Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-21 00:00:00

У жовтні 2023 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з даним позовом до ТОВ «Вердикт Капітал», треті особи: Приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіна Я.В., Приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Якименко А.О. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та стягнення безпідставно отриманих коштів. Позовні вимоги мотивовані тим, що 23.03.2021 приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В. було вчинено виконавчий напис № 34448, яким стягнуто з позивачки на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованість в розмірі 13 942,00 грн. На підставі виконавчого напису, приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Чубаревим О.О. 22.06.2021 було відкрито виконавче провадження № [NUMBER]. Постановою від 03.05.2023 виконавче провадження № [NUMBER] з примусового виконання виконавчого напису № 34448 від 23.03.2021 прийнято приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Якименком А.О. Позивач вважає, що виконавчий напис № 34448 від 23.03.2021 року вчинено приватним нотаріусом з порушеннями порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами, у зв`язку з чим звернулася до суду з даним позовом. Крім того, представник позивачки вказує, з урахуванням уточнених вимог, що в ході виконавчого провадження з позивачки стягнуто кошти в розмірі 10 275,91 грн, що підтверджується відповіддю приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Якименка А.О. від 20.10.2023 № 32259. Враховуючи, що стягнення з позивачки на користь відповідача є таким, що не підлягає виконанню, правова підстава для примусового стягнення спірних грошових коштів вважається такою, що відпала. Зокрема, на думку позивача, вчиняючи спірний виконавчий напис, нотаріусом було порушено вимоги Закону України «Про нотаріат» та Постанови Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», а саме: виконавчий напис вчинено відносно непередбаченого Переліком боргового документу - кредитного договору, який не посвідчений нотаріально; відповідачем не надано жодного договору про відступлення права вимоги до позивача за кредитним договором; нотаріусом не перевірено безспірність заборгованості. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 24.10.2023 вказаний позов було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 24.10.2023 задоволено заяву позивачки про забезпечення позову, зупинено стягнення на підставі виконавчого напису № 34448 від 23.03.2021 року, виданого приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Яною Вікторівною, про стягнення з [PERSON] заборгованості у розмірі 13 942,00 грн на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал». 26.10.2023 на адресу суду надійшло клопотання представника позивачки [PERSON] - адвоката Шестакова В.О. про зміну по тексту позовних вимог у зв`язку із уточненням позовних вимог в частині суми повернення безпідставно набутих коштів, а саме просив по тексту позовної заяви суму вимоги про стягнення з відповідача безпідставно набутих коштів читати - 10 275,91 грн. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 14.11.2023 відкрито провадження у справі за вказаним позовом та вирішено проводити її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивачка у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином, представник позивачки подав до суду заяву у якій вказав, що просить проводити розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує та не заперечує щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Разом із тим, відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Враховуючи наявність у справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд, на підставі положень ст. 280 та у відповідності до ст. 281 ЦПК України постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Треті особи у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. У встановлений в ухвалі строк треті особи письмових пояснень щодо позовних вимог до суду не направили. Дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 23.03.2021 приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В. було вчинено виконавчий напис № 34448, про стягнення з [PERSON] , боржника за Кредитним договором № 5797/2646ECLKAPT від 23.12.2013, укладеним з ПАТ «Платинум Банк», правонаступником усіх прав і обов`язків якого, на підставі Договору Відступлення Прав Вимоги за кредитними договорами №03/11-01-П від 03.11.2020 є ТОВ «Вердикт Капітал». Відповідно до виконавчого напису стягнення заборгованості проводиться за період з 03.11.2020 по 03.03.2021. Сума заборгованості складає 13 292,00 грн, у тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 2 977,02 грн.; прострочена заборгованість за комісією становить 17,12 грн.; прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом становить 786,31 грн.; строкова заборгованість за комісією становить 57,53 грн.; строкова заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом становить 9 454,02 грн. За вчинення цього виконавчого напису нотаріусом на підставі статті 31 ЗУ «Про нотаріат» стягнуто плати із Стягувача у розмірі 650 грн., які підлягають стягненню з Боржника на користь Стягувача. Загальна сума , що підлягає стягненню - 13 942,00 грн. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Чубарева О.О. від 22.06.2021 було відкрито виконавче провадження № [NUMBER] з примусового виконання виконавчого напису № 34448 виданого 23.03.2021. Постановою від 03.05.2023 виконавче провадження № [NUMBER] з примусового виконання виконавчого напису № 34448 від 23.03.2021 прийнято приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Якименком А.О. За приписами ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Процедура вчинення нотаріусами виконавчих написів визначена у главі 14 Закону України «Про нотаріат» та главі 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 за № 282/20595). Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Згідно зі ст. 87 Закону для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з пунктами 1.1, 1.2, 3.2, 3.5 глави 16 «Вчинення виконавчих написів» розділу ІІ «Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999. Під час вчинення виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку. Пунктом 2 розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку в редакції змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014, встановлено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі №826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин" було визнано незаконною та не чинною. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі №826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 було залишено без змін. З огляду на викладене, на день вчинення виконавчого напису, редакція Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172, не передбачала можливість вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, який нотаріально не посвідчений. Слід зазначити, що із матеріалів справи не вбачається, що кредитний договір, на підставі якого вчинено виконавчий напис був нотаріально посвідчений. Доказів та обґрунтувань протилежного учасниками судового провадження не надано. Таким чином, матеріалами справи не спростовано, що подані відповідачем для вчинення виконавчого напису документи не відповідали вказаним вимогам Переліку. Отже, оскільки, судом не встановлено, що укладений з позивачем кредитний договір, який наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, був посвідчений нотаріально, то наявні підстави для визнання відповідного виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, саме у зв`язку з зазначеним. Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21.10.2020 у справі № 172/1652/18 (провадження № 61-16749св19). Крім того, судом береться до уваги, що у постанові від 27.03.2019 у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що для правильного застосування положень ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. У постанові від 02.07.2019 у справі № 916/3006/17 (провадження № 14-278гс18) Велика Палата Верховного Суду дійшла аналогічного висновку, викладеного у вищевказаній постанові від 27.03.2019 у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19). При цьому, у справі, яка переглядається, відповідачем не доведено, що сума заборгованості була такою, як зазначено у оскарженому виконавчому написі нотаріуса. Разом з цим, з матеріалів справи не вбачається, що при винесенні оскарженого виконавчого напису приватний нотаріус вчинив дії щодо перевірки безспірності заборгованості. Враховуючи викладене в сукупності, суд дійшов висновку, що оскаржуваний виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Щодо повернення безпідставно отриманих коштів слід зазначити таке. Згідно з ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала (ч. 2 ст. 1212 ЦК України). Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 30.08.2018 року у справі № 334/2517/16-ц під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося. Також, судом враховується, що як зазначено в постанові Верховного Суду України від 04.10.2017 у справі № 6-1216цс17, сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави, полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул від нього. Крім того, за змістом постанови Верховного Суду від 06.03.2019 у справі № 910/1531/18, правові підстави набуття відповідачем коштів на виконання виконавчого напису, визнаного судом таким, що не підлягає виконанню, відсутні, у зв`язку з чим до спірних правовідносин підлягає застосуванню ст. 1212 ЦК України. Матеріалами справи підтверджено, що в межах виконавчого провадження за виконавчим написом № 34448 від 23.03.2021 з позивачки, як з боржника, в рахунок сплати заборгованості за виконавчим провадженням та перераховано на рахунок стягувача грошові кошти в сумі 8 325,37 грн., що підтверджується відповіддю приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Якименка А.О. від 20.10.2023 № 32259. (а.с. 42). З підстав вже викладених судом, виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Головкіною Я.В. 23.03.2021 за № 34448, підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. На підставі наведеного, суд прийшов висновку, що правова підстава списання з позивача коштів у сумі 8 325,37 грн. відпала, у зв`язку з чим відповідна вимога щодо стягнення визначеної суми коштів на користь позивача, підлягає задоволенню в частині коштів, стягнутих в рахунок сплати заборгованості за виконавчим документом, який визнано судом таким, що не підлягає виконню. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Окрім того, у відповідності до ч. 10 ст. 84 ЦПК України у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду. Відповідачем під час розгляду справи не було надано жодних доказів на спростування доводів позивача. З урахуванням вищевикладеного, суд зазначає, що позовні вимоги у даній справі є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню. З приводу витрат на правову допомогу суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009. Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Згідно ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Як вбачається з письмових матеріалів справи, між [PERSON] та адвокатом Шестаковим В.Ю. був укладений договір про надання правничої допомоги №17/10-23 від 17.10.2023. Актом до договору про надання правничої допомоги №17/10-23 від 11.12.2023 погоджено, що за надані адвокатом послуги сплачено кошти в сумі 9 600,00 грн. Факт оплати вищевказаної суми підтверджується: квитанцією № 13 від 23.10.2023 на суму 3 000,00 грн., квитанцією № 11 від 17.11.2023 на суму 3 300,00 грн., квитанцією № 20 від 06.12.2023 на суму 3 300,00 грн.. З огляду на викладене, судом приймаються до уваги витрати на професійну правничу допомогу, які понесені позивачем, обгрунтовані та документально підтверджені у розмірі 9 600,00 грн. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 684,00 грн.

Outcome: partial