Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-07 00:00:00

Адвокат Заруба С.О., діючи в інтересах [PERSON] , [PERSON] до виконавчого комітету Черкаської міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Позов обґрунтовує тим, що [INFO] померла їх мати, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 26.12.2022 року, після смерті якої відкрилась спадщина на її майно, а саме на 4/9 частини квартири [ADDRESS] . За життя [PERSON] склала заповіт на своїх синів [PERSON] та [PERSON] [PERSON] звернувся до органів нотаріату з заявою про прийняття спадщини після [PERSON] 06.09.2023 року позивач отримав заяву від приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Левицької Е.А., згідно якої йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв`язку з тим, що він пропустив шестимісячний строк на подання заяви про прийняття спадщини. 01.09.2023 року [PERSON] звернувся до органів нотаріату з заявою про прийняття спадщини після [PERSON] 06.09.2023 року позивач отримав заяву від приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Левицької Е.А., згідно якої йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв`язку з тим, що він пропустив шестимісячний строк на подання заяви про прийняття спадщини. Такий строк позивачі пропустили, оскільки не були достатньо обізнаними з порядком прийняття спадщини. На пропущення строку подачі заяв про прийняття спадщини вплинули і зміни в законодавстві, оскільки із початком повномасштабної війни Кабінет Міністрів України ухвалив постанову №164, якою на період воєнного стану змінив строки для прийняття спадщини в Україні, але не більше ніж на 4 місяці,тобто до загального 6- місячного строку від смерті спадкодавця на прийняття спадщини додавалося ще 4 місяці. Тобто у спадкоємців було 10 місяців, щоб оформити спадщину. Але 25.01.2023 року Верховний Суд виніс ухвалу, де вказав, що термін 10 місяців суперечить ЦК України і краще дотримуватися терміну шість місяців для прийняття спадщини. Таким чином з 18.06.2023 року строки для прийняття спадщини знову почали обраховуватися за довоєнними правилами: 6 місяців з моменту відкриття спадщини. На підставі наведеного просила суд визначити [PERSON] та [PERSON] , додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері терміном по два місяці кожному, з часу набрання рішенням суду законної сили. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20.09.2023 року відкрите загальне позовне провадження у справі. 16.10.2023 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник виконавчого комітету Черкаської міської ради заперечує проти задоволення позову, посилаючись на те, що позовні вимоги є необґрунтованими. Позивачі не надали належних та допустимих доказів того, що його не звернення до нотаріуса для прийняття спадщини в указаний період було пов`язано з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для вчинення дій, щодо прийняття спадщини у встановлений законом строк. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 08.11.2023 року закрите підготовче провадження у справі. справа призначена до розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивачів позовні вимоги підтримала, просила задовольнити їх повністю. Представник відповідача в судове засідання не з`явився. надіслав до суду заяву, в якій проти задоволення позову заперечував, справу просив розглянути у його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. За змістом статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (стаття 264 ЦПК України). Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Судом встановлено, що постановами приватного нотаріуса черкаського міського нотаріального округу Левицької Е.А. від 06.09.2023 року відмовлено [PERSON] та [PERSON] у відкритті спадкової справи після [PERSON] яка померла [INFO] , у зв`язку із закінченням визначеного чинним законодавством строку для прийняття спадщини та ненаданням даних про факт постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. У зв`язку з цим, відповідачі звернулися до суду із цим позовом про визначення додаткового строку, де відповідачем зазначили виконавчий комітет Черкаської міської ради. Відповідно до частин першої та другої статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Тлумачення змісту статті 51 ЦПК України свідчить, що належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом. Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Частинами першою та другою статті 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). Наслідки пропущення строку для прийняття спадщини визначені статтею 1272 ЦК України. Частиною першою статті 1272 ЦК України визначено, що якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк для подання ним заяви про прийняття спадщини. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК України), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Належними відповідачами у спорах про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину. За відсутності таких спадкоємців відповідачем виступає територіальна громада в особі органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 2516/1356/12-ц (провадження № 61-28938св18). Звертаючись до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини за заповітом, позивачі зазначили відповідачем виконавчий комітет Черкаської міської ради, хоча відповідачем у справі є Черкаська міська рада. Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті чи для закриття провадження у справі. За результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача та приймає рішення щодо суті заявлених до належного відповідача вимог (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц (пункт 40), від 12.12.2018 у справі № 372/51/16-ц ) пункт 31.10), від 30.01.2019 у справі № 552/6381/17 (пункт 39). За змістом норм процесуального права з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства та принципу змагальності сторін, саме на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому суд під час розгляду справи має виходити зі складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати до участі у справі співвідповідачів та повинен вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і щодо тих відповідачів, які зазначені в ньому. Згідно з частиною п`ятою статті 12 ЦПК України, пунктом ї частини першої статті 189 ЦПК України, суд зберігаючи об`єктивність і неупередженість, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій. Разом із тим, суд не може примушувати сторін до вчинення тих чи інших процесуальних дій, оскільки це суперечить принципу диспозитивності цивільного судочинства Частиною четвертою статті 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно зі специфікою спірних правовідносин), суд відмовляє у задоволенні позову. Суд у силу покладених на нього процесуальним законом повноважень позбавлений можливості самостійно визначити суб`єктний склад учасників справи, проте встановивши, що у справі не залучено усіх суб`єктів, які мають відповідати за позовом у межах заявлених позовних вимог як відповідачі, суд відмовляє у позові з цих підстав. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. 3 огляду на зазначене, вирішення питання залучення до участі у справі співвідповідача, заміну неналежного відповідача має здійснюватися судом першої інстанції за клопотанням позивача, а не з власної ініціативи. В силу покладених процесуальним законом повноважень суд роз`яснює позивачеві його процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення таких дій, а встановивши, що у справі не залучено усіх суб`єктів, які мають відповідати за позовом у межах заявлених позовних вимог як відповідачі, відмовляє у позові з цих підстав. Позивачі у цій справі клопотань про заміну первісного відповідача належним відповідачем не заявляли. За таких обставин суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки він пред`явлений до неналежного відповідача. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed