Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з заявою про позбавлення батьківських прав відносно неї батьків [PERSON] та [PERSON] . Мотивує тим, що згідно розпорядження голови Буської райдержадміністрації від 19.04.2012 її та старшу сестру [PERSON] було влаштовано в Буський районний дитячий будинок змішаного типу «Добре серце» с. Новий Милятин колишнього Буського району. У зв`язку з перебуванням батька в місцях позбавлення волі, мама змінила місце проживання з с. Соколя Буського району на с. Забужжя Кам`янка - Бузького району, де проживала з іншим чоловіком. Обіцяла забрати доньку до себе, однак не виконала свою обіцянку. Місце перебування матері заявниці не відоме. Сестри перебували на обліку дітей, які опинилися в складних життєвих обставинах служби у справах дітей Буської райдержадміністрації. Оскільки батьки самоусунулися від виконання батьківських обов`язків, не забезпечують матеріально, не цікавляться станом здоров`я доньки, мати ніколи не забирає заявницю, не відвідує її, що свідчить про те, що батьки ухиляються від свого обов`язку по утриманню та забезпеченню дитини, тому просить позбавити останніх батьківських праві відносно неї, стягнути з батьків в її користь аліменти. Позивач в судове засідання не з`явилася, забезпечила явку законного представника [PERSON] , який позовні вимоги підтримав повністю, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просить позов задоволити, справу слухати без фіксування технічними засобами. Відповідачі за викликом суду, не з`явилися, про час і місце розгляду справи належним чином повідомлені, що підтверджується матеріалами справи, відзиву на позовну заяву не надали. Конверти адресовані відповідачам повернулися на адресу суду. Представник третьої особи Служби в справах дітей Золочівської районної державної адміністрації Бучко Н.Р. проти позову не заперечила, показала, що Орган опіки та піклування вважає доцільним позбавлення батьківських прав відповідачів відносно доньки [PERSON] , оскільки батьки самоусунулися від своїх батьківських обов`язків по утриманню та вихованню дитини, батько засуджений та відбуває покарання, місце перебування матері не відоме. Враховуючи, що відповідачі жодного разу не з`явилися за викликом суду, зважаючи на те, що розгляд справи був призначений завчасно, відповідачі проінформовані судом про день та час розгляду справи належним чином, що підтверджується матеріалами справи, зокрема поштовими розписками про рекомендоване повідомлення (конверти повертаються на адресу суду з відміткою пошти про повернення), суд вважає за можливе провести розгляд справи на підставі наявних матеріалів справи, за відсутності відповідачів, з постановленням заочного рішення, проти чого представник представник позивача не заперечує. Враховуючи наведене, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідачів, з постановленням заочного рішення. Суд, вислухавши думку представника позивача, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, приходить до висновку що позов слід задоволити з наступних підстав. Відповідно до ч.1ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ч.1ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] є батьками позивачки [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] , виданим 17.06.2009 року Соколянською сільською радою Буського району Львівської області, актовий запис № 07. (а.с. 4). Судом встановлено, що батько позивачки [PERSON] вироком Кам`янка - Бузького районного суду від 18.01.2017 року (справи № 446/455/16-к) визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком 8 років з конфіскацією всього майна з відбуванням покарання у кримінально-виконавчій установі. (а.с. 10-19) Як вбачається з листа міського голови Буської міської ради № 1558 від 24.07.2023 року неповнолітня [PERSON] влаштована в Буський дитячий будинок «Добре серце». Дитина перебуває в складних життєвих обставинах, також знаходиться на обліку сектору у справах дітей виконавчого комітету Буської міської ради. За час перебування дитини в дитячому будинку батьки не цікавилися долею дочки, не надавали жодної матеріальної допомоги, за останні два роки ні разу не відвідували її в дитячому закладі. Згідно листа начальника Відділення поліції № 2 Золочівського РВП № 3683/57/01-2023 від 18.05.2023 року, громадяни [PERSON] та [PERSON] на даний час в с. Соколя Золочівського району не проживають та їх місце перебування не відоме. Відповідно до ст.150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитини» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ст.155 цього закону, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Статтею 164 Сімейного кодексу України передбачено, зокрема, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Пленумом Верховного Суду України у Постанові від 30.03.2007 року №7 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» надано роз`яснення про те, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 С К України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками (п.16). Згідно статей 9, 18 Конвенції "Про права дитини", ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27.02.1991р., № 780-Х11, батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Найважливіший обов`язок матері і батька - це обов`язок виховувати, ростити дитину; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти, держави - учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Як встановлено судом, позивач проживає в Буському районному дитячому будинку змішаного типу «Добре серце», відповідачі дитиною не опікуються, не цікавляться її життям, здоров`ям, матеріальним забезпеченням, не навідуються до неї. Також, суд бере до уваги Європейську Конвенцію "Про здійснення прав дітей", ратифіковану Україною 03.08.2006 р., Конвенцію "Про юрисдикцію, відповідно до якої право, яке признається, виконується та співробітництві стосовно батьківської відповідальності та міру захисту дітей", ратифікованої Україною 14.09.2006 р., гарантовано та забезпечено право дитини з боку усіх державних та приватних структур, а також з боку батьків на належне батьківське виховання та піклування, забезпечення дитини сімейним затишком, розвиток індивідуальності та захисту всіх прав дитини навіть від самих батьків, що не суперечить вимогам ст. 150 СК України. Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі "Савіни проти України" де встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Судом встановлено, що відповідачі ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків щодо дочки [PERSON] , їх місце перебування не відоме. Згідно висновку органу опіки та піклування Золочівської райдержадміністрації від 01.12.2023 року вбачається доцільність позбавлення відповідачів батьківських прав відносно доньки [PERSON] , [INFO] . Крім того, згідно із ст. 180 Сімейного Кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Частиною 3 статті 181 Сімейного Кодексу визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів. В силу ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Відповідно до роз`яснень, викладених в п. 17 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989p., батько (-ки) або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення знайшло своє відображення в українському законодавстві. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) закріплюється в сімейному законодавстві (ст. 180 СК України).- Обов`язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов`язання батьків. У разі їх ухилення від його виконання аліменти можуть стягуватись за рішенням суду. Обов`язок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття. Оцінюючи докази у їх сукупності, оскільки відповідачі ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню дитини, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити повністю. В силу вимог ст. 141 ЦПК України, судові витрати покласти на відповідачів.

Outcome: approved