Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-14 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Свої вимоги обґрунтовує тим, що шлюб між нею та відповідачем зареєстрований 19 квітня 2015 року виконавчим комітетом Монастирчанської сільської ради Богородчанського району Івано-Франківської області, актовий запис № 4. У шлюбі мають двох дітей: дочку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , які є неповнолітніми та проживають з нею. Зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося. Через різні погляди на життя у них часто виникали непорозуміння та суперечки, у зв`язку з чим вони припинили спільне проживання. Примирення між ними неможливе, шлюб носить формальний характер, що дає підстави для його розірвання. Просила шлюб розірвати, неповнолітніх дітей після розірвання шлюбу залишити проживати з нею, оскільки спору\~щодо їх\~місця проживання\~у них\~з відповідачем\~не має. В цей час діти проживають з нею та перебувають на її утриманні, відповідач кошти на утримання дітей не надає. Вважає, що відповідач, як батько, зобов`язаний брати участь в забезпеченні належних умов життя і розвитку дітей, тому просила стягнути з нього аліменти на утримання неповнолітніх дітей: дочки [PERSON] та сина [PERSON] у розмірі 4000 грн, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку щомісячно до досягнення дітьми повноліття. У судове засідання позивачка не з`явилася, у поданій заяві просила проводити розгляд справи у її відсутності, вимоги позову підтримала у повному обсязі, не заперечила проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся в установленому законом порядку, про причину неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву не надав. Прецедентна практика Європейського Суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема, для дотримання правил судової процедури, і це не є порушенням права на справедливий суд. Сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. У справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» ЄСПЛ вказав, що сторони зобов`язані демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. З метою дотримання розумного строку розгляду справи, беручи до уваги, що [PERSON] , будучи обізнаним про те, що розгляд справи відбудеться у Богородчанському районному суді Івано-Франківської області, на виклик до суду не з`явився, достатньої зацікавленості та бажання прийняти участь у справі не виявив, судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 19 квітня 2015 року виконавчим комітетом Монастирчанської сільської ради Богородчанського району Івано-Франківської області, актовий запис № 4. У шлюбі у сторін народилося двоє дітей: дочка [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] , які є неповнолітніми та проживають з позивачкою. Неповнолітні діти проживають з матір`ю, у добровільному порядку питання щодо утримання дітей позивачка та відповідач не вирішили. Відповідно до ст. 104, 110 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно із ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки. Стосунки, які існують між подружжям виключають можливість збереження сім`ї, а тому шлюб слід розірвати. За загальним правилом за відсутності спору щодо того,\~з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. З огляду на те, що позивачка просить залишити неповнолітню дочку після розірвання шлюбу проживати з нею, а відповідач не дав заперечень з цього приводу, тобто між сторонами відсутній спір щодо того, з ким із батьків буде проживати дитина, суд вважає, що неповнолітніх дочку [PERSON] та сина [PERSON] після розірвання шлюбу слід залишити проживати з матір`ю (позивачкою у справі). Водночас суд\~зауважує,\~що\~під\~час розгляду цієї справи не вирішується питання про визначення місця проживання дітей. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Отже обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України регламентують, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини. Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Стаття 182 Сімейного кодексу України передбачає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно зі ст. 184 Сімейного кодексу України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При визначені розміру аліментів суд враховує, що відповідач є молодою особою працездатного віку, в судове засідання не з`явився, зацікавленість щодо розгляду справи не проявив, доказів неспроможності сплати аліментів не подав, тому виходячи з наведених позивачкою доводів, суд приходить до переконання, що з відповідача слід стягувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі по 4000 грн щомісячно до досягнення ними повноліття. У ст.265 ЦПК України закріплено, що у рішенні суду зазначаються розподіл судових витрат. Питання щодо розподілу судових витрат вирішується відповідно до ст. 141 ЦПК України. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Звертаючись до суду з цим позовом позивачка сплатила 1073,60 грн судового збору за позовну вимогу про розірвання шлюбу, які слід стягнути на її користь з відповідача. Оскільки позивачка на підставі п.3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" звільнена від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів, то з відповідача, згідно ст. 141 ЦПК України, слід стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 1073,60 грн. На підставі викладеного, ст. 104, 112, 182, 183 СК України,

Outcome: approved