Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-07 00:00:00

І. Стислий виклад позицій сторін: позивачка [PERSON] звернулась до суду із позовом (а.с. 1-6), в якому просить: - визнати незаконним та скасувати рішення Підлісківської сільської ради Долинського району Івано - Франківської області №188-27/2019 «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, для ведення особистого селянського господарства [PERSON] » від 10.05.2019; - визнати незаконним та скасувати рішення Підлісківської сільської ради Долинського району Івано - Франківської області №232-30/2019 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства в урочищі «Нягринці» в межах с. Підліски [PERSON] » від 24.12.2019; - припинити право власності [PERSON] на земельну ділянку, кадастровий номер 2622084601:01:002:0730, площею 0,0390 га., яка розташована за адресою: [ADDRESS] ; - скасувати державну реєстрацію земельної ділянки, кадастровий номер 2622084601:01:002:0730, площею 0,0390 га., яка розташована за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 14.03.2023 їй стало відомо, що у власності відповідача [PERSON] перебуває земельна ділянка, для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер: 2622084601:01:002:0730, площею 0,0390 га, яка знаходиться за адресою: с. Підліски, урочище «Нягринці» Калуського району Івано - Франківської області. Вказана земельна ділянка була отримала відповідачем [PERSON] на підставі рішень Підлісківської сільської ради Долинського (зараз Калуського) району Івано - Франківської області від 10.05.2019 та від 24.12.2019 «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, для ведення особистого селянського господарства» та «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства в урочищі «Нягринці» в межах с. Підліски». 21.02.2020 відповідачем [PERSON] було зареєстровано право власності на дану земельну ділянку. Однак, як вбачається із викопіювання з генерального плану населеного пункту с. Підліски, вказана вище земельна ділянка належить до земель громадської забудови. Із викопіювання з схеми зонування території населеного пункту с. Підліски слідує, що дана земельна ділянка розташована в торговельній зоні (Г-6). Вважає, що Підлісківською сільською радою дані рішення прийняті незаконно та є такими, що порушують її законні права та інтереси і підлягають скасуванню. Щодо її права на звернення до суду із даним позовом, зазначає, що у випадку, якщо порушуються права територіальних громад, то будь - який з членів таких громад має право оскаржити відповідну дію чи рішення суб`єкта владних повноважень у суді, оскільки порушення прав місцевого самоврядування неминуче призводить до порушення прав кожного жителя відповідного муніципального утворення, про що неодноразово наголошував у своїх постановах Верховний Суд. Оскільки вона є жителькою с. Підліски і відповідно є членкинею територіальної громади, вважає, що надання відповідачу [PERSON] у власність земельної ділянки порушує, в тому числі, і її права, адже така розміщена в центральній частині села та довгий час використовувалась нею та іншими жителями для під`їзду до кладовища. Посилаючись на норми Земельного кодексу України зазначає, що, зокрема, громадяни мають право на отримання у власність земельної ділянки із земель комунальної власності за рішенням органу місцевого самоврядування. При цьому, громадяни, які зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки, в тому числі для ведення особистого селянського господарства, повинні вчинити ряд дій для цього. Водночас, ч. 7 ст. 118 ЗК України встановлено, що підставою відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації. Окрім цього, Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» визначено, що генеральний план населеного пункту, який є містобудівною документацією, є обов`язковим для виконання всіма суб`єктами містобудування. План зонування територій розробляється на основі генерального плану населеного пункту, з метою визначення умов та обмежень використання території для містобудівних потреб у межах визначених зон. Враховуючи поділ землі України на категорії за основним цільовим призначенням, жодним нормативно - правовим актом не передбачено використання земель громадської забудови із сільськогосподарською метою. Отже, отримана відповідачем [PERSON] земельна ділянка на момент її передачі у власність не належала до сільськогосподарських угідь, а тому із порушенням норм законодавства, зокрема, шляхом нецільового використання була передана у його власність органом місцевого самоврядування, чим було порушено вимоги ст. 118 ЗК України та ст. 19 Конституції України. У зв`язку із наведеним вище, просить позов задовольнити. Представниця відповідача [PERSON] - адвокатка Шургот О.В. подала відзив (а.с. 43-44), в якому просить відмовити у задоволенні позову. Заперечення проти позову обґрунтовує тим, що із врахуванням поданих стороною позивачки доказів, у суду відсутні правові підстави для задоволення позову, оскільки такий ґрунтується лише на особистих припущеннях позивачки [PERSON] та нічим не підтверджені. Також представницею відповідача [PERSON] - адвокаткою Шургот О.В. було подано заяву про застосування позовної давності (а.с. 159-161), в якій вона просить відмовити у задоволенні позову у зв`язку із спливом строку позовної давності. Зазначає, що відповідач [PERSON] ще у 2019 на частині земельної ділянки розпочав роботи із влаштування ставка. Відтак позивачка [PERSON] мала об`єктивну можливість, як жителька громади, дізнатись про порушення свого права і пред`явити позов, однак зробила це лише 27.04.2023. Крім того, вказує, що Верховний Суд у своїх правових висновках визначив, що довідка форми «6-зем» є належним доказом для підтвердження цільового призначення земельної ділянки. Оскільки в матеріалах справи наявна дана довідка, яка свідчить про те, що спірна земельна ділянка відноситься саме до земель сільськогосподарського призначення, а тому просить у задоволені позову відмовити. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Лукинів М.П. подав письмове пояснення (а.с. 137-141), в якому просить відмовити у задоволені позову, оскільки стороною позивачки не обґрунтовано обставини, які були б підставою для скасування рішення ради. Мотивує свою позицію тим, що позивачкою невірно обрано спосіб захисту, оскільки у разі задоволення даного позову, це не призведе до поновлення її прав, оскільки передання спірної земельної ділянки у власність відповідача [PERSON] жодним чином не порушує її права. У разі наявності підстав для задоволення позову також просить застосувати строк позовної давності. У судовому засіданні представниця позивачки [PERSON] - адвокатка Созоник Т.Б. позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Зазначила, що зміни до генерального плану с. Підліски з моменту передання відповідачу [PERSON] земельної ділянки у власність не вносились, а тому спірна земельна ділянка розташована в торговельній зоні. Стосовно довідки форми «6-зем», на яку посилається сторона відповідача, як на належний доказ, який свідчить про те, що цільове призначення спірної земельної ділянки саме для ведення особистого селянського господарства, то така не є доказом, який підтверджує цільове призначення земельної ділянки та потребує додаткової оцінки суду, адже інформація у ній є статистичною. Щодо посилання сторони відповідача на необхідність застосування судом позовної давності, то така вимога не ґрунтується на вимогах закону, оскільки Прикінцевими та перехідними положення ЦК України, зокрема, п. 12, 19 визначено, що строки позовної давності під час дії карантину встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) та у період дії в Україні воєнного стану продовжуються на строк дії такого карантину та стану. Представники відповідача [PERSON] - адвокати Шургот О.В. та Лукинів М.П. у задоволенні позову просили відмовити, пославшись на обставини викладені ними у відзиві та письмових поясненнях. Представник відповідача Вигодської селищної ради - Луцький В.Я. у судовому засіданні також заперечив щодо задоволення позовних вимог зазначивши, що стороною позивачки не надано належних доказів, які б були підставою для задоволення позову. ІІ. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: 28 квітня 2023 року ухвалою суду відкрито провадження у даній справі та призначено підготовче судове засідання за участю сторін. Одночасно з пред`явленням позову позивачкою [PERSON] подано заяву про забезпечення позову, яку ухвалою суду від 28.04.2023 задоволено частково, а саме: заборонено відповідачу [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) розпоряджатися, відчужувати та користуватися земельною ділянкою кадастровий номер 2622084601:01:002:0730, площею 0,0390 га., яка розташована за адресою: с. Піддіски, урочище «Нягринці» Калуського району Івано - Франківської області, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2036836126220. В задоволенні решти вимог - відмовлено. Вказану ухвалу суду від 28.04.2023 постановою Івано - Франківського апеляційного суду від 12.06.2023 змінено, скасовано захід забезпечення позову про заборону відповідачу [PERSON] користуватися земельною ділянкою кадастровий номер 2622084601:01:002:0730, площею 0,0390 га., яка розташована за адресою: с. Піддіски, урочище «Нягринці» Калуського району Івано-Франківської області, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2036836126220. В іншій частині ухвалу суду від 28.04.2023 залишено без змін. 17 травня 2023 року представниця відповідача [PERSON] - адвокатка Шургот О.В. на електронну пошту суду надіслала заяву про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції, яке ухвалою суду від 24.05.2023 задоволено. Також 17.05.2023 представницею відповідача [PERSON] - адвокаткою Шургот О.В. було подано відзив. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Лукинів М.П. 14.06.2023 через канцелярію суду подав заяву про відкладення розгляду справи. Ухвалою суду від 20.06.2023 продовжено строк проведення підготовчого провадження на тридцять днів. 30 червня 2023 року представниця позивачки [PERSON] - адвокатка Созоник Т.Б. на електронну пошту суду надіслала заяву про відкладення розгляду справи. 12.07.2023 та 27.07.2023 представник відповідача [PERSON] - адвокат Лукинів М.П. на електронну пошту суду надіслав клопотання про відкладення розгляду справи. Ухвалою суду від 29.08.2023 закрито підготовче провадження у даній справи та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. 23 жовтня 2023 року представниця позивачки [PERSON] - адвокатка Созоник Т.Б. на електронну пошту суду надіслала заяву про відкладення розгляду справи. Представниками відповідача [PERSON] - адвокатами Шургот О.В. та Лукинів М.П. подано письмові пояснення та заяву про застосування строку позовної давності. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: так, слід зазначити, що відповідно до Постанови Верховної Ради України "Про утворення та ліквідацію районів" від 17 липня 2020 року № 807-IX, утворено, в Івано - Франківській області Калуський район (з адміністративним центром у місті Калуш) у складі територій, зокрема, Вигодської селищної територіальної громади, затвердженої Кабінетом Міністрів України. Згідно із розпорядження Кабінету Міністрів України від 12.06.2020 №714-р "Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Івано - Франківської області", визначено адмінстративні центри та затверджено території територіальних громад Івано - Франківської області. Територіальними громадами, території яких входять до складу території Вигодської територіальної громади з адміністративним центром - смт. Вигода зазначено Підлісківську територіальну громаду. Отже, Вигодська селищна рада є правонаступником Підлісківської сільської ради. Вказані обставини у відповідності до ч. 3 ст. 82 ЦПК України визнані судом загальновідомими, а тому не потребують доказуванню. Відповідно до відповіді голови Вигодської селищної ради Івано - Франківської області М.Мацалака від 14.03.2023 №411/02-38 на адвокатський запит представниці позивачки [PERSON] - адвокатки Созоник Т.Б. (а.с. 10, зворотна сторона), у приватній власності відповідача [PERSON] знаходиться, зокрема, земельна ділянка, кадастровий номер: 2622084601:01:002:0730, площею 0,0390 га. Підставою набуття права власності на дану земельну ділянку є: рішення Підлісківської сільської ради від 10.05.2019 №188-27/2019 «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, для ведення особистого селянського господарства [PERSON] » та рішення цієї ж ради від 24.12.2019 №232-30/2019 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства в урочищі «Нягринці» в межах с. Підліски [PERSON] ». Селищною радою надано викопіювання з генерального плану і плану зонування територій, який діяв на час набуття відповідачем [PERSON] права власності на вказану вище земельну ділянку. Згідно із рішенням двадцять сьомої сесії сьомого скликання Підлісківської сільської ради Долинського району Івано - Франківської області від 10.05.2019 №188-27/2019 «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства [PERSON] » (а.с. 11), вирішено надати дозвіл останньому на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність в урочищі «Нягринці», площею 0,0390 га, для ведення особистого селянського господарства в межах населеного пункту с. Підліски за рахунок земель комунальної власності (запасу) в с. Підліски. Рішенням тридцятої сесії сьомого скликання Підлісківської сільської ради Долинського району Івано - Франківської області від 24.12.2019 №232-30/2019 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства в урочищі «Нягринці», в межах с. Підліски [PERSON] » (а.с. 12), затверджено проект землеустрою, надано у власність останньому дану земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства. Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №201226172 від 21.02.2020 (а.с. 15) та Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ- 2608797602019 від 03.12.2019 (а.с. 16, зворотна сторона), земельна ділянка з кадастровим номером: 2622084601:01:002:0730, площею 0,0390 га, яка знаходиться за адресою: с. Підліски, урочище «Нягринці» Долинського району Івано - Франківської області належить на праві приватної власності (розмір частки 1/1) відповідачу [PERSON] . Цільове призначення земельної ділянки - землі запасу. Категорія земель - землі сільськогосподарського призначення. Як вбачається із викопіювання з генерального плану населеного пункту с. Підліски Долинського (Калуського) району (а.с. 13) спірна земельна ділянка знаходиться на території громадської забудови (існуючі). Поряд із даною земельною ділянкою знаходяться меморіальний парк (існуючий), магазин (існуючий) та кафе - магазин (проектний). Згідно із викопіювання з схеми зонування території с. Підліски Долинського (Калуського) району (а.с. 14), спірна земельна ділянка знаходиться у торговельній зоні (Г-6). На замовлення відповідача [PERSON] було виготовлено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться за адресою: с. Підліски, урочище «Нягринці» Долинського району Івано - Франківської області (а.с. 57-75). Відповідно до довідки Державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями (за даними форми 6-зем) станом на 01.01.2016 спірна земельна ділянка відноситься до земель для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення комунальної власності та знаходиться на території Підлісківської сільської ради Долинського району Івано - Франківської області, в межах населеного пункту с. Пділіски, урочище «Нягринці» (а.с. 62). Як вбачається із копії відповіді селищного голови Вигодської селищної ради Івано - Франківської області від 22.09.2022 №1254/02-14 (а.с. 128), селищною радою було розглянуто заяву відповідача [PERSON] про внесення змін до генерального плану забудови с. Підліски Калуського району Івано - Франківської області та повідомлено останньому, що дане питання включено до звіту про містобудівний моніторинг стану реалізації містобудівної документації, а саме: «Генеральний план с. Підліски Долинського району Івано - Франківської області», який буде розглянуто виконавчим комітетом з подальшим розглядом сесією ради. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] , суду пояснив, що він працює на посаді начальника відділу земельних відносин Вигодської селищної ради. Спірна земельна ділянка, яка перебуває у власності відповідача [PERSON] розташована на території громадської забудови в торговельній зоні. Зміни до генерального плану с. Підліски з моменту прийняття Підлісківською сільською радою оскаржуваних рішень не вносились. Отже, судом встановлено, що відповідач [PERSON] будучи заінтересованим у приватизації спірної земельної ділянки звернувся до Підлісківської сільської ради Калуського (колишнього Долинського) району Івано - Франківської області із заявою про надання дозволу на розробку землеустрою щодо відведення земельної у власність. Рішеннями сесії Підлісківської сільської ради надано відповідачу дозвіл на розроблення проекту землеустрою та затверджено проект землеустрою. Після чого, відповідач [PERSON] зареєстрував право власності, у зв`язку із чим спірна земельна ділянка перейшла у його приватну власність. Сторона позивачки посилаючись на порушення норм ЗК України, вважає, що Підлісківська сільська рада незаконно надала відповідачу [PERSON] дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та затвердила даний проект землеустрою, оскільки спірна земельна ділянка розташована на території існуючої громадської забудови в торговельній зоні, хоча цільове призначення такої вказано - для ведення особистого селянського господарства. Предметом спору в даній справі є: визнання незаконними та скасування рішень Підлісківської сільської ради №188-27/2019 «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства [PERSON] » від 10.05.2019; №232-30/2019 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства в урочищі «Нягринці» в межах с. Підліски [PERSON] » від 24.12.2019; припинення права власності [PERSON] на дану земельну ділянку і скасування державної реєстрації даної земельної ділянки. ІV. Оцінка суду: суд, вислухавши пояснення сторін, покази свідка, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, долучені на обґрунтування позову, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з такого. Частиною 1 статті 2 Цивільно процесуального кодексу України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового та майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Положеннями ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно із ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Тягар доведення обґрунтованості вимог позову за загальними правилами процесуального закону покладається саме на позивача, а не реалізовується у спосіб спростування доводів пред`явлених вимог стороною відповідача, як беззаперечних. Якщо позивач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, доведе суду обґрунтованість пред`явлених вимог, то у випадку їх неспростування стороною відповідача у спосіб, визначений законом, такі вимоги підлягають задоволенню. Так, матеріалами справи встановлено, що рішеннями Підлісківської сільської ради від 10.05.2019 №188-27/2019 та від 24.12.2019 №232-30/2019 відповідачу [PERSON] надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства та затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. Після чого, відповідачем [PERSON] було зареєстровано право власності на спірну земельну ділянку. Стаття 14 Конституції України гарантує право власності на землю. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЗК України, землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони та іншого призначення. Земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі. Земельна ділянка, яка за основним цільовим призначенням належить до відповідної категорії земель, відноситься в порядку, визначеному цим Кодексом, до певного виду цільового призначення, що характеризує конкретний напрям її використання та її правовий режим (ч. 2, 3 ст. 19 ЗК України). Згідно із ч. 1 ст. 22 ЗК України, землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей. Як передбачено ч. 2 ст. 22 ЗК України, до земель сільськогосподарського призначення належать: а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель інших категорій, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі під об`єктами виробництва біометану, які є складовими комплексів з виробництва, переробки та зберігання сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо). До земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об`єктів загального користування (ч. 1 ст. 38 ЗК України). Відповідно до ч. 1 ст. 39 ЗК України, використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм. Згідно із п. «в» ч. 3 ст. 116 ЗК України, безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених вказаним Кодексом. Як визначено ч. 6 ст. 118 ЗК України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, клопотання подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. В той же час, ч. 7 ст. 118 ЗК України передбачає, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Отже, з системного аналізу вказаних вище норм, можна зробити висновок про те, що ЗК України не передбачає можливості передачі громадянам у власність земельних ділянок для будівництва та обслуговування закладів торгівлі. Згідно із ч. 1 ст. 16 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження комплексних планів просторового розвитку територій територіальних громад, генеральних планів населених пунктів і детальних планів території, їх оновлення та внесення змін до них. Містобудівна документація на місцевому рівні розробляється з урахуванням відомостей Державного земельного кадастру на актуалізованій картографічній основі у цифровій формі в державній системі координат у формі електронних документів, що містять базові і тематичні геопросторові дані. Генеральний план населеного пункту є одночасно видом містобудівної документації на місцевому рівні та документацією із землеустрою і призначений для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту (ч. 1 ст. 17 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»). Відповідно до ч. 9 ст. 17 вказаного вище закону (в редакції закону на момент виникнення спірних правовідносин), зміни до генерального плану населеного пункту можуть вноситися не частіше, ніж один раз на п`ять років. У відповідності до вимог ст. 18 цього ж Закону, план зонування території розробляється у складі комплексного плану, генерального плану населеного пункту з метою визначення умов та обмежень використання території у межах визначених функціональних зон. До затвердження генерального плану населеного пункту в межах території територіальної громади, щодо якої затверджено комплексний план (якщо обов`язковість розроблення генерального плану населеного пункту визначена рішенням про затвердження комплексного плану), межі функціональних зон та функціональне призначення територій у такому населеному пункті визначаються комплексним планом. План зонування території розробляється з метою створення сприятливих умов для життєдіяльності людини, забезпечення захисту територій від надзвичайних ситуацій, запобігання надмірній концентрації населення і об`єктів виробництва, зниження рівня забруднення навколишнього природного середовища, охорони та використання територій з особливим статусом, у тому числі ландшафтів, об`єктів історико-культурної спадщини, а також земель сільськогосподарського призначення і лісів та підлягає стратегічній екологічній оцінці. План зонування території встановлює функціональне призначення, вимоги до забудови окремих територій (функціональних зон) населеного пункту, їх ландшафтної організації. Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», зміна цільового призначення земельної ділянки допускається виключно за умови дотримання правил співвідношення між новим видом цільового призначення земельної ділянки та видом функціонального призначення території, визначеного відповідною містобудівною документацією на місцевому рівні, крім випадків, визначених частиною третьою статті 20 Земельного кодексу України. Отже, з огляду на вищевикладене, можна зробити висновок, що Земельний кодекс України передбачає вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а саме: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку, а також вичерпний перелік варіантів цільового призначення земельних ділянок, що можуть бути передані громадянам у власність. При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень ст. 118 ЗК України. Як передбачено п. 6.6 «Громадські зони» Державних будівельних норм України Б.1.1-22:2017, затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 27.12.2017 № 344, торговельні зони Г-6 (зони розміщення об`єктів торгівлі) призначаються для розташування магазинів, торговельних комплексів, ринків та ринкових комплексів. Зону формують території громадської забудови, на яких за містобудівною документацією розміщуються торговельні заклади та інші об`єкти обслуговування населення. Як зазначалось вище, відповідачу [PERSON] рішеннями сесії було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства в урочищі «Нягринці», в межах населеного пункту с. Підліски. Дана земельна ділянка на даний час належить відповідачу на праві приватної власності. Однак, як вбачається із викопіювання з генерального плану населеного пункту с. Підліски та викопіювання з схеми зонування території с. Підліски Калуського району Івано - Франківської області спірна земельна ділянка знаходиться на території існуючої громадської забудови в торговельній зоні (Г-6). Як зазначив в судовому засіданні свідок [PERSON] змін до генерального плану с. Підліски з моменту прийняття Підлісківською сільською радою оскаржуваних рішень та на даний час не вносились. Таким чином, враховуючи те, що оскаржувані рішення Підлісківської сільської ради №188-27/2019 «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства [PERSON] » від 10.05.2019 та №232-30/2019 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства в урочищі «Нягринці» в межах с. Підліски [PERSON] » від 24.12.2019 були ухвалені із порушенням вимог закону, а саме невідповідності генеральному плану населеного пункту с. Підліски та іншої містобудівної документації, такі слід визнати незаконними та скасувати. Окрім цього, оскільки вказані вище рішення Підлісківської сільської ради визнані незаконними та скасовані, необхідно також припинити право власності відповідача [PERSON] на спірну земельну ділянку та скасувати державну реєстрацію даної земельної ділянки. Також, враховуючи положення ч. 7 ст. 158, п. 8 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Долинського районного суду Івано - Франківської області від 28.04.2023, які постановою Івано - Франківського апеляційного суду від 12.06.2023 змінено, у виді заборони [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) розпоряджатися та відчужувати земельну ділянку кадастровий номер 2622084601:01:002:0730, площею 0,0390 га., яка розташована за адресою: с. Піддіски, урочище «Нягринці» Калуського району Івано - Франківської області, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2036836126220, продовжують діяти протягом дев`яносто днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. При цьому суд відхиляє доводи сторони відповідача [PERSON] в частині того, що довідка форми «6-зем» є належним доказом того, що спірна земельна ділянка відноситься саме до категорії земель для ведення особистого селянського господарства та є земельною ділянкою сільськогосподарського призначення, оскільки форма «6-зем» не є доказом, який підтверджує цільове призначення земельної ділянки і потребує додаткової оцінки суду, оскільки інформація, надана Головним управлінням Держгеокадастру в Івано - Франківській області, є статистичною і саме суд має надати їй оцінку з урахуванням інших, безспірних доказів у справі. Оскільки судом встановлено, що зміни до генерального плану населеного пункту с. Підліски та схеми зонування території с. Підліски з моменту прийняття оскаржуваних рішень Підліскіською сільською радою та на момент розгляду справи судом не вносились і спірна земельна ділянка розташована саме на території існуючої громадської забудови в Торговельній зоні (Г-6) суд не беру до уваги форму «6-зем» ,як доказ того, що спірна земельна ділянка призначена для ведення особистого селянського господарства . Також безпідставними є доводи сторони відповідача [PERSON] в частині того, що позивачкою [PERSON] невірно обраний спосіб захисту, адже задоволення даного позову жодним чином не призведе до відновлення порушених її прав, оскільки, відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 11.08.2020, справа № 187/687/16-а, у випадку, якщо порушуються права територіальних громад, то будь-який з членів таких громад має право оскаржити відповідну дію чи рішення суб`єкта владних повноважень у суді, оскільки порушення прав місцевого самоврядування неминуче призводить до порушення прав кожного жителя відповідного муніципального утворення. Таким чином, оскільки позивачка [PERSON] є членкинею громади с. Підліски, вона має право оскаржити рішення територіальної громади. Не заслуговують на увагу і доводи представника відповідача [PERSON] в частині того, що позивачкою [PERSON] пропущені строки позовної давності, з огляду на таке. Згідно із ч. 3 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Як вбачається із відповіді на адвокатський запит від 14.03.2023 позивачці [PERSON] лише 14.03.2023 стало відомо про те, що спірна земельна ділянка передана відповідачу [PERSON] у приватну власність та підстави такого передання. Водночас, суд вважає за необхідне зазначити, що постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої корона вірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12.03.2020 на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався та був відмінений з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року. Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина. Законом України від 17 березня 2020 року №530-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»). Законом №540-IX розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». У п. 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Інститут позовної давності має на меті, зокрема, гарантувати правову визначеність, забезпечення захисту порушених прав, притягнення до відповідальності. Також він стимулює уповноважену особу до активних дій щодо реалізації належного їй права під загрозою його втрати, запобігає несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу. Рівність і недискримінація є одними із основних принципів реалізації прав людини. Також варто зазначити, що 17.03.2022 набув чинності Закон України від 15 березня 2022 року №2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів щодо дії норм на період воєнного стану», яким було внесені зміни до ЦК України, а саме розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 19 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії». Тобто загальна позовна давність, перебіг якої припав на період дії в Україні правового режиму воєнного стану, продовжена законодавцем на період дії такого правового режиму. Водночас продовження строків свідчить, що їх перебіг, який відбувається у період дії воєнного стану, не зараховується при обчисленні. 24 лютого 2022 року Указом Президента України №64/2022 в Україні було введено правовий режим воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Указами Президента України воєнний стан в Україні неодноразово було продовжено. Отже, оскільки з 24 лютого 2022 року та на момент подання позивачкою у цій справі позовної заяви в Україні діяв правовий режим воєнного стану, а 02 квітня 2020 року набрав чинності Закон №540-IX щодо продовження строків позовної давності на час дії карантину, з огляду на встановлений Кабінетом Міністрів України карантин з 12 березня 2020 року, відповідно до п. 12, 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України позивачка не пропустила строк позовної давності, визначений статтею 257 ЦК України, а тому підстав для відмови у задоволенні позову у зв`язку з її пропуском не має. Стосовно інших доводів сторони відповідачів, суд зазначає, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення. Обов`язок щодо обґрунтування рішення може бути різним, залежно від характеру рішення. В рішенні Європейського суду з прав людини, у справі «Серявін та інші проти України» вказано, що п. 1 ст. 6 Конвенції, зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не має сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку є різним, залежно від характеру рішення. V. Розподіл судових витрат: питання судових витрат суд вирішує за правилами ст. 141 ЦПК України, при цьому враховує, що до судових витрат, які позивачка понесла у зв`язку з розглядом справи, остання відносить оплату судового збору у розмірі 4 292 грн., що підтверджується платіжною квитанцією (а.с. 7). Беручи до уваги, що суд прийшов висновку про задоволення позову, то з урахуванням п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України з [PERSON] на користь позивачки слід стягнути 4 292 грн сплаченого судового збору. На підставі вищевикладеного, ст. 14, 129 Конституції України, ст. 2, 4, 81, 89 ЦПК України, ст. 15, 16 ЦК України, ст. 19, 22, 39, 116, 118 ЗК України, ст. 16, 17, 18, 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та

Outcome: approved