Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-17 00:00:00

Представник позивача [PERSON] адвокат Яременко І.О. звернувся до суду із позовом в якому просить встановити факт належності [PERSON] , померлому [INFO] в с. Дев`ятники Жидачівського району Львівської області, Сертифікату на право на земельну частку (пай) серія [NUMBER] від 20.05.1997, зареєстрованого на ім`я « [PERSON] » та визнати за [PERSON] , [INFO] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , право на земельну частку (пай) на території Дев`ятниківської сільської ради, площею 2,14 умовних кадастрових гектари, згідно Сертифікату про право на земельну частку (пай) серія [NUMBER] від 20.05.1997, виданого на підставі рішення ІІ сесії Дев`ятниківської сільської ради від 21.09.1994 та зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів за №319. Обґрунтування позовних вимог В обґрунтування позовних вимог позивач покликалася на те, що [INFO] помер його батько [PERSON] , після смерті котрого відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, увійшло право на земельну частку (пай) на території Дев`ятниківської сільської ради, площею 2,14 умовних кадастрових гектари, належне померлому згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія [NUMBER] від 20.05.1997 №319. [PERSON] постійно проживав та був зареєстрований в [ADDRESS] до дня смерті, що наступила 09.04.2000. По даних виконкому Ходорівської міської ради, заповіту у виконкомі Дев`ятниківської сільської ради від [PERSON] не посвідчувалося. Позивач прийняв спадщину після смерті батька [PERSON] , вступивши в управління спадковим майном у піврічний термін після його смерті. Оскільки [PERSON] заповіту на випадок своєї смерті не залишав, то спадкування відбулося за законом. Окрім позивача, іншим спадкоємцем першої черги спадкування за законом після смерті батька була дочка покійного [PERSON] , однак вона спадщину не прийняла та на неї не претендує. Дружина покійного [PERSON] померла швидше, а саме [INFO] . Натомість, позивач прийняв спадщину після смерті батька, шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, не заявляв про відмову від спадщини, а тому фактично її прийняв, проте юридично не оформив своїх спадкових прав. Згодом позивач вирішив юридично оформити спадщину. 13.11.2023 позивач звернувся до приватного нотаріуса Стрийського районного нотаріального округу з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті свого батька [PERSON] , однак нотаріус відмовив у видачі такого через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на земельну частку (пай), що знаходиться на території Дев`ятниківської сільської ради, що належала померлому і є спадковим майном. Окрім того, позивач самостійно виявив розбіжності в документах, а саме: у Свідоцтві про смерть батько записаний як « [PERSON] », а у довідці відділу №5 управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 28.09.2023, ім`я власника паю зазначено як « [PERSON] ». Встановлення факту належності правовстановлюючого документу позивачу потрібно для того, щоб отримати змогу належним чином оформити спадщину після смерті батька. У зв`язку із відмовою нотаріуса в оформленні права власності на спадкове майно позивачка звернулася до суду із даним позовом для реалізації своїх спадкових прав. Процесуальні рішення, постановлені по справі Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області Равлінка Р.Г. від 04.12.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження на 21.12.2023 /а.с.20-21/. Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 21.12.2023 підготовче провадження в справі закрито. Справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 18.01.2024/а.с.34-35/. Розгляд справи по суті відбувся 18.01.2024 без участі сторін. Заяви та клопотання сторін, узагальнення їх доводів та інші процесуальні дії у справі Позивач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, його представник адвокат Яременко І.О. через канцелярію суду, подав заяву про проведення судового засідання у його відсутності та відсутності позивача. Заявлені вимоги підтримують у повному обсязі. Відповідачка [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явилася, через канцелярію суду, подала заяву в якій зазначає, що позовні вимоги визнає та не заперечує проти ухвалення рішення на користь позивача, оскільки вона відмовляється від права власності на пай в користь брата. Справу просить розглядати за її відсутності. Представник третьої особи територіальної громади села Дев`ятники в особі Ходорівської міської ради Львівської області, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, надіслав заяву в якій розгляд справи просить здійснювати за його відсутності, також просить розглянути дану справу та винести рішення за наявними в ній матеріалами. У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу в порядку ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Згідно з ч.ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Суд, перевіривши матеріали справи, дав оцінку зібраним доказам, вважає, що в матеріалах справи достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін, а відтак позов слід задовольнити. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 18.01.1986 відділом ЗАГС Дев`ятниківської с/ради Жидачівського району [PERSON] народився [INFO] , а його батьками були [PERSON] та [PERSON] /а.с.8/. Відповідно до свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , виданим повторно Жидачівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства 11.07.2023 [PERSON] померла [INFO] /а.с.9/. Відповідно до свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , виданим повторно Жидачівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства 11.07.2023 [PERSON] помер [INFO] /а.с.10/. Згідно довідки Ходорівської міської ради № 158 від 10.11.2023, [PERSON] дійсно постійно проживав та був зареєстрований в [ADDRESS] до дня смерті, що наступила 09.04.2000. По даних виконкому Ходорівської міської ради, заповіту у виконкомі Дев`ятниківської сільської ради від [PERSON] не посвідчувалося. [PERSON] , [INFO] , прийняв спадщину після смерті батька [PERSON] , вступивши в управління спадковим майном у піврічний термін після його смерті /а.с.11/. Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №74583481 від 02.11.2023 інформація за параметрами пошуку [PERSON] відсутня /а.с.12/. Відповідно до довідки Відділу №5 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 28.09.2023 №2949/15-23, згідно Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), виданих Жидачівською районною державною адміністрацією по Дев`ятниківській сільській раді відсутній запис про реєстрацію сертифіката, належного [PERSON] . Проте, в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) виданих Жидачівською районною державною адміністрацією по Дев`ятниківській сільській раді №1, на підставі рішення IІ сесії Дев`ятниківської сільської ради від 21.09.1994 за [PERSON] зареєстровано право на земельну частку (пай) розміром 2,14 умовних кадастрових гектарів на території Дев`ятниківської сільської ради. Сертифікат серії [NUMBER] зареєстрований 20.05.1997 за №319. Інші правовстановлюючі документи, які б посвідчували право власності право користування на вищезгадані земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Жидачівського району за [PERSON] та [PERSON] у відділі не зареєстровано /а.с.13/. Згідно листа від 13.11.2023 №133/02-31 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, у зв`язку із тим, що відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно, що належало [PERSON] , померлому [INFO] /а.с.18/. При вирішенні позовних вимог судом підлягають застосуванню наступні норми чинного законодавства. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В силу вимог ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи п ро встановлення фактів, що мають юридичне значення. Приписами Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Як роз`яснено в п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у Свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила ЦК УРСР (1963 року), у тому числі щодо прийняття спадщини, спадкоємців за заповітом і за законом. Стаття 524 ЦК УРСР встановлено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави. Відповідно до ст.525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Згідно із ст.526 ЦК УРСР, місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме - місцезнаходження майна або його основної частини. Статтею 527 ЦК УРСР визначено, що спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Стаття 529 ЦК УРСР 1963 визначає, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Згідно ст.549 ЦК УРСР 1963, діями, що свідчать про прийняття спадщини є: фактичний вступ в управління чи володіння спадковим майном або подача спадкоємцем заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва», встановлено, що право на земельну частку (пай) може бути об`єктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави. Документи, що підтверджують право особи спадкоємця є сертифікат на право на земельну частку (пай) спадкодавця, який є правовстановлюючим документом, виданий районною (міською) адміністрацією, що засвідчує наявність у її власника лише однієї правомочності - права розпорядження земельною часткою (паєм), а не право власності, яке виражається у володінні, користуванні та розпорядженні. Тому, коли спадкодавець був наділений лише правом на земельну частку (пай), а не правом власності, то і до спадкоємця переходить лише право на земельну частку (пай), а не право власності. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 року № 899-IV право на земельну частку (пай) мають громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) є сертифікат на право на земельну частку (пай), рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Вищим Спеціалізованим Судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму листі № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз`яснено, що у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) порядку видачі нового сертифікату на ім`я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Оскільки спір про визнання права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення є спором про спадкування, належним відповідачем у зазначених спорах є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності - відповідна територіальна громада в особі сільської, селищної ради. З роз`яснень п. 23 Постанови № 7 Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» вбачається, що при наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Оцінка доказів судом та висновки суду за результатами розгляду справи. З врахуванням вищенаведеного суд приходить до висновку, що Сертифікат на право на земельну частку (пай) серія [NUMBER] від 20.05.1997, зареєстрований на ім`я « [PERSON] » належав « [PERSON] », померлому [INFO] в с. Дев`ятники Жидачівського району Львівської області. Встановлення даного факту має для позивача юридичне значення, оскільки дає йому можливість для реалізації свого права щодо оформлення спадщини після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . Також, судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що [PERSON] успадкував спірну земельну ділянку після смерті батька [PERSON] , оскільки вступив в управління та володіння спадковим майном, відтак фактично став власником спірної земельної ділянки, проте юридично свої права не оформив. Позивач [PERSON] , будучи спадкоємцем за законом після смерті батька [PERSON] спадщину після його смерті прийняв у встановленому законом порядку, однак у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на спірну земельну ділянку нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Враховуючи те, що обставин, які б вказували, що спадкодавець [PERSON] за життя набув або володів спірним майном неправомірно, в суді не встановлено; позивач оформити право на спадкове майно не має можливості, будь-яких інших спадкоємців, які б претендували на спірне майно, судом не встановлено, відповідачка проти задоволення позовних вимог не заперечує, а тому, враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд вважає заяву обґрунтованою, підставною і такою, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved