Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-14 00:00:00

27.10.2023 року [PERSON] звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому вказав, що 06 жовтня 2023 року рішенням заступника начальника УДМС України в Хмельницькій області Майдан В.Б. його було видворено до країни походження або до третьої країни. Вважає, дане рішення є передчасним та протиправним. При його прийнятті не було взято до уваги той факт, що він з 2015 року постійно проживає в Україні. Щороку отримував у встановленому порядку посвідки на тимчасове проживання. 06.09.2015 року між ним та [PERSON] було укладено шлюб. Від даного шлюбу у них народились діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] .. Крім цього позивач має постійне місце реєстрації: [ADDRESS] . З метою захисту своїх право позивач звернувся до суду і просить: визнати рішення Управління ДМС України у Хмельницькій області від 06 жовтня 2023 р., щодо видворення його до країни походження або до третьої країни протиправним. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, просили задовольнити. Позивач додатково пояснив, що має заборгованість за виконавчим провадженням зі сплати аліментів, щодо нього обмежено виїзд у праві виїзду за кордон, тому він не зміг своєчасно і може на даний час здійснити такий виїзд. Представниця відповідача в судовому засіданні проти позову заперечила, пояснивши, що процедури прийняття оскаржуваних рішень було дотримано, а відповідач діяв на підставі закону і в межах наданих повноважень. Позивачем не доведено, що порушення міграційного законодавства обумовлено непереборними обставинами ( встановлення карантину в зв`язку з корона вірусом з 19.12.2020 до 30.04.2023), потребу забезпечення його перекладачем (оскільки українською володіє вільно). Позивач також не довів, що продовження строку його перебування на території України після 23.10.2020 обумовлена зупиненням строків надання адміністративних послуг та видачі документів дозвільного характеру. Заслухавши позивача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в позові слід відмовити з таких підстав. Встановлено, що 06.09.2015 позивач уклав шлюб з [PERSON] , що підтверджується наявною у справі копією свідоцтва про шлюб. 24.10.2019 позивачеві було видано посвідку на тимчасове проживання, дата закінчення дії котрої 23.10.2010. Копія посвідки наявна у справі. З 02.01.2020 і до даного часу постійне місце проживання позивача зареєстровано у [ADDRESS] , що підтверджується наявною у справі копією довідки № 46305088 начальника відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Голосіївської РДА. В 26.08.2021 позивач звертався до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м.Києві та Київської область із завами та пакетом документів про оформлення посвідки на тимчасове проживання. Листом від 14.09.2021 Центральним міжрегіональним управління Державної міграційної служби у м.Києві та Київської область повідомлено, що 22.10.2020 прийнято рішення про відмову в оформлені посвідки на тимчасове проживання. Додатково повідомлено, що він має право повторно звернутись в разі зміни або усунення обставин, в зв`язку з якими йому було відмовлено в оформленні чи видачі посвідки. Такі обставини усунені позивачем не були. Відповідно до положеннями ч.1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. В силу пункту 67 Порядку №322 після закінчення строку дії посвідки іноземець та особа без і громадянства зобов`язані в семиденний строк зняти з реєстрації місце проживання та виїхати за межі України. При цьому посвідка здається до територіального органу/територіального підрозділу ДМС. Відповідно до п. 14 статті 1 Закону № 3773-УІ нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, Які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України. Відповідно до частини 1 статті 26 Закону № 3773-УІ, іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство України з прикордонних питань про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення. 21.09.2021р. Законом України «Про внесення зміни до розділу II «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19)», внесено зміни у п.п. З п.2 розділу II «Прикінцеві положення" Закону України № 530-ІХ. Зокрема, передбачено відновлення перебігу строків надання адміністративних послуг, які були зупинені на період встановлення карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (СОVID-19). Даним законом, який набрав чинності з моменту його опублікування 10.10.2021 відновлено перебіг строків надання адміністративних послуг, які були зупинені на період встановлення карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (СОVID-19). Пунктом 4 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби СОVID-19)" установлено, що до іноземців та осіб без громадянства, які не змогли виїхати за межі України або не змогли звернутися до територіальних органів/підрозділів Державної міграційної служби України із заявою про продовження строку перебування на території України та/або про обмін посвідки на тимчасове/постійне проживання у зв"язку із введенням карантину, не застосовується адміністративна відповідальність за порушення законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, якщо такі порушення настали в період чи внаслідок встановлення карантину. Оформлення документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, у період дії карантину здійснюється за місцем звернення особи. Наведені норми закону мають індивідуальний характер, тобто у разі посилання на них мас бути підтверджено вплив обмежувальних заходів до конкретної особи. Як вбачається з матеріалів справи, оскаржуване рішення було прийнято відповідачем не під час дії карантину. Рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства не є адміністративною відповідальністю. Посвідка на тимчасове проживання була дійсною до 23.10.2020. Територіальні органи/ територіальні підрозділи ДМС працювали і надавали адміністративні послуги, зокрема оформляли та видавали посвідки на тимчасове проживання, що також підтверджується безперешкодним зверненням позивача у 2020 році та 26.08.2021, як вказано у листі №Н-6309/6/8010-21/8010.6.2/6708-21 від 14.09.2021 та яким повідомлено, що іноземець та особа без громадянства мають право повторно звернутися до територіального органу/ територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта в разі зміни або усунення обставин, у зв`язку з якими їм було відмовлено в оформлені чи видачі посвідки, за умови дотримання строків, визначених пунктом 17 Порядку. Позивачем не надано суду доказів того, що він не зміг виїхати за межі України або звернутись до компетентних органів саме у зв"язку із введенням карантину, та не підтверджено, що порушення відбулось саме внаслідок встановлення карантину. Також ним не надано суду доказів щодо існування будь-який інших, в тому числі перелічених ним в судовому засіданні, об`єктивних перешкод у виїзді за межі України з тим, аби після повторного в`їзду в Україну повністю усунути допущене порушення. Згідно з частиною 14 статті 4 Закону №3773 іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою возз`єднання сім`ї з особами, які є громадянами України, або під час перебування на законних підставах на території України у випадках, зазначених у частинах третій - тринадцятій цієї статті, уклали шлюб з громадянами України та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період до отримання дозволу на імміграцію. Позивачу не заборонено в`їзд в Україну, а отже, зважаючи на наявність зареєстрованого шлюбу позивача з громадянкою України, як законної підстави залишення та подальшого перебування на території України після звернення позивача до органів міграційної служби із наданням посвідки на проживання з вказаних підстав, він матиме змогу повернутися до своєї сім`ї. Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі №2340/2910/18, від 23 січня 2020 року у справі 343/2242/16, від 10 жовтня 2019 року у справі №2340/2910/18 та від 12 серпня 2020 року у справі №55/14023/17, від 13 жовтня 2021 року у справі №263/14519/20. Твердження позивача\~про порушення\~Управлінням процедури\~прийняття та\~оголошення рішення\~про примусове\~повернення іноземця\~та осіб\~без громадянства\~черезнезабезпеченням його перекладачем та адвокатом суд ставить під сумнів,\~оскільки ним\~були надані\~пояснення,\~в яких\~зазначено,\~що він\~послуг перекладача та адвоката не потребує. Під поясненнями позивач власноручно розписався. 06.10.2023 добровільно оплатив штраф у розмірі 3400 грн. В судовому засіданні також пояснив, що перекладача не потребує, оскільки українською володіє на достатньому рівні. Як вбачається з тексту оскаржуваного рішення, позивачу було роз`яснено, що дане рішення може бути оскаржено в суді, повідомлено, що за порушення законодавства України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, інтересів національної безпеки України чи охорони громадського порядку, прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні прийнято рішення про його примусове повернення. Позивач підписав зобов`язання про залишення території України не пізніше 04.11.2023. [PERSON] був ознайомлений з вимогами ст.30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», що підтверджується його власним підписом. Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення за таких обставин слід вважати правомірним і залишити в силі, а в позові відмовити. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed