Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-14 00:00:00

[PERSON] 23 жовтня 2023 року звернулася до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. В обґрунтування позовної вимоги позивач посилається на те, що [PERSON] померла [INFO] в с. Бабина Самбірського району Львівської області. Після її смерті відкрилася спадщина на земельні ділянки, площею 0,4087 га, площею 0,2001 га та площею 0,9290 га. На день смерті з померлою був зареєстрований та проживав її чоловік [PERSON] , який помер [INFO] в с. Бабина Самбірського району Львівської області. Після його смерті відкрилася спадщина, в тому числі на земельні ділянки, площею 0,4087 га, площею 0,2001 га, площею 0,9290 га, та на середню земельну частку (пай), розміром 1,29 в умовних кадастрових гектарах. Зазначені вище земельні ділянки обробляються агрофірмою ТзОВ АГРО ЛВ\~ЛІМІТЕДі в жовтні 2023 року представник зазначеної агрофірми звернувся до позивачки з приводу надання їм зазначених вище земель в оренду. На даний час [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Самбірського районного нотаріального округу Малої М.В. з приводу спадкування, однак нотаріусом 6 жовтня 2023 року відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки пропущено шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини. Позивачка зазначає, що причиною пропуску встановленого законом строку є те, що вона проживала окремо від батьків і вважала, що спадщину прийняла та документально оформила її сестра [PERSON] , яка найбільше доглядала батьків і які усно виражали свою волю на випадок смерті саме в її користь. Вона і здійснила поховання та отримувала свідоцтво про смерть. [PERSON] не було відомо, що [PERSON] не зверталася до нотаріуса і не має наміру спадкувати, а стало відомо про це лише в жовтні 2023 року. Фактично знаючи про вищезазначене в неї не було підстав цікавитися чи оформлена спадщина. Більше того, їй не було відомо про наявність в спадкодавців вказаного майна, чи зареєстрованого речового права на вказані вище земельні ділянки. Такі обставини зумовили не звернення нею до нотаріуса з приводу прийняття спадщини у встановлені законом строки. Покликаючись на зазначені обставини [PERSON] просить суд визначити додатковий строк для подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини, після смерті [PERSON] , тривалістю три місяці, що є достатнім для подання заяви про прийняття спадщини. Ухвалою судді Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 26 жовтня 2023 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у даній цивільній справі з призначенням справи до розгляду за правилами загального позовного провадження; розпочато підготовче провадження; витребувано з Самбірської державної нотаріальної контори копії спадкових справ після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , та [PERSON] , який помер [INFO] . (а.с. 22). Ухвалою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 20 листопада 2023 року закрито підготовче провадження у даній справі та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні (а.с. 42). У судове засідання позивачка [PERSON] та її представник адвокат Дашинич І.Б., які належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення судового засідання, не прибули, представник подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі та участі позивачки, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просив позов задовольнити (а.с. 43). Належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення судового засідання, відповідачі [PERSON] та [PERSON] , у судове засідання не прибули, подали до суду заяви, в якій просять розглянути справу без їх участі, позов визнають повністю (а.с. 35, 36). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до наступного висновку. Як встановлено судом, [INFO] в с. Бабина Самбірського району Львівської області, у віці 90 років, померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданим 10 березня 2021 року виконавчим комітетом Новокалинівської міської ради Самбірського району Львівської області (а.с. 4). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, а саме на: земельну ділянку, площею 0,2001 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 4624280300:07:000:0451, що підтверджується Державним актом на право на земельну ділянку серії ЯЛ № 628147 (а.с. 6); на земельну ділянку, площею 0,4087 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 4624280300:05:000:0340, що підтверджується Державним актом на право на земельну ділянку, серії ЯЛ № 628145 (а.с. 5), та на земельну ділянку, площею 0,9290 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 4624280300:07:000:0214, що підтверджується Державним актом на право на земельну ділянку серії ЯЛ № 628146 (а.с. 7). Із довідки виписки з погосподарської книги від 8 серпня 2023 року № 355, виданої виконавчим комітетом Новокалинівської міської ради Самбірського району Львівської області, вбачається, що [PERSON] , яка померла [INFO] , до дня смерті була зареєстрована і проживала за адресою: [ADDRESS] . Разом з нею проживав її чоловік [PERSON] , [INFO] . [PERSON] , [INFO] , в с. Бабина Самбірського району Львівської області, у віці 89 років, помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданим 2 вересня 2021 року виконавчим комітетом Новокалинівської міської ради Самбірського району Львівської області (а.с. 10). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, в тому числі на прийняту після смерті дружини спадщину та на середню земельну частку (пай), розміром 1,29 в умовних кадастрових гектарах належну йому на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЛВ № 0077322 (а.с. 11). Із довідки виписки з погосподарської книги від 8 серпня 2023 року № 354, виданої виконавчим комітетом Новокалинівської міської ради Самбірського району Львівської області, вбачається, що [PERSON] , який померла [INFO] , до дня смерті був зареєстрований і проживав за адресою: [ADDRESS] (а.с. 12). Відповідно до свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , та свідоцтва про укладення шлюбу, серії [NUMBER] , [PERSON] є батьком [PERSON] , яка після реєстрації шлюбу змінила прізвище на [PERSON] (а.с. 14). Будучи спадкоємцем майна [PERSON] , позивачка звернулася до приватного нотаріуса Самбірського районного нотаріального округу Малої М.В. із заявою про прийняття спадщини, однак їй було роз`яснено, що вона пропустила шестимісячний термін для прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . Із листа приватного нотаріуса Самбірського районного нотаріального округу Малої М.В. № 157/01-16 від 6 жовтня 2023 року відомо, що нотаріус відмовив у вчиненні нотаріальних дій, оскільки позивачкою було пропущено шестимісячний строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] (а.с. 13). Причиною того, що [PERSON] пропустила строк для подачі заяви про прийняття спадщини стало те, що вона проживала окремо від батьків і вважала, що спадщину прийняла та документально оформила її сестра [PERSON] , яка найбільше доглядала наших батьків і які усно виражали свою волю на випадок смерті саме в її користь. Вона і здійснила поховання та отримувала свідоцтво про смерть. [PERSON] не було відомо, що [PERSON] не зверталася до нотаріуса і не має наміру спадкувати, а стало відомо про це лише в жовтні 2023 року. [PERSON] не було відомо про наявність в спадкодавців вказаного майна, чи зареєстрованого речового права на вказані вище земельні ділянки. Статтею 4 КПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ст. 1220, ст. 1222 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Спадщина після смерті [PERSON] відкрилася [INFO] , проте, позивачка звернулася до нотаріуса 6 жовтня 2023 року, отже з пропуском вказаного строку. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Отже правила частини третьої 1272 ЦК України, про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними (Постанова ВС від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16). З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропущення строку для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. Із копії спадкової справи № 282/2021 після смерті спадкодавця [PERSON] , яка померла [INFO] , вбачається, що [PERSON] 19 квітня 2023 року звернувся до Самбірської державної нотаріальної контори Львівської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину (а.с. 26). Спадкова справа після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , не заведена, що підтверджується листом завідувача Самбірської державної нотаріальної контори Львівської області № 1838/01-16 від 30 жовтня 2023 року (а.с. 25). Отже інші спадкоємці відсутні. Відповідно до ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або ілюзорних прав, а прав практичних та ефективних (п. 24 рішення ЄСПЛ від 09.10.1979 у справі «Ейрі»; п. 32 рішення ЄСПЛ від 30.05.2013 у справі «Наталія Михайленко проти України»). У розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції «майном» визнаються активи, включаючи права вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» на отримання можливості ефективно здійснити майнове право (п. 32 рішення ЄСПЛ у справі «Стретч проти Сполученого Королівства»). «Законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (рішення у справі «Копецький проти Словаччини»). Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. У рішеннях Європейського суду з прав людини «Спадея і Скалабріно проти Італії» від 1 вересня 1995 року (справа № 12868/87) та «Іммобільяре Саффі проти Італії» від 28 липня 1999 року (справа № 22774/93) зазначено, що втручання у право власності допустиме лише тоді, коли воно переслідує легітимну мету в суспільних інтересах. Але, окрім того, втручання, особливо коли воно має розглядатися в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має забезпечити «справедливу рівність» між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту основних прав людини. Має бути розумне співвідношення між засобами, що використовуються, і поставленою метою. Суд враховує, що наслідки пропущення позивачкою строку для прийняття спадщини будуть непропорційними, оскільки позивачка втратить право на спадкування майна, яке залишилося після смерті [PERSON] . Втрата спадкового майна буде для неї надмірним тягарем, і при цьому буде порушено баланс між інтересами держави та фізичної особи. Враховуючи викладене, суд вважає що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає таке. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Позивачкою при зверненні до суду з цим позовом був сплачений судовий в розмірі 1073 грн. 60 коп. (а.с. 3). Позивачка при зверненні до суду не просила відшкодувати їй понесені судові витрати. Отже, враховуючи такий принцип цивільного судочинства як диспозитивність (ст. 13 ЦПК України), понесені судові витрати позивачці при ухваленні рішення не відшкодовуються.

Outcome: approved