Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-23 00:00:00

Позивачі [PERSON] , яка діяла в своїх інтересах та в інтересах недієздатного [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] 22.10.2021 звернулися в Ленінський районний суд м. Харкова з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Позовна заява обґрунтована тим, що житлове приміщення в квартирі [ADDRESS] відповідно до ордеру № 607 від 12.10.1984 було надано [PERSON] на склад сім`ї: [PERSON] (чоловік), [PERSON] (донька), [PERSON] (син), [PERSON] (мати). Вказували, що на теперішній час в кварті зареєстровано п`ять осіб, це позивачі та відповідач [PERSON] , яка з 2007 року в квартирі не мешкає, її речі відсутні, участі в утриманні житла не приймає. Просили визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Просили встановити порядок виконання рішення, за яким рішення є підставою для зняття [PERSON] з реєстраційного обліку в квартирі. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 26.10.2021 відкрито провадження в справі за позовом [PERSON] , яка діяла в своїх інтересах та в інтересах недієздатного [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 10.01.2022 закрито підготовче провадження в справі та призначено судове засідання з розгляду справи по суті. Відповідно до розпорядження Голови Верховного Суду від 14.03.2022 № 7/0/9-22 змінено територіальну підсудність судових справ Ленінського районного суду м. Харкова на Київський районний суд м. Полтави. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 15.05.2023 справа прийнята до провадження суду, залучено до участі в справі в якості третьої особи Харківську міську раду та призначено судове засідання з розгляду справи по суті. Відповідач [PERSON] 31.10.2023 подала до суду відзив на позовну заяву, де зазначила, що в квартирі [ADDRESS] проживала з мамою та батьком до 2006 року, бабуся з тіткою неодноразово били маму, батько багато вживав алкоголю та вчиняв скандали з мамою. З 2006 року вимушено разом з мамою була змушена залишити спірне житло. В задоволенні позовних вимог просила відмовити. Третя особа письмові пояснення на позовну заяву не подавала. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 24.11.2023 провадження в цивільній справі № 642/7148/21 в частині позовних вимог [PERSON] , в інтересах якої діє [PERSON] , закрито. В судовому засіданні позивачі [PERSON] та [PERSON] та представник позивача повністю підтримали подану до суду позовну заяву, посилаючись на викладені в ній обставини. Позивач [PERSON] 10.01.2022 подав до суду заяву з проханням розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала. Не оспорювала той факт, що в квартирі [ADDRESS] не проживає з 2006 року, коли була ще малолітньою дитиною та вимушено залишила житло. Посилалася на наявність поважних причин її відсутності в житловому приміщенні, вчинення їй перешкод в користуванні жилим приміщенням. Суд, заслухавши учасників справи, показання свідків, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до таких висновків. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] , [INFO] , у встановленому законом порядку з 20.09.2000 зареєструвала своє постійне місце проживання в квартирі [ADDRESS] . Також судом встановлено, що позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не є власниками спірного житлового приміщення. Власником квартири [ADDRESS] є територіальна громада м. Харкова в особі Харківської міської ради (а.с. 68). Власник житла Харківська міська рада з позовом до суду за захистом своїх прав не звертався, жодні позовні вимоги до [PERSON] не заявляв. Відповідно до ордеру № 607 від 12.10.1984 (а.с. 19) [PERSON] на склад сім`ї, до якого ввійшли: [PERSON] (чоловік), [PERSON] (донька), [PERSON] (син), [PERSON] (мати) надано право на заняття житла в квартирі [ADDRESS] . [PERSON] , як наймачем, було укладено відповідний договір найму житла в будинках державного і комунального житлового фонду (а.с. 10). Статтею 64 ЖК України передбачено що члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Статтею 65 ЖК України передбачено, що наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Встановлено та не заперечується позивачами, що відповідач [PERSON] у встановленому законом порядку набула право користування жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS] як член сім`ї наймача. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЖК України жилі будинки і жилі приміщення в будівлях, що належать державі, є державним житловим фондом. В ч. 1 ст. 5 ЖК України вказано, що державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих Рад народних депутатів (житловий фонд місцевих Рад) та у віданні міністерств, державних комітетів і відомств (відомчий житловий фонд). За положеннями ч.ч.1,2 ст.61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення, який укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Аналіз наведених норм закону свідчить про те, що право користування жилим приміщенням нарівні з наймачем виникає у тих осіб, які вселилися в якості членів сім`ї наймача в установленому законом порядку. За змістом статті 103 ЖК України договір найму жилого приміщення може бути змінено відповідно до вимог законодавства України. За положеннями ч. 1ст. 106 ЖК України, повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача. За змістом вказаних норм, будь-який член сім`ї наймача, що має повну цивільну дієздатність, має право вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення. Матеріали справи не містять даних про те, що будь-хто з позивачів [PERSON] , [PERSON] та/чи [PERSON] є наймачами житлового приміщення в квартирі [ADDRESS] чи вимагали укладення з ними відповідного договору у встановленому законом порядку у зв`язку зі смертю наймача [PERSON] . Відтак, відсутні підстави вважати, що наявність реєстрації відповідача в спірному житловому приміщенні порушує їх права як наймачів жилого приміщення. Згідно із частиною четвертою статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Стаття 71 ЖК Української РСР установлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. Згідно із пунктом 2 частини третьої статті 71 ЖК Української РСР жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадку тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв`язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання. У випадках, передбачених пунктами 1-7 цієї статті, право користування жилим приміщенням зберігається за відсутнім протягом шести місяців з дня закінчення строку, зазначеного у відповідному пункті. Отже, збереження жилого приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членом його сім`ї є одним із способів захисту житлових прав фізичних осіб. Відповідно до статті 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 серпня 2022 року у справі 344/19735/19 (провадження № 61-13123св21) зазначено, що Верховний Суд виходить з того, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. При вирішенні спору про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно встановити факт відсутності особи у жилому приміщення понад шість місяців та поважність причин такої відсутності. Судом встановлено, що між позивачами та відповідачем існують конфліктні відносини, позивачі оспорюють право користування відповідачем [PERSON] жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS] та заперечують можливість такого користування. Наявність у відповідача [PERSON] перешкод у користуванні жилим приміщення в квартирі [ADDRESS] підтверджено матеріалами перевірки заяви [PERSON] (матері відповідача) від 27.08.2006 (а.с. 124). Встановивши дані обставини, виходячи з недоведеності позивачами факту відсутності [PERSON] у спірній квартирі понад шість місяців саме без поважних причин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання відповідача такою, що в силу положень статей 71, 72 ЖК України втратила право користування спірним житлом. У зв`язку з відмовою позивачам в задоволенні позовних вимог понесені ними судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України не підлягають їм відшкодуванню.

Outcome: dismissed