Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-09 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог: 01.11.2022 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив: - визнати недійсним договір комісії №7990/22/8/009472 від 06.09.2022 року, укладений між власником транспортного засобу Товариством з обмеженою відповідальністю «Форест Полісся-10» в особі Саксоніка М.М. і суб`єктом господарювання Товариством з обмеженою відповідальністю «Автокапітал+» щодо транспортного засобу марки «RENAULT DUSTER» VIN: [NUMBER] ; - визнати недійсним договір комісії №7990/22/8/009471 від 07.09.2022 року, укладений між власником транспортного засобу Товариством з обмеженою відповідальністю «Форест Полісся-10» в особі [PERSON] і суб`єктом господарювання Товариством з обмеженою відповідальністю «Автокапітал+» щодо транспортного засобу «TOYOTA LAND CRUISER 200», VIN: [NUMBER] ; - витребувати з чужого незаконного володіння [PERSON] на користь ТОВ «Форест Полісся-10» зазначені транспортні засоби. В обґрунтування позову вказано, що 29.03.2010 р. було створено ТОВ «Форест Полісся-10», засновниками якого є [PERSON] та [PERSON] , частки яких є рівними. 31.08.2022 р. генеральним директором товариства було призначено [PERSON] , яка відповідно до Статуту наділена правом розпоряджатись майном товариства та його оборотними засобами. ТОВ «Форест Полісся-10» є власником транспортних засобів «RENAULT\~DUSTER» та «TOYOTA LAND CRUISER 200». 06.09.2022 р. та 07.09.2022 року між ТОВ «Форест Полісся-10» в особі [PERSON] , який не був наділений відповідними повноваженнями, були укладені договори комісії на право здійснення подальшого відчуження зазначених транспортних засобів, на підставі яких 07.09.2022 р. та 08.09.2022 року між ТОВ «Автокапітал+» та [PERSON] були укладені два договори купівлі-продажу зазначених вище транспортних засобів, який зареєстрував їх на своє ім`я. Позивач зауважує, що генеральним директором товариства [PERSON] жодних рішень щодо відчуження вказаного майна не приймалось, не здійснювались будь-які дії, спрямовані на відчуження належного товариству майна, [PERSON] , укладаючи договори комісії діяв без повноважень. Також позивач в позові посилається на те, що грошові кошти від продажу автомобілів на рахунки товариства не надходили. На підставі ст.ст. 203, 215 ЦК України позивач просив визнати недійсними договори комісії, оскільки у ТОВ «Форест Полісся-10» була відсутня воля на відчуження транспортних засобів, які є власністю підприємства, уповноважена на розпорядження майном товариства особа не приймала рішення про відчуження транспортних засобів, а [PERSON] уклав договори комісії поза межами наданих йому повноважень. На думку позивача, автомобілі вибули із власності ТОВ \~«Форест Полісся-10»без згоди на відчуження цього майна з порушенням норм закону, що є підставою відповідно до статті 387 ЦК України для їх витребування в [PERSON] , який незаконно, без відповідної правової підстави заволодів ними. ІІ. Процедура та позиції сторін Ухвалою судді від 07.11.2022 року дана позовна заява була залишена без руху. Ухвалою суду від 18.11.2022 року у справі було відкрито провадження та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 18.12.2023 р. задоволено клопотання представника позивача про застосування заходів забезпечення позову, накладено арешт\~на автомобіль марки «TOYOTA LAND CRUISER 200», VIN: [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , який [PERSON] був відчужений на користь [PERSON] ; накладено арешт на автомобіль марки «RENAULT DUSTER», VIN: [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , який [PERSON] був відчужений на користь [PERSON] (том І а.с. 70-71). 28.12.2022 року представник позивача подав уточнений позов, згідно якого у зв`язку з відчуженням [PERSON] на підставі договорів купівлі-продажу від 25.10.2022 року та від 26.10.2022 року транспортних засобів на користь [PERSON] та [PERSON] , просив замінити його на належних відповідачів - [PERSON] та [PERSON] , до яких на підставі ст. 387 ЦК України, як до недобросовісних набувачів, заявив вимогу про витребування в них на свою користь транспортних засобів. В підготовчому судовому засіданні 17.01.2023 р., яке відбулось за участі представника позивача - адвоката Сачка А.В. та представника відповідача [PERSON] адвоката Поліщук Т.О., судом прийнятий до розгляду уточнений позов від 28.12.2022 року, за клопотанням представника позивача співвідповідач [PERSON] був замінений на належних співвідповідачів - [PERSON] та [PERSON] (том І а.с. 93-96). 26.01.2023 року представник позивача подав відповідь на відзив на позовну заяву, разом з тим до матеріалів справи на надходив відзив на позовну заяву, поданий співвідповідачем [PERSON] , а відтак суд не викладає доводи, викладені в даній відповіді (том І а.с. 100-103). 20.02.2023 року на електронну пошту суду від представника відповідача [PERSON] - адвоката Поліщук Т.О. надійшов відзив на позовну заяву (том І а.с. 140-146). У відзиві на позовну заяву представник [PERSON] просить відмовити в задоволенні позовних вимог ТОВ «Форест Полісся-10». В обґрунтування заперечень вказала, що позов до суду підписаний генеральним директором ТОВ "Форест Полісся-10" Муравською В.А., проте відповідно до вимог Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" і Статуту вона не наділена такими повноваженнями. Щодо оспорювання позивачем договорів комісії, адвокат Поліщук Т.О. зауважила, що предметом договорів комісії є надання посередницьких послуг комісіонера щодо продажу майна, укладення яких не призводить до правових наслідків щодо набуття права власності на майно. На думку представника, [PERSON] не є належним відповідачем у справі, оскільки не є стороною договорів комісії, які укладені між ТОВ \~«Форест Полісся-10»та ТОВ «Автокапітал+». Вказує, що договір комісії є правочином щодо надання послуг, а не договором про відчуження майна, тому правовідносини щодо витребування майна на підставі ст. 388 ЦК України між сторонами не виникли. Щодо витребування майна у її довірителя [PERSON] , вважає такі вимоги безпідставними, оскільки право власності було набуто на підставі оплатного договору купівлі-продажу автомобіля, тому відсутні правові підстави для його витребування згідно зі ст. 388 ЦК України. Серед іншого представник зазначила, що на її думку підстави позову є неконкретизованими, а тому не вбачається за можливе визначити, чи є порушення корпоративних прав позивача, а у разі порушення корпоративних прав позивача позов підлягає розгляду господарським судом. 14.03.2023 р. представник позивача направив додаткові письмові пояснення (том І а.с.153-154), в яких доповнив підстави позовних вимог посиланням на норми матеріального права, посилаючись, серед іншого, на статті 234, 235 ЦК України, які регулюють такі підстави для недійсності правочинів, як їх удаваність та фіктивність. 12.04.2023 року представник позивача подала клопотання про витребування доказів з Баранівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Новоград-Волинському районі Житомирської області. Ухвалою суду від 18.04.2023 року, яка постановлена судом без виходу до нарадчої кімнати та занесена до протоколу судового засідання, задоволено клопотання представника позивача, витребувано з Баранівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Новоград-Волинському районі Житомирської області актові записи: про шлюб [PERSON] з [PERSON] ; про народження і про реєстрацію шлюбу [PERSON] ; про народження [PERSON] (том І а.с. 178-180, 183). 12.05.2023 року на виконання вимог ухвали суду від 18.04.2023 року надійшли запитувані документи (а.с. 189-193). Ухвалою суду від 04.07.2023 року, яка постановлена судом без виходу до нарадчої кімнати та занесена до протоколу судового засідання, закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті (том І а.с.206-208). У судових засіданнях представник позивача адвокат Ліпська-Романченко Д.Ю. позов підтримала та просила задоволити з підстав, викладених у ньому. Представник відповідача [PERSON] адвокат Поліщук Т.О. проти задоволення позову заперечувала з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Додатково пояснювала, що договори комісї були укладені правомірно на підставі довіреностей від 15.08.2022 року та від 17.08.2022 року. В судовому засіданні 10.01.2024 року представник відповідача - адвокат Поліщук Т.О. додатково подала письмові пояснення по суті спору, які в частині відсутності повноважень у [PERSON] на звернення до суду з позовом, в частині заперечень щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог про визнання недійсними договорів комісії та витребування майна є за змістом аналогічними з відзивом на позовну заяву. Разом з тим, додатково надала пояснення, що [PERSON] була наділена повноваженнями на укладення оспорюваних договорів комісії, діючи на підставі чинних довіреностей, які не втратили свою чинність у зв`язку зі зміною керівника (том ІІ а.с. 1-9) Співвідповідач [PERSON] , представник ТОВ «Автокапітал+» в судові засідання не з`являлись, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки не повідомляли, судом ухвалено проводити розгляд справи в їх відсутність. Співвідповідач [PERSON] матеріали позовної заяви та судові повістки отримувала особисто за зареєстрованим місцем свого проживання. Всі матеріали і судові повістки, які направлялись судом за місцем знаходження ТОВ «Автокапітал+» повернулись не врученими, з відміткою пошти "За закінченням терміну зберігання". ІІІ. Фактичні обставини справи, встановлені судом Судом встановлено, що ТОВ «Форест Полісся-10» було створено згідно з рішенням засновників, яке оформлено протоколом №1 загальних зборів учасників від 15.02.2010 р, засновниками і учасниками якого є [PERSON] та [PERSON] , кожній з яких належить по 50% частки від статутного капіталу ТОВ «Форест Полісся-10». Цим же рішенням затверджено Статут товариства (том І а.с.8-17). Згідно з п. 4.1 Статуту ТОВ «Форест Полісся-10» є власником майна, переданого йому учасниками у власність; продукції, виробленої товариством в результаті господарської діяльності; одержаних прибутків, у тому числі грошових коштів; іншого майна, набутого на підставах не заборонених законом. Відповідно до п. 6.1. Статуту органами управління Товариства є загальні збори учасників; дирекція; ревізійна комісія. Пунктами 6,9 Статуту передбачено, що виконавчим органом Товариства, який здійснює керівництво його поточною діяльністю є Дирекція. Дирекція вирішує всі питання діяльності Товариства, крім тих, які входять до компетенції загальних зборів учасників. Роботою Дирекції керує Генеральний директор, який призначається або обирається загальними зборами Учасників. Нормами п. 6.14.7 Статуту передбачено, що генеральний директор розпоряджається майном та оборотними засобами Товариства. 07.09.2021 року ТОВ «Форест Полісся-10» набуло у власність автомобіль марки «TOYOTA LAND CRUISER 200», VIN: [NUMBER] , вартістю 513000,00 грн (а.с. 18) 08.09.2021 р. ТОВ «Форест Полісся-10» на підставі договору купівлі-продажу № ПМГ 190/21 придбало в ТОВ «Полісся Моторс Груп» автомобіль марки «RENAULT DUSTER» VIN: [NUMBER] , вартість якого становила 623000,00 грн (том І а.с. 19, 20-22). Зі змісту протоколу № 40 загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Форест Полісся - 10" від 29.08.2022 року, вбачається, що [PERSON] звільнений з посади генерального директора товариства з 29.08.2022 року, на посаду генерального директора призначена [PERSON] з 30.08.2022 року, зобов`язано [PERSON] передати всі документи, печатку товариства новому генеральному директору [PERSON] в останній день повноважень; надано [PERSON] самостійно або через уповноважену особу на підставі довіреності провести реєстраційні дії відповідно до чинного законодавства України. Згідно протоколу на зборах були присутні учасники [PERSON] та [PERSON] , які мають 100 % голосів; запрошені [PERSON] та [PERSON] , протокол підписаний учасниками [PERSON] та [PERSON] ; рішення було прийнято за участі учасників [PERSON] та [PERSON] 100% голосів, про що 31.08.2022 року були внесені відповідні записи до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (том І а.с. 17, 27). 31.08.2022 на підставі наказу № 11 [PERSON] призначена на посаду генерального директора ТОВ «Форест Полісся-10» (том І а.с. 26) 31.08.2022 р. наказом генерального директора ТОВ «Форест Полісся-10» [PERSON] анульовано всі доручення, видані генеральним директором ТОВ «Форест Полісся-10» [PERSON] (том І а.с.107). 31.08.2022 року генеральним директором ТОВ «Форест Полісся-10» Муравською В.А. складені акт № 1, згідно якого [PERSON] не виконав п. 5 протоколу та не передав документацію, печатку товариства новому директорові, та акт № 2, зі змісту якого вбачається, що [PERSON] відмовився підписати наказ № 12 про анулювання доручень, виданих попереднім директором [PERSON] (том І а.с. 109). 06.09.2022\~р.\~між ТОВ\~«Автокапітал+»\~-\~Комісіонер,та ТОВ «Форест Полісся-10» - Комітент, в особі Саксоніка М.М., який діяв від імені Товариства на підставі документа, найменування якого в договорі відсутнє, від 15.08.2022 р., виданого директором ТОВ «Форест Полісся-10», укладений договір комісій №7990/22/8/009472, згідно якого комісіонер зобов`язується за дорученням комітента за комісійну плату вчинити за рахунок комітента від свого імені один або декілька правочинів щодо продажу транспортного засобу «RENAULT DUSTER» VIN: [NUMBER] (том І а.с. 43-44). 07.09.2022\~р.\~між ТОВ\~«Автокапітал+»\~-\~Комісіонер,та ТОВ «Форест Полісся-10» - Комітент, в особі [PERSON] , який діяв від імені Товариства на підставі документа № 97672461317, найменування якого в договорі відсутнє, від 17.08.2022 р., виданого директором ТОВ «Форест Полісся-10», укладений договір комісій №7990/22/8/009471, згідно якого комісіонер зобов`язується за дорученням комітента за комісійну плату вчинити за рахунок комітента від свого імені один або декілька правочинів щодо продажу транспортного засобу «TOYOTA LAND CRUISER 200», VIN: [NUMBER] (том І а.с. 41-42). Згідно з пунктами 2.1.4 кожного з договорів, які є ідентичними, комісіонер не пізніше трьох робочих днів з моменту одержання від покупця відповідних коштів, як оплати за відчуження ТЗ, повинен виплатити комітенту належну йому частину цих коштів на виконання цього договору, окрім комісійної плати. 07.09.2022\~р.\~між ТОВ\~«Автокапітал+»та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу №7990/22/8/009472, за умовами якого [PERSON] придбав автомобіль марки «RENAULT DUSTER» VIN: [NUMBER] , за ціною 550316,65 грн (а.с. 45-46). Крім того,\~08.09.2022\~р.\~між ТОВ\~«Автокапітал+»та\~ [PERSON] \~укладений ще\~один договір\~купівлі-продажу\~№7990/22/8/004768,\~згідно якого\~ [PERSON] \~придбав автомобіль\~«TOYOTA\~LAND\~CRUISER\~200»,\~VIN:\~ [NUMBER] ,\~за ціною\~436050,00\~грн (том І а.с. 47-48). В подальшому 25.10.2022 року між [PERSON] та [PERSON] укладений договір купівлі-продажу 1844/2022/3473585 транспортного засобу, за умовами якого [PERSON] придбала автомобіль марки «RENAULT DUSTER», 2021 року випуску, вартість прихована (том І а.с. 66). 26.10.2022 року між [PERSON] та [PERSON] укладений договір купівлі-продажу транспортного засобу 7990/22/8/0055828, за умовами якого [PERSON] придбала автомобіль марки «TOYOTA LAND CRUISER 200», 2018 року випуску, вартість прихована (том І а.с. 65) Відповідно до п.п. 2.1, 2.2 зазначених вище договорів купівлі-продажу, які є практично аналогічними за змістом, передача транспортних засобів продавцем і прийняття його покупцем здійснюється після повної оплати вартості майна в момент підписання цих договорів; покупець набуває право власності на транспортні засоби з моменту підписання сторонами даних договорів купівлі-продажу, сторони не мають майнових претензій одна до одної з моменту підписання договорів. Зі змісту відповіді з Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Житомирській області від 16.12.2022 року вбачається, що автомобіль «TOYOTA LAND CRUISER 200», VIN: [NUMBER] зареєстрований за [PERSON] ; автомобіль марки «RENAULT DUSTER» VIN: [NUMBER] зареєстрований за [PERSON] (том І а.с. 63-64, 67-68). Судом також встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується актовим записом № 72 від 23.08.1975 року (том І а.с. 191); [PERSON] є донькою [PERSON] і [PERSON] , що підтверджується актовим записом про народження № 118 від 04.06.1976 року та актовим записом про одруження № 60 від 05.08.1995 року (том І а.с. 190, 193); а [PERSON] є сином [PERSON] , що підтверджується актовим записом про народження № 13 від 18.02.2002 року (том І а.с. 192), та відповідно онуком [PERSON] і [PERSON] . ІV Законодавство, що підлягає застосуванню, оцінка судом доказів, наданих сторонами, мотиви та висновки суду Щодо визнання недійсними договорів комісії Звертаючись до суду з вимогою про визнання недійсними договорів комісії, позивач посилається на те, що в нього було відсутнє волевиявлення на відчуження транспортних засобів та їх продаж, керівник товариства в межах наданих йому повноважень не приймав жодних рішень, направлених на розпорядження майном товариства, в тому числі належними транспортними засобами, а представник [PERSON] , який підписав оспорювані договори комісії, будучи попереднім керівником ТОВ «Форест Полісся-10» на момент їх укладення не мав повноважень на укладення таких договорів. Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Згідно з ч. 1\~ст. 202 ЦК України\~під правочином розуміють дії, спрямовані на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.\~\~ Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини першої статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За правилами ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 1011 ЦК України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов`язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента. Згідно з частиною третьою статті 1012 ЦК України істотними умовами договору комісії, за якими комісіонер зобов`язується продати або купити майно, є умови про це майно та його ціну.\~\~\~\~\~ Правовідносини представництва при вчиненні правочинів унормовано главою 17 ЦК України. Відповідно до частин першої та третьої статті 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. У частині третій статті 238 ЦК України визначено, що представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом. Згідно зі статтею 239 ЦК України правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє. Відповідно до частин першої та другої статті 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину. З огляду на положення статей 237-239, 241 ЦК України для визнання недійсним договору, укладеного представником з третьою особою, з підстави порушення установленого обмеження повноважень щодо представництва, не має самостійного юридичного значення факт перевищення повноважень органом чи особою, яка виступає від імені довірителя, як і сам по собі факт скасування довіреності представнику, який у період її чинності здійснював свої права та виконував обов`язки за цією довіреністю. Такий договір може бути визнаний недійсним із зазначених підстав у тому разі, якщо буде встановлено, що сама третя особа, контрагент повіреного за договором, діяв недобросовісно і нерозумно. Тобто третя особа знала або за всіма обставинами, проявивши розумну обачність, не могла не знати про обмеження повноважень щодо представництва чи про припинення дії довіреності, виданої представнику власника майна, який укладає договір від його імені. Таким чином, для визнання недійсним договору з тієї підстави, що його було укладено представником власника майна з перевищенням повноважень, необхідно встановити, по-перше, наявність підтверджених належними і допустимими доказами обставин, які свідчать про те, що представник такої особи діяв недобросовісно або нерозумно. При цьому тягар доказування недобросовісності та нерозумності в поведінці контрагента за договором несе позивач. По-друге, дії сторін такого договору мають свідчити про відсутність реального наміру його укладення і виконання. Такі правові висновки наведені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 квітня 2016 року у справі № 6-62цс16, від 12 квітня 2017 року у справі № 6-72цс17, підтримано у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №668/13907/13-ц та у постановах Верховного Суду від 25 січня 2018 року у справі № 658/580/16-ц, від 30 січня 2019 року у справі № 127/7798/17, від 11 вересня 2019 року у справі № 466/9251/13-ц, від 28 травня 2020 року у справі № 608/969/13-ц, від 21 червня 2023 року у справі № 547/727/20-ц, від 21 червня 2023 року справа № 547/692/20, від 05 липня 2023 року у справі № 547/663/20, від 05 липня 2023 рокуу справі № 547/641/20, від 14.12.2023 року у справі № 547/818/20 і Верховний Суд не встановив підстав для відступу від них. Отже, договір може бути визнаний недійсним на підставі ст.ст. 203, 215, 241 ЦК України у разі, якщо він укладений представником з перевищенням повноважень, наданих йому довірителем. У частинах\~першій, третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущення. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). За матеріалами даної справи судом встановлено, що укладаючи оспорювані договори комісії, [PERSON] діяв від імені ТОВ "Форест Полісся - 10" на підставі документів, найменування яких в договорі відсутнє, від 15.08.2022 року та № 97672461317 від 17.08.2022 р., виданих директором ТОВ «Форест Полісся-10» (том І а.с.\~41-44). Представник позивача посилалась на те, що такі документи у позивача відсутні, оскільки уповноважений керівник ТОВ "Форест Полісся - 10" їх не видавав. В судових засіданнях представник відповідача [PERSON] - адвокат Поліщук Т.О. зазначала, що представник позивача, укладаючи оспорювані договори діяв на підставі довіреностей від 15.08.2022 року та від 17.08.2022 року. На запити адвокатів позивача від 24.01.2023 року до Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Житомирській області щодо надання документів, які підтверджують повноваження особи на укладення договорів останнім надані копії довіреностей від 15.08.202 та від 17.08.202 (том І а.с. 104, 105, 106). Згідно копії доручення від 15.08.202, підписаної [PERSON] , без зазначення посади, він уповноважив [PERSON] представляти інтереси ТОВ «Форест Полісся-10» перед установами та організаціями щодо зняття з обліку автомобіля марки «RENAULT DUSTER», для чого їй надано право зняти з обліку вказаний автомобіль, подавати та отримувати документи, підписувати заяви, звернення, акт прийому-передачі транспортного засобу, виконувати інші дії, які пов`язані з виконанням цієї довіреності (том І а.с. 105). Зі змісту копії доручення від 17.08.202, підписаної [PERSON] , без зазначення посади, він уповноважив [PERSON] представляти інтереси ТОВ «Форест Полісся-10» перед установами та організаціями щодо зняття з обліку автомобіля марки «TOYOTA LAND CRUISER 200», для чого їй надано право зняти з обліку вказаний автомобіль, подавати та отримувати документи, підписувати заяви, звернення, акт прийому-передачі транспортного засобу, виконувати інші дії, які пов`язані з виконанням цієї довіреності (том І а.с. 106). Зазначені довіреності є ідентичними за змістом. Дослідивши зміст довіреностей, які були видані на ім`я [PERSON] , які зазначені вище, суд констатує, що ТОВ «Форест Полісся-10» на їх підставі не уповноважувало жодну особу на укладення будь-яких правочинів від імені товариства щодо можливості розпоряджатись майном товариства, оскільки дозвіл на вчинення дій щодо зняття з обліку та перереєстрації транспортних засобів не є тотожним до прав на вчинення дій, які мають наслідком вибуття майна з власності товариства. Разом з тим, суд відхиляє зазначені доручення від 15.08.202 та від 17.08.202 року, видані на ім`я [PERSON] , як докази, оскільки судом достовірно встановлено, що оспорювані договори комісії від імені ТОВ «Форест Полісся-10» були підписані не [PERSON] , а [PERSON] . А відтак не заслуговують на увагу і пояснення представника відповідача [PERSON] , надані як в судовому засіданні, так і в письмових поясненнях, що [PERSON] , укладаючи оспорювані договори, діяла в межах наданих повноважень, оскільки вона не підписувала оспорювані договори комісії. Водночас, суд звертає увагу, що на виконання положень ст.ст. 12, 81, 83 ЦПК України суду не надані документи, датовані 15.08.2022 року та 17.08.2022 року, видані директором ТОВ «Форест Полісся-10», на підставі яких [PERSON] був наділений повноваженнями на укладення договорів комісії. Представник позивача посилалась на те, що позивач не може надати будь-які інші документи, оскільки вони відсутні в ТОВ «Форест Полісся-10», керівником товариства не приймались рішення про відчуження транспортних засобів. Про те, що рухоме майно юридично вибуло з власності товариства і не лише те, яке є предметом даного позову, директор [PERSON] дізналась невдовзі після призначення на посаду, у зв`язку з чим були направлені запити до відповідних державних органів, підготовлені позовні заяви до суду про витребування майна з чужого незаконного володіння. Не надані такі докази і відповідачами. При цьому суд констатує, що [PERSON] , будучи звільненим з посади керівника ТОВ «Форест Полісся-10» згідно протоколу зборів учасників від 29.08.2022 і який згідно вказаного протоколу був присутній на загальних зборах, був достовірно обізнаний про те, що в нього відсутні повноваження на укладення договорів комісії, які датовані 06.09.2022 року та 07.09.2022 року, з метою подальшого відчуження транспортних засобів. До матеріалів справи не долучені жодні докази, які б підтверджували, що після звільнення [PERSON] з посади керівника ТОВ «Форест Полісся-10» 29.08.2022 він був призначений в товариство на іншу посаду. На недобросовісність дій [PERSON] вказує і та обставина, що транспортні засоби були відчуженні на користь власного онука - [PERSON] , який є сином однієї зі співзасновниць ТОВ «Форест Полісся-10»,\~ав подальшому один з автомобілів ним був проданий на користь бабусі - [PERSON] . В судовому засіданні представник позивача посилалась на те, що співвідповідачка [PERSON] також перебуває в родинних відносинах з родиною [PERSON] , хоча підтвердити це не вбачається за можливе. Крім того, суд вважає, що одночасне відчуження одразу декількох транспортних засобів, які вибули з володіння працюючого підприємства, свідчить, що такі дії безумовно призвели до негативних наслідків - зменшення майнових активів підприємства. Так, в провадженні Богунського районного суду м. Житомира (головуюча суддя Стрілецька О.В.) перебувала цивільна справа №295/10115/22 за позовом ТОВ «Форест Полісся-10» до ТОВ "Автокапітал+", [PERSON] про визнання недійсними договорів комісії, витребування з чужого незаконного володіння [PERSON] , інтереси якого в судовому засіданні представляла також адвокат Поліщук Т.О., на користь товариства автомобілів марки «SCHMITZ SKI 24»,\~ «DAF XF 95.430», які вибули з власності ТОВ «Форест Полісся-10» в той же період за подібних обставин. Захист права власності на зазначені вище транспортні засоби, хоча і не є предметом даного позову, але в сукупності наведені обставини свідчать, що з власності працюючого товариства одночасно вибуло рухоме майно за обставин, які оспорюються, і які не можуть свідчити про те, що такі дії здійснені в інтересах товариства. Також суд констатує, що дії ТОВ "Автокапітал+" не можуть вважатись добросовісними, оскільки суду не надані докази, на підставі яких документів ТОВ "Автокапітал+" пересвідчилось в тому, що представник ТОВ «Форест Полісся-10» діє відповідно до наданих йому повноважень саме на відчуження транспортних засобів. Відомості про керівника товариства наявні у відкритому доступі у відповідних реєстрах, а відтак проявивши обачливість, розсудливість і добросовісність представник ТОВ "Автокапітал+" міг пересвідчитись, хто є керівником ТОВ «Форест Полісся-10» на момент укладення оспорюваних правочинів. На користь недобросовісності дій як ТОВ "Автокапітал+", так і [PERSON] , вказує і те, що за умовами укладених договорів комісії, а в подальшому договорів купівлі-продажу, кошти від продажу транспортних засобів не надійшли до ТОВ «Форест Полісся-10». Представник позивача надала суду виписки по рахункам ТОВ «Форест Полісся-10» з АТ "Ощадбанк" та АТ "Райффайзен Банк" за період з 31.08.2022 року по 30.09.2022 року, зі змісту яких судом не встановлено, що ТОВ «Форест Полісся-10» отримало кошти від ТОВ "Автокапітал+" за умовами укладених договорів від продажу транспортних засобів (том І а.с. 112-118). Водночас, жоден зі співвідповідачів не надав докази, що є їх обов`язком в силу вимог ст.ст. 12, 81, 83 ЦПК України, про те, що хоча б кимось із них були сплачені кошти за умовами укладених договорів купівлі-продажу. В судовому засіданні представник [PERSON] - адвокат Поліщук Т.О. не змогла зазначити, за яку суму коштів її довірителька придбала у власного онука транспортний засіб, як і не надані докази, які підтверджують факт передачі грошових коштів. Відсутніть схвалення правочинів щодо відчуження транспортних засобів підтверджується і тим, що ТОВ "Форест Полісся-10" звернулось до суду з позовом про захист порушених прав 01.11.2022 року, тобто зі спливом незначного проміжку часу від моменту укладення договорів та вибуття майна з його володіння. Отже, суд вважає доведеним, що товариство не схвалило такі правочини. На підтвердження волевиявлення на відчуження транспортних засобів в судовому засіданні 10.01.2024 року представник [PERSON] просила долучити до матеріалів справи копію видаткової накладної від 15.08.2022 року, згідно якої автомобіль марки «RENAULT DUSTER» відчужувався на користь [PERSON] . В судовому засіданні 10.01.2024 року за клопотанням представника відповідача визнано поважними причини неподання даного доказу, оскільки представник посилалась на те, що її довірителька лише зараз надала їй копію такого документа, поновлено строк для подання доказу, приєднано до матеріалів справи копію видаткової накладної № Ф-00000071 від 15.08.2022 року (том ІІ а.с. 10). Разом з тим, дослідивши зміст даної копії видаткової накладної, представник позивача поставила під сумнів її достовірність, з чим погоджується суд з огляду на наступне. Зі змісту копії видаткової накладної вбачається, що вона видана ТОВ "Форест\~Полісся-10"15.08.2022 року, одержуваем за нею є [PERSON] , підстава - не вказана, умова продажу - товарний кредит. Водночас, договір купівлі-продажу про відчуження автомобіля «RENAULT DUSTER» був укладений між ТОВ "Автокапітал+" і [PERSON] лише 07.09.2022 року. При цьому безпосередньо ТОВ "Форест Полісся-10" не виступало продавцем за договором купівлі-продажу. А відтак, незрозумілим є видача видаткової накладної за часом раніше практично на цілий місяць до моменту укладення договору купівлі-продажу особі, з якою у позивача безпосередньо відсутні будь-які договірні відносини. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні не змогла надати переконливі аргументи для пояснення таких розбіжностей, як і не пояснила, звідки її довіритель - [PERSON] , яка уклала договір купівлі-продажу автомобіля з [PERSON] , змогла отримати копію такого документа. На переконання суду, зазначений документ переконливо свідчить про недобросовісність дій набувачів транспортних засобів, що проявляється в тому числі і в наданні суду документів, походження яких є сумнівним і зі спливом значного проміжку часу. Таким чином, встановивши фактичні обставини на підставі доказів, наданих сторонами і досліджених судом, судом не встановлено, що керівник ТОВ «Форест Полісся-10», діючи на підставі повноважень, наданих статутом щодо можливості розпоряджатись майном, яке належить товариству, приймав рішення про відчуження транспортних засобів, що для вчинення таких дій керівником товариства був уповноважений Саксонік М.М., як і не встановлено, що в подальшому такі дії були схвалені ТОВ «Форест Полісся-10». Отже, суд вважає доведеним, що позивач не мав волевиявлення на укладення правочинів з відчуження належних йому автомобілів та не бажав настання наслідків у вигляді переходу права власності на транспортні засоби до третіх осіб. Відповідно до частин першої - п`ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно частин першої та другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. За таких обставин, беручи до уваги те, що судом встановлено, що волевиявлення власника автомобілів ТОВ «Форест Полісся-10» не було спрямоване на укладення з ТОВ "Автокапітал+" договорів комісії для подальшого відчуження транспортних засобів, у [PERSON] був відсутній необхідний обсяг дієздатності на їх укладення, договори комісії не були спрямовані на реальне настання правових наслідків, які обумовлені ними, що виразилось в тому, що ТОВ «Форест Полісся-10» не отримало жодних грошових коштів від продажу транспортних засобів, тобто в момент їх укладення не дотримані вимоги ст. 203 ЦК України, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про визнання недійсними договорів комісії з підстав, передбачених в ст.ст. 203, 215, 241 ЦК України. Щодо витребування транспортних засобів з чужого незаконного володіння Статтею 41 Конституції України\~встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набуваєтьсяв порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.\~ Відповідно до статей 317 і 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею. Власник має право витребувати майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України), незалежно від того, чи заволоділа ця особа незаконно спірним майном сама, чи придбала його в особи, яка не мала права відчужувати це майно. При цьому стаття 400 ЦК України вказує на обов`язок недобросовісного володільця негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов`язку заінтересована особа має право пред`явити позов про витребування цього майна. Стаття 388 ЦК України містить сукупність підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. За правилами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. В постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року у справі № 752/5281/20 зазначено наступне: "[....] Віндикація - це витребування своєї речі неволодіючим власником від володіючого невласника. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Віндикаційний позов заявляється власником при порушенні його правомочності володіння, тобто тоді, коли майно вибуло з володіння власника: (а) «де факто» - фізичне вибуття майна з володіння власника має місце у випадку, коли воно в нього викрадене, загублене ним тощо; (б) «де юре» - юридичне вибуття майна з володіння має місце, коли воно хоч і залишаєтьсяу власника, але право на нього зареєстровано за іншим суб`єктом. За змістом частини п`ятої\~статті 12 ЦК України\~добросовісність набувача презюмується, тобто незаконний набувач вважається добросовісним, поки не буде доведено протилежне. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі про те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для задоволення витребування у нього майна. При цьому в діях набувача не повинно бутиі необережної форми вини, оскільки він не лише не усвідомлював і не бажав, а й не допускав можливості настання будь-яких несприятливих наслідків для власника. [....] Можливість витребування майна з володіння іншої особи законодавець ставить у залежність насамперед від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, його волевиявлення щодо вибуття майна, а також від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем, та від характеру набуття майна (оплатно чи безоплатно). [....] Під неправомірним заволодінням потрібно розуміти заволодіння особою чужим майном усупереч волі його власника. Умовою, яка визначає відмінність між правомірним та неправомірним володінням особою майном, є наявність відповідної волі власника на передання володіння таким майном іншій особі". В постанові Верховного Суду у справі № 520/15672/17 від 05.10.2022 року зазначено: "[....] право власності на майно, яке було передано за правочинами щодо його відчуження поза волею власника, не набувається, у тому числі й добросовісним набувачем, оскільки це майно може бути у нього витребуване. Право власності дійсного власника в такому випадку презюмується і не припиняється із втратою ним цього майна. Таким чином, у випадку, якщо майно вибуло з володіння законного власника поза його волею, останній може розраховувати на повернення такого майна, незважаючи на добросовісність та відплатність його набуття сторонніми особами, і має право звернутися до суду з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння". Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписівстатей\~387\~і\~388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей\~387\~і\~388 ЦК України\~може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. Право власника витребувати своє майно у всіх випадках і без будь-яких обмежень при володінні цим майном недобросовісним набувачем передбачено статтею 387 ЦК України Подібні за змістом правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19, від 08.11.2023 року у справі № 607/15052/16-ц; у постановах Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі № 201/12569/16-ц, від 08.09.2021 року у справі № 757/40111/19-ц; у справі № 278/1025/19 від 20.07.2022 року, у справі № 520/15672/17 від 05.10.2022 року тощо. Судова практика з даного питання є сталою, послідовною і змін не зазнавала. Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Звертаючись з вимогою про витребування майна з чужого незаконного володіння, позивач посилається на те, що автомобілі вибули з його володіння поза його волею, оскільки уповноваженою особою товариства не приймалось рішень про їх відчуження та не надавались будь-яким особами доручення на вчинення таких дій. Дослідивши матеріали цивільної справи судом достовірно встановлено, що транспортні засоби вибули з володіння власника ТОВ «Форест Полісся-10» незаконно, у зв`язку з відсутністю волевиявлення на їх відчуження та розпорядження ними, всупереч встановленій законодавством процедурі. При цьому доведено, що товариство не отримало грошові кошти за такими правочинами. В даній справі суд вважає доведеним на підставі належних і допустимих доказів недобросовність дій [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , за якими зареєстровано право власності на транспортні засоби, оскільки суд вважає, що їм достовірно було відомо про відсутність волевиявлення на відчуження транспортних засобів і передачу їх у власність іншим особам. Судом встановлено, що майно вибуло з володіння власника майна, право на розпорядження яким на момент виникнення спірних правовідносин мала генеральний директор ТОВ «Форест Полісся-10» [PERSON] , поза його волею внаслідок неправомірних та недобросовісних дій попереднього керівника, про які зазначено вище по тексту судового рішення. Фактично рухомі транспортні засоби, які на праві власності належать ТОВ «Форест Полісся-10», вибули у володіння родини [PERSON] . Натомість ні представник відповідача [PERSON] - адвокат Поліщук Т.О., ні інші співвідповідачі, всупереч положенням ст.ст. 12, 81, 83 ЦПК України, не надали суду жодного доказу на підтвердження добросовісності дій їх дій, не доведено, що вони не знали і не могли знати про те, що вони купують майно в особи, яка немає права на його відчуження. Суд констатує, що майно на підставі договорів купівлі-продажу було відчужено спочатку на користь онука [PERSON] - [PERSON] , який в подальшому відчужив його бабусі - [PERSON] , яка є дружиною [PERSON] , та іншій особі, яка за словами представника позивача також перебуває в близьких відносинах з родиною [PERSON] , що сторонами не спростовано. При цьому, суд вважає, що за встановлених обставин, всі учасники спірних правовідносин - набувачі майна за договорами не могли не знати, що транспортні засоби вибувають з володіння товариства з порушенням вимог закону, а відтак є вони недобросовісними набувачами. Водночас, судом не встановлено, що за транспортні засоби були сплачені грошові кошти, що також вказує на недобросовісність набувачів. Таким чином, встановивши, що транспортні засоби вибули з володіння ТОВ «Форест Полісся-10»\~внаслідок недобросовісних\~дій набувачів,\~суд дійшов\~висновку про\~наявність правових\~підстав про\~витребування автомобілів\~з чужого\~незаконного володіння\~на підставі\~ст.\~387\~ЦК України.\~ У разі задоволення позовної вимоги про витребування майна із чужого незаконного володіння, суд витребує таке майно на користь позивача, таке рішення суду є підставою для реєстрації права власності на майно за позивачем (постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2023 року у справі № 362/2707/19, від 08.11.2023 року в справі № 607/15052/16-ц). Суд відхиляє доводи представника відповідача [PERSON] , що вимоги до [PERSON] заявлені як до неналежного відповідача, оскільки договір комісії є правочином про надання посередницьких послуг, за його умовами не відбувся перехід права власності до набувача, а відтак до відповідача не може бути застосована віндикаційна вимога про витребування майна, з огляду на наступне. Позивач, звертаючись з вимогою про витребування майна посилався на ст. 387 ЦК України, просив витребувати майно у недобросовісного набувача, яким є [PERSON] , отже він є належним відповідачем. При цьому вимогу про витребування майна позивач не обгрунтовував як наслідок визнання недійним договору комісії. Кожна із заявлених вимог є самостійним способом захисту порушених прав позивача. Оспорюючи договори комісії, позивач посилається на те, що вони укладені з порушенням вимог ст.ст. 203, 215 ЦК України, оскільки товариство не мало волі на відчуження транспортних засобів. При цьому товариство є стороною даних правочинів, якими порушені його права. В той же час, вимога про витребування майна у незаконних володільців обгрунтована ст. 387 ЦК України, згідно з якою власник має право витребувати майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Одночасно задоволення вимоги про визнання недійсними договорів комісії не є підставою для витребування майна у відповідачів [PERSON] та [PERSON] . Підставою для задоволення такої вимоги стало встановлення судом, що транспортний засіб вибув з володіння власника поза його волею внаслідок недобросовісних дій набувачів, а за таких обставин визнання недійсними правочинів, на підставі яких майно вибуло з законного володіння товариства не є підставою для задоволення вимог. Суд вважає, що в межах даного позову, обставини, з яких підлягали визнанню недійсними договори комісії, і є підставами для витребування майна з чужого незаконного володіння. Таким чином, заявлені вимоги хоч і є взаємопов`язаними між собою, в той же час, підставою для витребування майна у [PERSON] та [PERSON] безпосередньо не є визнання недійсними договорів комісії. Послідовною і сталою є практика Верховного Суду, згідно з якою оспорювання актів, правочинів, на підставі яких відбулось відчуження майна за доведення незаконності вибуття його з володіння і наявності підстав для витребування є неефективним способом захисту порушеного права власника і не призводить до його відновлення. В даній справі правочином, на підставі якого відбулось відчуження автомобілів, є договори купівлі-продажу, при цьому посилаючись на законодавчі норми і судову практику позивач не заявляв вимогу про визнання їх недійсними, що суд визнає правильним. Щодо розгляду спору судом загальної юрисдикції У відзиві на позовну заяву представник відповідача посилалась на те, що на її думку підстави позову є неконкретизованими, а тому не вбачається за можливе визначити, чи існує порушення корпоративних прав позивача, а у разі встановлення порушення корпоративних прав позивача, такий позов підлягає розгляду господарським судом. За правилами\~ч.ч.\~1,\~2,\~6\~ст.\~96-1\~ЦК України\~права учасників\~юридичних осіб\~(корпоративні\~права)\~-\~це сукупність\~правомочностей,\~що належать\~особі як\~учаснику (засновнику,\~акціонеру,\~пайовику)\~юридичної особи\~відповідно до\~закону та\~статуту товариства. Корпоративні права набуваються особою з моменту набуття права власності на частку (акцію, пай або інший об`єкт цивільних прав, що засвідчує участь особи в юридичній особі) у статутному капіталі юридичної особи. Корпоративними відносинами є відносини між учасниками (засновниками, акціонерами, пайовиками) юридичних осіб, у тому числі які виникають між ними до державної реєстрації юридичної особи, а також відносини між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, пайовиками) щодо виникнення, здійснення, зміни і припинення корпоративних прав. Дослідивши зміст позовних вимог і встановивши обставини справи, судом не встановлено, що правовідносини, які виникли між сторонами справи, є корпоративними, тобто виникли у зв`язку з наявністю спору між учасниками юридичної особи або між юридичною особою та її учасником, а відтак доводи представника відповідача в цій частині є необгрунтованими. За правилами ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, в яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права, які, на думку позивача, є порушеними, оспореними чи невизнаними. Відповідно до ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності, та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці (пункт 1 даної статті); справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці (пукнт 6 даної статті). В постанові Верховного Суду у справі № 904/2720/22 від 12.09.2023 року зазначено: "[....] Через визначення юрисдикційності спору забезпечується дотримання принципу правової визначеності, за яким слід не допускати наявності проваджень, а відтак і судових рішень, ухвалених у спорі між тими ж сторонами, з того самого предмета, але судами різних юрисдикцій. Тому потрібно визначати юрисдикційність відповідного спору так, щоб унеможливити повторне звернення особи до суду іншої юрисдикції після відповідного коригування позовних вимог та формування іншого складу учасників справи. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 10.05.2023 у справі № 920/343/22, від 10.05.2023 у справі № 920/155/22, від 23.05.2023 у справі № 925/352/22. [....] Визначаючи юрисдикційність спору, необхідно зважати як на суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлені вимоги, характер спірних правовідносин, так і на відповідний суб`єктний склад учасників у цій справі. Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 23.05.2023 у справі № 925/352/22". В постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 липня 2023 року у справі № 757/31372/18-ц зазначено, що упродовж 2020 - 2023 років Велика Палата Верховного Суду утверджувала підхід, згідно з яким суди не можуть сприяти створенню ситуацій, за яких позивач змушений для вирішення одного спору декілька разів звертатися до суду, зокрема почергово до судів різної юрисдикції, як і не можуть потурати розриванню одного спору на декілька справ (тим більше у судах різної юрисдикції). Згідно з принципом процесуальної економії штучне подвоєння судового процесу (тобто вирішення одного спору у декількох судових справах в одній чи декількох судових юрисдикціях) є неприпустимим. Вирішення справи у суді в одному судовому процесі має усунути необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту (див. mutatis mutandis постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (пункт 63), від 19 січня 2021 року у справі №916/1415/19 (пункт 6.13), від 26 січня 2021 року у справі №522/1528/15-ц (пункт 82), від 2 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (пункт 50), від 6 квітня 2021 року у справі № 910/10011/19 (пункт 94), від 20 жовтня 2021 року у справі № 9901/554/19 (пункт 19), від 8 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (пункт 24), від 21 вересня 2022 року у справі 908/976/190 (пункт 5.6), від 22 вересня 2022 року у справі № 462/5368/16-ц (пункт 44), від 4 липня 2023 року у справі № 233/4365/18 (пункт 29). Виходячи зі змісту заявлених вимог в даній справі, судом встановлено, що позивач звертається до суду з позовом за захистом права власності на рухоме майно з вимогою витребувати його від незаконного володільця - фізичної особи, яка не є підприємцем. Судом не встановлено, що спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку із здійсненням господарської діяльності ТОВ "Форест Полісся-10". Отже, виходячи з характеру спірних правовідносин, враховуючи суть спору, те, що позивач звернувся за захистом права власності на майно, незаконним набувачем якого є фізична особа, не дивлячись на те, що вимоги про визнання недійсними договорів комісії заявлені до юридичної особи, проте, окремий розгляд заявлених вимог є процесуально недоцільним, а відтак суд дійшов до переконання, що даний спір підлягає вирішенню і розгляду саме за правилами цивільного судочинства. Суд відхиляє доводи представника відповідача [PERSON] про те, що позов до суду підписаний директором ТОВ "Форест Полісся-10" без підтвердження повноважень на таке звернення, оскільки на підставі матеріалів справи встановлено, що [PERSON] є керівником ТОВ «Форест Полісся-10», а відповідно до п. 6. 14.2 Статуту генеральний директор представляє товариство у відносинах з будь-якими українськими та іноземними юридичними особами. На підставі Статуту не встановлено обмежень генерального директора на звернення до суду з позовом для захисту інтересів товариства, а відтак суд вважає, що повноваження Муравської В.А. на підписання позову підтверджені належним чином, доводи представника відповідача не грунтуються на вимогах закону та Статуту і не підтверджені жодними належними доказами, а правомірність призначення [PERSON] на посаду не є предметом даного позову. Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. VІ. Розподіл судових витрат На підставі ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягають розподілу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Суд стягує з Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокапітал+» на користь позивача понесені судові витрати зі сплати судового збору з двох вимог немайнового характеру про визнання договорів комісії недійсними, які задоволені судом, в сумі 4962,00 грн (2481,00х2). З відповідача [PERSON] підлягають стягненню на користь позивача понесені ним витрати зі сплати судового збору з вимоги майнового характеру про витребування автомобіля «TOYOTA LAND CRUISER 200» в сумі 7695,00 грн (заявлена ціна позову з вартості майна, яке підлягає поверненню - 513000,00 грн) х1,5 %). З відповідача [PERSON] підлягають стягненню на користь позивача понесені ним витрати зі сплати судового збору з вимоги майнового характеру про витребування автомобіля «RENAULT DUSTER» в сумі 9345,00 грн (заявлена ціна позову з вартості майна, яке підлягає поверненню - 623000,00 грн) х1,5 %).

Outcome: approved