Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-08 00:00:00

18.09.2023 р. до суду надійшов вказаний позов про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом. Позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що [INFO] помер [PERSON] , померлий був братом чоловіка позивача. За життя спадкодавець склав заповіт, згідно якого заповів належну на праві власності квартиру [ADDRESS] , та грошові внески з відповідними відсотками позивачу [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] . В подальшому з метою прийняття спадщини після смерті спадкодавця з заявами про прийняття спадщини ззвернулись позивач та вяідповідачі. 20.06.2023 р., приватним нотаріусом КМНО Рильською Л.С., було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії та видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спірну квартиру та грошові кошти, яка мотивована відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. Спірна квартира зареєстрована за спадкодавцем, однак у позивача відсутні правовстановлюючі документи на спірне майно, що і змусило звернутися до суду з даним позов. Ухвалою суд від 20.09.2023 р у справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та витребувано спадкову справу (а.с. 22). 09.11.2023 р. до суду від приватного нотаріуса КМНО Рильської надійшла належнимчином завірена копія спадкової справи відносно майна померлого на виконання ухвали суду від 20.09.2023 р. (а.с. 29, 30-179). 13.11.2023 р. від відповідача [PERSON] надійшла заява про визнання позову (а.с. 186). 20.11.2023 р. від відповідача [PERSON] надійшла заява про визнання позову (а.с. 188). 09.01.2024 р. до суду від представника позивача надійшла заява про залишення позовних вимог в частині визнання права власності на грошові кошти, які за заповітом спадкодавець залишив [PERSON] . Ухвалою суду від 09.01.2024 р. позовні вимоги в частині визнання права власності на грошові кошти, які за заповітом спадкодавець залишив [PERSON] , залишено без розгляду. У підготовче засідання позивач та його представник не з`явились, від представника позивача - адвоката Усатенка Д.А. надійшла заява про розгляд справи за йього відсутності. У підготовче засідання відповідачі не з`явились, причини неявки не відомі, подали заяви про визнання позову (а.с. 186-189). Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Суд встановив, що [INFO] помер [PERSON] (а.с.9). За життя спадкодавець склав заповіт, згідно якого заповів належну на праві власності квартиру [ADDRESS] , та грошові внески з відповідними відсотками, які зберігаються в філії Печерського віділення банку № 3715/189 м. Києва на рахунках 136475,27 пенсійний + та всі інші грошові внески з відповідними відсотками, що зберігаються в комерційних банках м. Києва позивачу [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] (а.с. 78) 20.06.2023 р. приватним нотаріусом КМНО Рильською Л.С. позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії та видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спірну квартиру та грошові кошти, яка мотивована відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно (а.с. 15). Відповідно до листа Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації від 01.12.2022 року № 32/65, квартира [ADDRESS] є приватизованою відповідно до розпорядження органу приватизації представництва Фонду державного майна Ленінградської районної ради народних депутатів міста Києва № 6035 у 1994 р. на одну особу (а.с.15). Згідно інформаційної довідки КВ -2022 № 25490 від 08.11.2022 р., КП КМР "КМ "БТІ" квартира під номером [ADDRESS] на праві власності належить [PERSON] (а.с. 14). Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема, визнання права. Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до п. 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Згідно зі ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом та за законом. Згідно зі ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті. Відповідно до ч. 3 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Водночас, відповідно до ст.ст. 316, 328 ЦК України: правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб; право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, з правочинів, тобто дій особи, спрямованих на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як вбачається з матеріалів справи, майнові права на квартиру [ADDRESS] спадкодавця [PERSON] підтверджено. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч.3 ст. 3 вказаного Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов:1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення;2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у справі № 334/3161/17 від 22.06.2021 року: 1. Норми ЦК України (чинні на момент виникнення спірних правовідносин) найбільш повно та точно врегульовували цивільні правовідносини щодо визначення умов та моменту виникнення права власності у набувача нерухомого майна за відповідним правочином, а тому, мають пріоритет у застосуванні. 2. До спірних правовідносин, які виникли щодо придбаного до 01 січня 2013 року нерухомого майна, підлягають застосуванню саме норми ЦК України (чинні на момент виникнення правовідносин), які визначають умови та момент виникнення права власності в набувача нерухомого майна за відповідним правочином, а також містять правило щодо обов`язкової реєстрації договору купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна. 3. Особа, яка здійснила державну реєстрацію правочину відповідно до норм статей 334, 657 ЦК України, набула титул власника майна. У свою чергу необхідність реєстрації права на нерухоме майно (на момент виникнення спірних правовідносин - до 01 січня 2013 року) не впливала на виникнення в покупця нерухомості прав власника на це майно. Згідно зі ч.4 ст. 334 ЦК України право власності на нерухоме майно виникає із моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до ч.3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Верховний Суд у справі № 523/3522/16-ц від 14 серпня 2019 роз`яснив, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не здійснив державну реєстрацію права. У відповідності до ст. 1218 ЦК України до складу спадкової маси можуть переходити тільки ті права і обов`язки, носієм яких був спадкодавець і на момент відкриття спадщини вони не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до статті 66 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину може бути отримано спадкоємцями у нотаріуса за місцем відкриття спадщини. Свідоцтво про право на спадщину видається за наявності всіх необхідних документів. Нотаріус, при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом зобов`язаний перевірити, окрім інших, документи, що підтверджують час та місце відкриття спадщини. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом (ст. 327 ЦК України). Однією з таких підстав, відповідно до ст. 1217 ЦК України, є спадкування майна, як за законом, так і за заповітом. Стаття 1216 ЦК України передбачає, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Право на здійснення державної реєстрації нерухомого майна, як майнове право, яке не припинилося внаслідок смерті спадкодавця, переходить у порядку спадкування до спадкоємців. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 р. №7 «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження. У відповідності до п. п. 4.15, 4.18 Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 22 лютого 2012 року, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Згідно з інформаційним листом від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Згідно п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» - у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальні частині рішення посилання на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Судом встановлено, що відповідачі позов визнали, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, у зв`язку з чим поданий позов підлягає задоволенню. Питання судових витрат позивач залишила за собою. На підставі викладеного та

Outcome: approved