Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-16 00:00:00

20.11.2023 представниця позивача звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що [INFO] померла мати позивача - [PERSON] , яка до дня смерті була зареєстрована та проживала в [ADDRESS] . Після смерті матері відкрилася спадщина на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та житловий будинок [ADDRESS] . В нотаріальному порядку позивач успадкував належну матері земельну ділянку, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірний житловий будинок йому було відмовлено, оскільки на такий відсутні правовстановлюючі документи. При підготовці позовної заяви з"ясувалося, що даний житловий будинок відноситься до суспільної групи колгоспний двір, членами якого станом на 1989-1991 були [PERSON] (померла [INFO] ), [PERSON] (помер [INFO] ), [PERSON] (помер [INFO] ), [PERSON] (третя особа) та [PERSON] (третя особа). При цьому [PERSON] та [PERSON] ще в 1990-х роках скасували свою реєстрацію у вказаному будинку, не несуть витрат на його утримання, не проживають у ньому, не вважають себе членами цього колгоспного двору, про що нададуть відповідні заяви. Вказує, що оскільки статус вказаного будинку визначений як колгоспний двір, останнім членом якого була матір позивача, отже на нього відкривається спадщина на загальних підставах. Позивач є єдиним спадкоємцем першої черги спадкування за законом майна матері, який спадщину прийняв, інші спадкоємці спадщину не приймали і не мають наміру її приймати, однак відсутність правовстановлюючого документа на спірний житловий будинок унеможливлює нотаріальне оформлення спадщини. З огляду на наведені обставини просила суд ухвалити рішення, яким визнати за позивачем право власності на житловий будинок з господарськими та надвірними спорудами на [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Позивач та його представниця в судове засідання не з`явилися, від позивача надійшла письмова заява про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задоволити. Представник відповідача - Городоцької міської ради Львівської області, в судове засідання не з`явився, проте від нього надійшла письмова заява про розгляд справи у його відсутності. Вирішення спору покладає на розсуд суду. Треті особи - [PERSON] та [PERSON] , в підготовче засідання не з"явилися, подали письмові заяви, в яких просять розгляд справи проводити у їх відсутності, заявлений [PERSON] позов підтримують та просять його задоволити. У зв"язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що передбачено ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, беручи до уваги письмові заяви третіх осіб у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно даних погосподарських книг по с. Заверещиця Городоцького району станом на 1989-1991 та даних будинкової книги для прописки громадян, які проживають в будинку [ADDRESS] , членами колгоспного двору [ADDRESS] в період часу з 1989 до 1991 були [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.27-31, 36-41). [PERSON] помер [INFO] , [PERSON] помер [INFO] , [PERSON] померла [INFO] (а.с.10). [PERSON] та [PERSON] скасували свою реєстрацію за вказаною адресою у 90-х роках, не вважають себе членами даного колгоспного двору, оскільки станом на 1991 там не проживали. Таким чином останнім членом даного колгоспного двору була [PERSON] , яка померла [INFO] . Згідно довідки виконавчого комітету Городоцької міської ради Львівської області № 556 від 25.09.2023 [PERSON] до дня своєї смерті [INFO] дійсно проживала та була зареєстрована в [ADDRESS] , разом з нею більше зареєстрованих осіб не було (а.с.13). Довідкою Самбірського МБТІ № 976 від 19.05.2023 стверджується, що згідно записів у реєстрових книгах та матеріалах інвентаризаційних справ Самбірського МБТІ право власності на нерухоме майно за адресою [ADDRESS] не зареєстровано (а.с.15). Аналогічна за змістом інформація міститься і у довідці КП «Городоцьке бюро технічної інвентаризації» № 150 від 25.09.2023 (а.с.16). Згідно даних технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами на [ADDRESS] , такий 1970 року забудови (а.с.18-25). Позивач у справі - [PERSON] , [INFO] , є сином [PERSON] , [INFO] , що підтверджується рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 31.07.2023 у справі № 459/2052/23 (а.с.11-12). Матеріалами спадкової справи № 27/2023, заведеної після смерті [PERSON] , підтверджується, що спадщину прийняв лише [PERSON] .. Між тим листом приватного нотаріуса Львівського районного нотаріального округу Богаченко О.І. від 25.09.2023 [PERSON] відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] , після смерті його матері - [PERSON] , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на це майно (а.с.26). Згідно п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України положення зазначеного кодексу застосовуються до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України 2003 року, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Оскільки правовідносини виникли до набрання новим Кодексом чинності, слід застосовувати до них положення ЦК України в редакції 1963. У відповідності до ч.2 ст.9 Закону СРСР «Про власність в СРСР», який набрав чинності 01.07.1990, майно селянського господарства належить його членам на праві загальної спільної власності, якщо інше не передбачено законодавчими актами союзної і автономної республіки. Пунктом 4 Постанови Верховної Ради УРСР від 26.03.1991 № 885-12 «Про введення в дію Закону Української РСР «Про власність» (що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що правила, які містяться в Закону УРСР «Про власність» і були передбачені Законом СРСР «Про власність СРСР», застосовуються з дня введення в дію Закону СРСР, тобто з 1 липня 1990. Як роз`яснив Пленум ВСУ в п. 6 постанови від 22.12.1995 № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (з наступними змінами) - положення статей 17, 18 Закону України «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991). Спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Розмір частки члена двору визначається виходячи із рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних у відповідності до ст.123 ЦК УРСР. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи із того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Згідно роз`яснень, викладених у підп. «г» п.6 Постанови Пленуму ВСУ № 20 від 22.12.1995 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» згідно зі ст.4 Постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна. Оскільки два члени колгоспного двору - [PERSON] та [PERSON] померли до виділення їхній часток у майні колгоспного двору, два інші члени колгоспного двору - треті особи у справі, стверджують, що вибули із колгоспного двору до 15.04.1991 і не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору, останнім членом колгоспного двору до смерті залишалася матір позивача - [PERSON] , а тому належне цьому колгоспному двору майно увійшло в склад її спадкового майна. Відповідно до наказу Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 року № 127 «Про затвердження Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна» з подальшими змінами та доповненнями не належать до самочинного будівництва індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 5 серпня 1992. Відповідно до Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, який затверджено Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства № 91 від 24.06.2011, документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Крім того, згідно ч.3 ст.3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Відповідно до ст.16 ЦК України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом. Згідно ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше право не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За правилами ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частиною 5 ст.1268 ЦК України встановлено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Оскільки після смерті [PERSON] в склад її спадкового майна увійшло будинковолодіння [ADDRESS] , яке належало їй як останньому члену колгоспного двору, який не втратив права на частку у його майні, а [PERSON] є єдиним спадкоємцем першої черги спадкування за законом її майна, який спадщину прийняв, за ним слід визнати право власності на спірне будинковолодіння. На підставі ст. 328, 1217, 1218, 1261, 1268-1269 ЦК України,

Outcome: approved