Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-10 00:00:00

Позивач звернулась\~до суду\~із позовом, в якому\~ просить визначити місце проживання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з позивачем. В обґрунтування вимог вказано, що 02.01.2019 року між сторонами був укладений шлюб, який за рішенням суду 29.03.2023 року було розірвано. Від шлюбу вони мають спільних дітей: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Старший син [PERSON] , [INFO] , досяг чотирнадцятирічного віку, відтак має самостійно визначати власне місце проживання, тому в позовній заяві ставиться питання лише щодо визначення місця проживання [PERSON] та [PERSON] , оскільки питання проживання дітей між сторонами не вирішено і є спірним. У судове засідання сторони або їх представники не з`явились. Позивачем подано заяву про розгляд справи без її участі; позовні вимоги підтримала; щодо заочного розгляду справи не заперечує (а.с. 50). У визначений ухвалою суду строк для подання відзиву відповідач відзив на позовну заяву на адресу суду не надав; поштова кореспонденція, що направлялась відповідачу, повернулась на адресу суду не врученою адресату з відміткою пошти: «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 29-30, 40-41, 48-49). Представником Служби у справах дітей Тетерівської сільської ради Житомирського району Житомирської області подано заяву з проханням проводити розгляд справи без її участі за наявними в матеріалах справи доказами (а.с. 31). Згідно з ч. 1 ст.\~280\~ЦПК\~України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, на підставі ст. ст. 211, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності відповідача і ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 29.03.2023 року по справі № 278/280/23 розірвано шлюб сторін (а.с. 8-9). Батьками [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 10-12). Відповідно до довідки Тетерівської сільської ради № 259 від 01.06.2023 року (а.с. 14) [PERSON] проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] і має склад сім`ї: [PERSON] (син), [PERSON] (син), та [PERSON] (донька). Згідно з довідками Денишівської спеціалізованої школи Житомирської обласної ради № 201 від 02.06.2023 року та № 202 від 02.06.2023 року, діти [PERSON] та [PERSON] навчаються у даному закладі; мама дотримується режиму роботи закладу та сумлінно виконує свої обов`язки (а.с. 15). Відповідно до довідки про доходи (а.с. 17) загальна сума доходу [PERSON] за період з 01.01.2023 року по 08.05.2023 року становить 42233,21 грн. Відповідно до положень ст.\~ст. 8, 12\~Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 141 СК України\~передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою\~статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 161\~СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи з об`єктивних обставин справи, а вже тільки потім - враховуються права батьків. При цьому, питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні того, що для дитини розлучення батьків - це завжди тяжке психологічне навантаження, пов`язане, зокрема, з кардинальними змінами в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно. Відповідно до висновку Служби у справах дітей та сім`ї Тетерівської сільської ради щодо визначення місця проживання [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с. 35) затвердженого 15.06.2023 року рішенням виконавчого комітету Тетерівської сільської ради Житомирського району Житомирської області № 53 від 15.06.2023 року (а.с. 34), служба у справах дітей та сім`ї сільської ради вважає за доцільне визначити місце проживання дітей: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] за місцем проживання їх матері. Відтак, надаючи оцінку наявним у справі доказам, виходячи з того, що найкращі інтереси дитини мають першочергове значення; враховуючи, що матір`ю належно виконуються обов`язки щодо виховання та утримання дітей, наявність спору у сторін з вирішення даного питання, суд вважає за доцільне визначити місце проживання дітей - [PERSON] та [PERSON] з матір`ю, задовольнивши дану позовну вимогу. Однак суд вважає за необхідне звернути увагу сторін на вимоги діючого законодавства в частині ст. ст. 141, 150, 151, 152, 153, 154 та 155 Сімейного кодексу України, якими передбачено право на спілкування з дитиною як матері, так і батька дитини, а також право на виховання та піклування дитини: як рівність прав та обов`язків щодо дитини кожного з батьків. Також,

Outcome: approved