Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-21 00:00:00

Представник позивача [PERSON]. який діє в інтересах [PERSON] 04.08.2023 року звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортною пригодою, яким просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] майнову шкоду у розмірі 112588,65 грн., моральну шкоду у розмірі 15000,00 грн. та судові витрати у розмірі 17199,19 грн. Позов обґрунтовано тим, що 28.02.2023 року в м. Києві на пр-ті Ак. Палладіна сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Пежо» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля «Тойота» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 04.04.2023 року у справі № 759/4581/23 [PERSON] було визнано винними у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Зазначив, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Пежо» д.н.з. [NUMBER] була застрахована АТ «СГ «ТАС», відповідно до полісу № АТ3029212. Звернувшись до АТ «СГ «ТАС» з заявою про виплату страхового відшкодування, страховиком було здійснено виплату страхового відшкодування [PERSON] в розмірі 156750,20 грн. Зазначив, що відповідно до звіту № 143/03-23 від 11.03.2023 року вартість відновлювального ремонту автомобіля «Тойота» д.н.з. [NUMBER] становить 680761,86 грн., ринкова вартість транспортного засобу да ДТП становить 286759,20 грн., вартість транспортного засобу з урахуванням пошкоджень після ДТП становить 17420,55 грн., а тому фактичний розмір шкоди спричинений позивачу становить 269338,65 грн. Зазначив, що в зв`язку з виплатою АТ «СГ «ТАС» страхового відшкодування у розмірі 156750,00 грн. з відповідача на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди і виплаченим страховим відшкодуванням, що становить 112588,65 грн. Крім того, зазначив, що в результаті пошкодження автомобіля позивачу було завдано моральної шкоди, яку він оцінює в сумі 15000,00 грн. Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 04 серпня 2023 року було відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Від представника позивача до суду надійшла заява, якою позовні вимоги підтримує, просить задовольнити та розгляд справи провести без його участі та участі позивача. В судове засідання відповідач не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, відзив на позов не подав. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Судом встановлено, що 28.02.2023 року в м. Києві на пр-ті Ак. Палладіна сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Пежо» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля «Тойота» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 04.04.2023 року у справі № 759/4581/23 [PERSON] було визнано винними у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. 7). На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Пежо» д.н.з. [NUMBER] була застрахована АТ «СГ «ТАС», відповідно до полісу № АТ3029212 (а.с. 9). З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до АТ «СГ «ТАС» з заявою про виплату страхового відшкодування та отримав страхове відшкодування у розмірі 156750,00 грн., про що свідчить виписка по картці/рахунку АТ КБ «Приватбанк» (а.с. 10, 11). Згідно звіту № 143/03-23 від 11.03.2023 року складеного ФОП [PERSON] вартість відновлювального ремонту автомобіля «Тойота» д.н.з. [NUMBER] становить 680761,86 грн., ринкова вартість транспортного засобу да ДТП становить 286759,20 грн., вартість транспортного засобу з урахуванням пошкоджень після ДТП становить 17420,55 грн. (а.с. 12-30). Відповідно до частини 2 статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Отже, законом встановлено презумцію вини заподіювача шкоди. Вина підтверджена постановою Святошинського районного суду м. Києва від 04.04.2023 року, а тому наявним є такий елемент складу цивільного правопорушення, як вина. Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01 березня 2013 року, якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону № 1961-IV, який згідно зі статтею 8 ЦК (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. Відповідно до підпункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується винною особою. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (частина друга статті 1192 ЦК України). Згідно з пунктом 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди. Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно із п. 12.1 ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Як вбачається із змісту позовної заяви, АТ «СГ «ТАС» здійснено страхове відшкодування в межах ліміту відповідальності страховика у розмірі 156750,00 грн. Предметом позову є стягнення 112588,65 грн. матеріальної шкоди, тобто різниці між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування (269338,65 грн. - 156750,00 грн.). Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 04 липня 2018 року за результатами розгляду справи № 755/18006/15-ц, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Враховуючи вказані норми права, встановлені обставини, судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини щодо відшкодування шкоди, яка перевищує ліміт відповідальності страховика, у зв`язку із цим суд, дійшов висновку про те, що вимоги позивача в частині відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 112588,65 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Крім того підлягають стягненню з відповідача на користь [PERSON] витрати за проведення оцінки вартості матеріального збитку в розмірі 3000,00 грн. складеного ТОВ «Баранков В.О., які підтверджуються платіжною інструкцією від 15.06.2023 року (а.с. 31). Окрім відшкодування майнової шкоди, позивач просить суд стягнути з відповідача також моральну шкоду у розмірі 15000,00 грн. Частина 1 статті 27 ЦК України визначає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно ч. 2 вказаної норми моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Частиною 3 вказаної норми встановлено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. (ч. 4 ст. 27 ЦК України) Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. (ч. 5 ст. 27 ЦК України) Статтею 280 ЦК України встановлено, що якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» N 4 від 31.03.95 у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Пунктом 5 вказаної Постави визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. В контексті практики Європейського суду з прав людини варто зазначити, що справедливість компенсації як категорія, що застосовується й національним законодавцем, проте є не розкритою в судових прецедентах, визначається ЄСПЛ з урахуванням усіх обставин, а також особливостей справи. Суд суворо дотримується позиції, що відшкодування має виключно компенсаційний, а не каральний, обтяжуючий або запобіжний характер. Оскільки діями відповідача, позивачу спричинені моральні страждання, які пов`язані з пошкодженням належного йому транспортного засобу,

Outcome: partial