Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] ,\~ [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, в якому просив стягнути солідарно з [PERSON] ,\~ [PERSON] заборгованість у розмірі 23000 доларів США та судові витрати. Позов мотивовано тим, що 11.08.2022 [PERSON] та [PERSON] уклали договір позики. Згідно з умовами договору [PERSON] отримав від [PERSON] 23000 доларів США, які зобов`язався повернути до 11.08.2023. Для забезпечення виконання зобов`язань за вказаним вище договором, 11.08.2023 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір поруки. Проте, умови договору позики виконані не були, боржник кошти не повернув. Вказане стало підставою для звернення до суду. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 06.10.2023 було відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. (а.с. 30) Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 14.11.2023 закрито підготовче\~провадження по\~справі, справу призначено до судового розгляду. (а.с.51) Позивач [PERSON] та його представник адвокат Ковальов В.О. у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися судом належним чином, проте адвокат Ковальов В.О. надав клопотання, в якому розгляд справи просив проводити у відсутність позивача та його представника, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти проведення заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачі [PERSON] ,\~ [PERSON] у судове засідання не з`явилися повторно, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися судом у встановленому законом порядку. Про причини неявки суд не повідомили, відзив на позовну заяву не подали. Частиною восьмою\~статті 178 ЦПК України\~визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Аналогічне положення міститься і в ч. 2\~ст. 191 ЦПК України. Відповідно до ч.4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи зазначене вище та положення ч. 4 ст. 223 ЦПК України і ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи за наявними матеріалами справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність,\~допустимість,\~достовірність,\~кожного\~доказу\~окремо,\~а\~також\~достатність\~і\~взаємний\~зв`язок\~доказів\~у\~їх\~сукупності,\~суд\~вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частин другої та третьої статті 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною першою\~статті 15 ЦК України\~визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої\~статті 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких, суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 11.08.2022 [PERSON] та [PERSON] уклали договір позики. Відповідно до умов договору, [PERSON] передав у власність [PERSON] 23000 доларів США, а [PERSON] їх прийняв та зобов`язався належним чином використати та повернути грошові кошти в зазначеній сумі в порядку та на умовах, встановлених цим договором (п.1.1.). Вищевказана сума 23000 доларів США отримана [PERSON] повністю до підписання цього договору (п.2.1.). Строк повернення позики сторонами встановлений до 11.08.2023 (п.3.1). (а.с.5-6) Факт отримання [PERSON] грошових коштів у сумі 23000 долари США від [PERSON] підтверджується також оригіналом розписки від 11.08.2022. (а.с.48) 11.08.2023 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір поруки. В порядку та на умовах, визначених цим договором та діючим в Україні законодавством, [PERSON] у межах встановлених договором, зобов`язується перед [PERSON] відповідати за своєчасне і повне виконання грошових зобов`язань боржником [PERSON] , за договором позики від 11.08.2022, укладеним між [PERSON] та [PERSON] у повному обсязі, за яким боржник зобов`язується повернути суму позики в розмірі 23000 доларів США не пізніше 11.08.2023. (п.1.1.) Поручитель ознайомлений з умовами договору позики від 11.08.2022, жодних заперечень, а також не порозумінь його положень немає (п.1.2). У разі невиконання боржником зобов`язань за основним договором, поручитель відповідає перед кредитором солідарно відносно до боржника (п.2.1). Поручитель відповідає перед кредитором по зобов`язанням боржника в повному обсязі за повернення суми отриманої позики в розмірі 23000 доларів США. (п.2.2) (а.с.8) 08.09.2023 [PERSON] направив [PERSON] та\~ [PERSON] вимогу, в якій зазначив про необхідність в 10-ти денний строк з моменту отримання вимоги повернути всю суму позики, що становить 23000 доларів США. (а.с. 9-13) Відповідно до положень ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Позивачем було доведено за допомогою належних та допустимих доказів факт укладення договору позики, а також отримання коштів відповідачем [PERSON] від позивача. Погодження між сторонами настання строку повернення позики. Доказів на спростування вказаних фактів суду надано не було. Згідно зі\~ст.526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1ст. 530 ЦК України). Відповідно до\~ст.610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. В договорі позики було зазначено дату, до якої боржник зобов`язується повернути позику 11.08.2023. До вказаної дати кошти повернуті не були. Щодо стягнення цієї суми солідарно з поручителем, то суд враховує, що\~статтею 546 ЦК України\~встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша\~статті 553 ЦК України). У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга\~статті 554 ЦК України). Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності. Згідно з частиною четвертої\~статті 559 ЦК України\~порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя. Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання. За укладеним договором поруки поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед кредитором за порушення виконання зобов`язань за кредитним договором, договір поруки має встановлений строк дії поруки, який не пропущений, в добровільному порядку сума заборгованості не сплачена, а отже, встановлена сума заборгованості за вказаним договором підлягає солідарному стягнення з позичальника та поручителя. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості солідарно з [PERSON] ,\~ [PERSON] є обгрунтованими та підлягають задоволенню. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18), від 16 січня 2019 року у справах № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18), № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) та № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18). Що стосується можливості і порядку визначення в рішенні суду еквівалента суми боргу в національній валюті, то Велика Палата Верховного Суду зазначає, що нею висловлена правова позиція з цього приводу, яку викладено у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18). Велика Палата Верховного Суду вказала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який може бути виконаний примусово. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. При укладенні договору позики [PERSON] позичив [PERSON] грошові кошти у розмірі 23000 доларів США без зазначення еквіваленту суми позики у гривнях. Верховний Суд у своїй постанові від 21.12.2022 у справі №\~756/11351/18 зазначає, що тлумачення абзацу 1 частини першої статті\~1046, абзацу 1 частини першої статті\~1049 ЦК України\~дозволяє стверджувати, що законодавцем не забороняється стягнення боргу за договором позики в іноземній валюті. Більше того, цивільним законодавством покладається обов`язок на позичальника повернути те, що він отримав на підставі договору позики. Це підтверджується використанням таких формулювань: «зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості» (абзац 1 частини першої\~статті 1046 ЦК України); «позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем)» (абзац 1 частини першої\~статті 1049 ЦК України). Виходячи з наведеного вище, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] ,\~ [PERSON] про стягнення боргу у розмірі 23000 доларів США за договором позики від 11.08.2022 підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, враховуючи, що позов було задоволено, з [PERSON] ,\~ [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути в рівних частках 8410,78 грн. судового збору. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved