПК, крім випадків, коли розгляд таких скарг відбувається за правилами іншого судочинства (наприклад адміністративного судочинства); 2) особою, яка володіє на підставі закону чи договору майном чи речовим правом на майно, і яка не є стороною виконавчого провадження, подається позов про зняття арешту з майна. Причому відповідачами в справі за позовом про зняття арешту (звільнення майна з-під арешту) є боржник і особа, в інтересах якої накладено арешт на майно; а як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби; на позовні вимоги про зняття арешту з майна поширюється трирічний строк позовної давності, перебіг якого починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про арешт майна. Позивач не дотримався вимог процесуального закону, що регулює питання подання позову про виключення майна з-під арешту, оскільки даний позов про звільнення майна з-під арешту він пред`явив до неналежного відповідача. У разі звернення до суду з даним позовом про звільнення майна з-під арешту у якості захисту речового права від виниклого порушення (за ст.ст. 387, 391, 396 ЦК України) позивач такий позов повинен пред`явити до особи (осіб), від прав та обов`язків яких залежить обсяг, зміна чи припинення його прав, тобто для даного випадку відповідачами мають бути боржника та має бути стягувач, в інтересах якого накладено арешт і який у зв`язку з накладенням арешту набув певні права щодо арештованого майна (право задоволення вимоги за рахунок такого майна в порядку і в черзі, встановленій законом). Обов`язок та право визначати відповідачів, до яких пред`являється позов, покладається на позивача. Жодних клопотань з цього приводу позивач не заявив. Позов, для того, щоби бути задоволеним, має бути пред`явлений до належного відповідача (відповідачів). У даному випадку позов мав бути пред`явленим до стягувача у виконавчому провадження, за яким воно і було відкрито, Другий Правобережний ВДВС у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) має бути залучений до участі в справі в якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору. При цьому, суд не приймає до уваги відповідь на відзив, яка надійшла до суду 27 грудня 2023 року, оскільки провадження по даній справі здійснюється у порядку загального позовного провадження, а відповідно до п. 11 Перехідних положень Конституції України розділу 161 представництво відповідно до пункту 3 частини першої статті 132-2 цієї Конституції виключно адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції здійснюється з 01 січня 2017 року; у судах апеляційної інстанції з 01 січня 2018 року; у судах першої інстанції з 01 січня 2019 року. Представником позивача судові не надано свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, тому суд не може прийняти відповідь на відзив від імені представника, який не має свідоцтва про заняття адвокатською діяльністю, виданого у встановленому порядку. За приписами статті 51\~ЦПК України суд першої інстанції може залучити до участі у справі співвідповідача або замінити первісного відповідача належним відповідачем лише за клопотанням позивача. У пункті 8 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~12\~червня 2009\~року №\~2\~«Про застосування\~норм цивільного\~процесуального законодавства\~при розгляді\~справ у\~суді першої\~інстанції» роз`яснено, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК України, статтею 51 ЦПК України. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у позові, що не позбавляє позивача права пред`явити позов до належного відповідача. За таких обставин, заявлені позивачем позовні вимоги задоволенню не підлягають. Враховуючи, що у задоволенні позовних вимог позивачеві було відмовлено, сплачений ним судовий збір у розмірі 5 273 грн. 80 коп. (а.с. 1, 26) слід віднести за рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed