Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Держави України в особі Державної казначейської служби України, Держаної казначейської служби України, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України в особі Управління патрульної поліції у місті Одесі Департаменту патрульної поліції про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями. Мотивуючи свої вимоги вказує на те, що 24.06.2023 року відносно [PERSON] поліцейським складено протокол про адміністративне затримання серії ОД № 015868. 24.06.2023 року позивач [PERSON] надавав юридичну допомогу його клієнту [PERSON] , про що неодноразово зазначав працівникам поліції, проте останні не звертали на це увагу. Співробітники Управління патрульної поліції в Одеській області [PERSON] та [PERSON] постійно висловлювали погрози відносно позивача. [PERSON] намагався зафіксувати на мобільний пристрій показники газоаналізатора (алкотестера) його клієнта, однак, співробітники схопили останнього, застосували фізичний вплив та повідомили, що він затриманий, інші адміністративні матеріали відносно нього складені не були. При цьому, [PERSON] здійснює представництво багатьох людей, якій йому довірили та довіряють свою долю у судах та органах державної влади, а саме надає їм професійну правничу допомогу. До позивача було застосовано фізичний вплив на очах людей. Затримання відбувалось у людному місці, привернуло увагу водіїв та пішоходів, у тому числі його клієнта, якому він надавав правову допомогу. Усе це сприяло створенню негативної психологічної установки відносно останнього та його ділової репутації. У позивача істотно змінилась організація життя, адже, наразі, він повинен доводити суспільству, що він є чесним та порядним громадянином. Переживання [PERSON] супроводжувались інтенсивними негативними почуттями. Усі незаконні дії зі сторони співробітників поліції позбавили його відчуття психологічного благополуччя та емоційного комфорту. Позивач оцінює моральну шкоду, завдану йому незаконними затриманням та складанням протоколу у розмірі 150000,00 грн. Для налагодження життя, останній здійснив витрати на відвідування курсів із занять йогою, відвідування спортивних занять, відвідування курсів для самовдосконалення та саморозвитку, інші витрати, щоб заспокоїтись та відволіктись від подій, що мали місце 24.06.2023 року. А тому, просить суд задовольнити даний позов та винести рішення, яким стягнути з Державного бюджету України шляхом списання Державного казначейською службою України з Єдиного казначейського рахунку у встановленому законом порядку на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 150000,00 грн. Суд констатує, що 07.11.2023 року представником відповідача Державної казначейської служби України - Богдан І.С. було надано відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити в задоволенні даного позову в повному обсязі. Обґрунтовуючи свої заперечення щодо поданого позову, представник відповідача вказує на те, що відповідно до ст. 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями. Казначейство є окремою юридичною особою, яка самостійно несе відповідальність за своїми зобов`язаннями, в повному обсязі виконує свої завдання та функції, та не перебувало з позивачем у жодних правовідносинах та не завдавало йому моральної шкоди. Положеннями ст. 43 Бюджетного кодексу України визначено, що Казначейство та його територіальні органи здійснюють казначейське обслуговування Державного бюджету України, а не уособлюють державу. Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Боржником зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна, як учасник цивільних відносин. Держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді, зазвичай орган діями якого завдану шкоду. Казначейство є неналежним відповідачем у справ, оскільки підставою позову є стверджуванні порушення прав позивача з боку органів патрульної поліції. Посилання позивача на те, що працівниками Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції начебто неодноразово порушувались його права, а також, що дії працівників поліції визнавались незаконними в інших судових провадженнях, не свідчить про доведеність неправомірності дій/бездіяльності в даному випадку, оскільки жодних судових рішень на підтвердження того, що його було незаконно затримано 24.06.2023 року чи незаконно накладено адміністративне стягнення [PERSON] до позовної заяви додано не було. Позивачем не зазначено, у чому конкретно полягали фізичні, душевні або психічні страждання. Позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення на його користь моральної шкоди у розмірі 150000,00 грн. не доведені належними та допустимими доказами. Суд констатує, що 24.11.2023 року представником відповідача Департаменту патрульної поліції Національної поліції України - Нагнибідою О.М. було надано відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити в задоволенні даного позову в повному обсязі. Обґрунтовуючи свої заперечення щодо поданого позову, представник відповідача вказує на те, що 28.06.2023 за вх. № С-2038 до ВМАЗ УПП в Одеській області ДПП надійшла скарга [PERSON] на дії капрала поліції [PERSON] та капітана поліції [PERSON] під час несення служби 24.06.2023. Крім цього, вказана скарга була адресована до ТУ ДБР розташоване у м. Миколаєві, до ГУНП в Одеській області та до НПУ. Під час проведення службового розслідування дисциплінарна комісія дійшла до висновку, що всі наведені факти [PERSON] у своїх скаргах не відповідають дійсності, а його поведінка суперечить Правилам адвокатської етики. Окрім цього, [PERSON] не надав жодних документів на право представляти інтереси водія [PERSON] , не надав поліцейським жодних документів, що посвідчують його особу. За результатами службового розслідування, встановлено, що в діях поліцейського взводу № 1 роти № 7 батальйону № 1 полку УПП в Одеській області ДПП капрала поліції [PERSON] та командира роти № 7 батальйону № 1 полку УПП в Одеській області ДПП капітана поліції [PERSON] порушень вимог чинного законодавства не встановлено. Крім того, згідно відповіді Державного бюро розслідувань Територіального управління державного бюро розслідувань розташованого у місті Миколаєві встановлено, що вивчивши зміст заяви [PERSON] від 25.06.2023, яка надійшла 28.06.2023 за вх. № 975зкп/мк. про можливі неправомірні дії працівників УПП в Одеській області зазначено, що воно не містить достатніх об`єктивних даних, які можуть свідчити про вчинення кримінальних правопорушень, досудове розслідування яких здійснюється слідчими органів Державного бюро розслідувань, ґрунтується лише на припущеннях про протиправність дій працівників поліції, у зв`язку з чим відсутні достатні правові підстави для застосування слідчими органів Державного бюро розслідувань наданих повноважень щодо початку досудового розслідування і внесення відомостей до ЄРДР. Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції та Департамент патрульної поліції не уповноважені на проведення оперативно-розшукової діяльності, не уповноважені на здійснення досудового розслідування та не проводять слідство або дізнання, не належать до системи органів прокуратури, не входять до системи судоустрою, а відтак, Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» №266/94-ВР від 01 грудня 1994 року, в даній частині, на управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції та Департамент патрульної поліції не розповсюджується. Позивач не надав жодного доказу, який б встановлював причинного зв`язку між протиправним діянням заподіювача шкоди та моральною шкодою. Позивач не надав належних та допустимих доказів незаконності дій відповідача, оскільки жодного адміністративного стягнення, передбаченого КУпАП, до нього застосовано не було, а складання протоколу про адміністративне затримання не є притягненням особи до адміністративної відповідальності. Згідно правил ч. 6 ст. 19 ЦПК України зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою судді про прийняття цивільної справи до свого провадження від 23.10.2023 року було постановлено проводити розгляд справи у спрощеному провадженні із повідомлення та участю сторін. Позивач [PERSON] в останнє судове засідання не з`явився, однак надав суду заяву, в якій просив провести подальший розгляд даної справи за його відсутності. У попередньому судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві. Пояснив, що до нього було незаконно застосовано фізичний вплив з боку працівників поліції під час надання останнім правової допомоги клієнту. Під час затримання позивач пояснював працівникам поліції, що не вчинюється непокора, однак в супереч його поясненням його було затримано безпідставно на три години. Також позивач пояснив, що на момент затримання у нього був ордер, також він має право укласти усний договір про надання правової допомоги, що і було здійснено із громадянином [PERSON] . А тому, просив суд ухвалити рішення, яким даний позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Нагнибіда О.М. в останнє судове засідання не з`явився, однак, подав суду заяву, в якій просив провести подальший розгляд справи за його відсутності. У попередньому судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечив в повному обсязі з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, та зазначив, що [PERSON] вводить суд в оману з приводу дійсних обставин, які мали місце 24.06.2023 року, шляхом умисного спотворення вказаних подій. Так, представник відповідача зазначив про те, що 24.06.2023 року працівниками поліції було затримано автомобіль, у якому, в якості пасажира, у стані алкогольного сп`яніння перебував [PERSON] , водій та дві дівчини. Оскільки, під час спілкування із водієм працівником поліції було відчутно запах алкоголю у автомобілі, водію було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Драгер», на що водій погодився. В цей час, із автомобіля вийшов позивач та під час проведення вказаного вище огляду, підійшов до працівників поліції почав кричати, що він є адвокатом водія, вчинював дії, які перешкоджали працівникам поліції під час проведення огляду, а саме підходив дуже близько до працівників поліції та ігнорував вимоги не заважати проводити огляд. Працівником поліції заявлялася вимога до [PERSON] пред`явити документ, який посвідчує його повноваження як адвоката водія [PERSON] або документ, який підтверджує його право на зайняття адвокатською діяльністю. Оскільки вказана вимога позивачем була проігнорована, у працівників поліції не було підстав вважати, що позивач є адвокатом даної особи, однак враховуючи те, що [PERSON] вчинював перешкоди працівникам поліції у здійсненні ними службових повноважень щодо проведення огляду водія автомобіля на стан алкогольного сп`яніння, ними було заявлено вимогу до позивача відійти та не чинити перешкоди у проведенні такого огляду на що позивач не реагував. У подальшому, позивача було доставлено до відділу поліції для встановлення особи останнього. Також, представником відповідача в судовому засіданні було зазначено про те, що [PERSON] неодноразово звертався із скаргами на дії працівників поліції за вказаною подією. Однак, за результатами проведення службового розслідування, в діях працівників поліції не було виявлено жодних порушень закону. У зв`язку з цим, представник відповідача зазначав, що даний позов було подано безпідставно та просив суд відмовити у його задоволенні в повному обсязі. Представник відповідача Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився, сповіщався судом про час та місце розгляду справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку. Правовідносини між сторонами є цивільно - правовими та урегульовані положеннями ЦК України. Згідно приписів ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Приписами ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 24.06.2023 року [PERSON] було затримано працівниками поліції та складено Протокол про адміністративне затримання серії ОД № 015868. (а.с. 25). Підставою звернення [PERSON] до суду слугувало те, що вказані дії працівників поліції були незаконними, у зв`язку з чим позивачу було заподіяно маральну шкоду. Зокрема, у позовній заяві позивач вказує на те, що 24.06.2023 року він надавав юридичну допомогу його клієнту [PERSON] , про що неодноразово зазначав працівникам поліції, проте останні не звертали на це увагу. Співробітники Управління патрульної поліції в Одеській області [PERSON] та [PERSON] постійно висловлювали погрози відносно позивача. [PERSON] намагався зафіксувати на мобільний пристрій показники газоаналізатора (алкотестера) його клієнта, однак, співробітники схопили останнього, застосували фізичний вплив та повідомили, що він затриманий, інші адміністративні матеріали відносно нього складені не були. Згідно приписів ч.ч. 1-2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також, з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно приписів ч. 1 ст. 260 КупАП України у випадках, прямо передбачених законами України, з метою припинення адміністративних правопорушень, коли вичерпано інші заходи впливу, встановлення особи, складення протоколу про адміністративне правопорушення у разі неможливості складення його на місці вчинення правопорушення, якщо складення протоколу є обов`язковим, забезпечення своєчасного і правильного розгляду справ та виконання постанов по справах про адміністративні правопорушення допускаються адміністративне затримання особи, особистий огляд, огляд речей і вилучення речей та документів, у тому числі посвідчення водія, тимчасове затримання транспортного засобу, відсторонення осіб від керування транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а також щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Суд зазначає, що представником відповідача Департаменту патрульної поліції Національної поліції України - Нагнибідою О.М. до відзиву на позовну заяву було долучено два компакт диска, які містять відеозаписи із нагрудної камери (боді - камери) працівників поліції щодо подій, які мали місце 24.06.2023 року. Так, дослідивши вказані відеозаписи судом було встановлені наступні обставини. 24.06.2023 року працівниками поліції було зупинено автомобіль, під керуванням водія [PERSON] , у автомобілі також знаходилися [PERSON] та інші особи. Працівник поліції запропонував водію [PERSON] пройти огляд на стан сп`яніння. В подальшому, коли автомобіль зупинився біля тротуару, задля не створення затору позаду, із нього вийшов позивач по справі [PERSON] та почав питати працівників, яка причина зупинки транспортного засобу, у той же час, водій автомобіля [PERSON] , якому було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння, не реагував на дії [PERSON] та погодився пройти такий огляд. Так, під час самої процедури огляду на виявлення стану алкогольного сп`яніння у водія автомобіля [PERSON] , позивач [PERSON] , перебуваючи у веселому настрої, почав щільно наближатись до працівника поліції та пропонувати останньому також пройти таку процедуру. Працівники поліції декілька разів акцентували увагу на тому, що [PERSON] дуже близько до них наближається, на що останній стверджував, що він є адвокатом та надає правову допомогу клієнту, а саме водію транспортного засобу. Прохання працівника поліції пред`явити ордер, або документ, який підтверджує право на зайняття адвокатською діяльністю, [PERSON] було проігнорувано. Під час чергового твердження позивача про те, що він є адвокатом, сам водій транспортного засобу [PERSON] намагався його заспокоїти, кажучи, що у них немає на це часу. Суд констатує, що всупереч твердженням позивача наданих в судовому засіданні про те, що ним із водієм було укладено усний договір на надання правової допомоги, на досліджених технічних відеозаписів не вбачається підтвердження даної обставини. Окрім того, сам водій [PERSON] жодного разу не зазначав працівникам поліції, що гр. [PERSON] є його адвокатом, та між ними було укладено усний договір. Також із досліджених відеозаписів вбачається, що під час вищевказаних подій [PERSON] втручався в процедуру проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння гр. [PERSON] . Під час чергового не реагування на вимогу працівника поліції не наближатись, позивачу було повідомлено, що він затриманий та доставлено останнього до відділу поліції. В той же час, знаходячись біля відділу поліції позивач вкотре зазначав, що він є адвокатом, однак, сам водій транспортного засобу [PERSON] вчинював дії, щоб заспокоїти [PERSON] . В подальшому, у відділі позивач [PERSON] повідомив, що до нього був застосований фізичний вплив з боку працівників поліції, та він не був в змозі взяти документи. Під час складання протоколу про адміністративне затримання, [PERSON] документи не надав, однак, казав, що такі будуть надані пізніше. Від надання інформації позивач [PERSON] не відмовлявся, однак, на запитання працівників поліції для встановлення особи останнього посилався на ст. 63 Конституції України. Враховуючи вищевикладене, а також те, що під час подій, які мали місце 24.06.2023 року, позивач по справі не надав жодного документа, що посвідчує особу, або документа, який би підтверджував його право на зайняття адвокатською діяльність та факт надання правової допомоги саме [PERSON] , останнього було затримано та доставлено до відділу для встановлення особи такого. Окрім того, представник відповідача в судовому засіданні також пояснював, що [PERSON] було затримано та доставлено до відділу поліції саме з метою встановлення особи. Позивач [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він надавав правову допомогу клієнту, на що вказував працівникам поліції. Окрім цього, у нього був Ордер та Договір про надання правової допомоги, та він має право укласти усний договір із своїм клієнтом. Згідно приписів ч. 2 ст. 27 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правничої допомоги може вчинятися усно у випадках: надання усних і письмових консультацій, роз`яснень із правових питань з подальшим записом про це в журналі та врученням клієнту документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди); якщо клієнт невідкладно потребує надання правничої допомоги, а укладення письмового договору за конкретних обставин є неможливим - з подальшим укладенням договору в письмовій формі протягом трьох днів, а якщо для цього існують об`єктивні перешкоди - у найближчий можливий строк. Суд критично розцінює твердження позивача щодо того, що він уклав усний договір про надання правової допомоги [PERSON] , оскільки із досліджених судом відеозаписів вбачається, що ані [PERSON] , ані [PERSON] не вказували на те, що вони уклали такий договір. Окрім того, [PERSON] жодного разу, під час подій, що мали місце 24.06.2023 року, не вказав на те, що [PERSON] є його адвокатом та представляє його інтереси. Окрім того, суд зазначає, що позивачем [PERSON] також в якості доказу було долучено до матеріалів справи технічний відеозапис, який містить чотири відеофайли щодо подій, які як зазначав позивач мають відношення до подій 24.06.2023 року. Дослідивши надані позивачем відеозаписи, суд зазначає, що на тому міститься чотири відеофайли із частковим відображенням певних подій. Зокрема, на двух перших відео відображені працівники поліції, один заповнює якісь папери, а інший сидіть на стільці навпроти [PERSON] та вдягнений у шапку, куртку, теплий одяг, у зв`язку з чим суд зазначає, що такі події мали місце у холодну пору року. На третьому відеофайлі відображено, позивач [PERSON] вдягнутий в чорну футболку та чорну куртку, однак, із відеофайлів наданих представником відповідача за подіями, що мали місце 24.06.2023 року, позивач був вдягнутий у білу футболку. На останньому відеофайлі відображено, що [PERSON] , перебуваючи на вулиці, надає на огляд працівнику поліції Свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, на що працівник повідомляє останньому, що найближчим часом закінчяться слідчі дії. З огляду на вищевикладене, беручи до уваги те, що із вказаних відеофайлів судом вбачається, що зазначені на них події мали місце в іншу пору року, позивач на таких записах вбраний в інший одяг, враховуючи те, що [PERSON] не було надано суду повного запису, а дані файли містить тільки певні короткочасні нарізки, суд доходить обґрунтованого висновку, що [PERSON] , навмисно, задля спотворення дійсних обставин справи було надано суду відеозаписи, які не співвідносяться із подіями, що мали місце 24.06.2023 року. З приводу доводів [PERSON] про те, що працівниками поліції його права були порушені більше 100 разів за період з 2016 року по 2023 рік, суд зазначає, що таки містять виключно інформативний характер, задля підтвердження того факту, що конфлікт, який має місце між [PERSON] та працівниками правоохоронних органів є доволі тривалим. Окрім того, у судовому засіданні, яке відбувалось 30.11.2023 року, на запитання головуючого судді щодо зміни предмета позову, у зв`язку із доводами позивача про те, що його права порушуються з 2016 року, і саме з цього часу виникло право на відшкодування моральної шкоди у даному позові, позивач відмовився від такого, що зафіксовано та відображено у Протоколі судового засідання № 2208686 від 30.11.2023, який міститься в матеріалах справи. Із наявного в матеріалах справи Протоколу про адміністративне затримання Серії ОД № 015868 від 24.06.2023 року вбачається, що 24.06.2023 року о 23 год. 15 хв., гр. [PERSON] , був доставлений у службове приміщення ВП №5 ОРУП №1 м. Одеси, у зв`язку з вчиненням правопорушення передбаченого ст. 185 КупАП для припинення адміністративного правопорушення, складання протоколу про адміністративне правопорушення, для розгляду справи. В подальшому, 28.06.2023 року позивачем було скеровано заяву (скаргу) на дії та поведінку співробітників поліції [PERSON] та [PERSON] щодо проведення службового розслідування з приводу його незаконного затримання. Суд констатує, що представником відповідача Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Нагнибідою О.М. до відзиву на позовну заяву було надано суду копію матеріалів службового розслідування в частині, що стосується поліцейського взводу № 1 роти № 7 батальйону № 1 полку УПП в Одеській області ДПП карала поліції [PERSON] та командира роти № 7 батальйону № 1 полку УПП в Одеській області ДПП капітана поліції [PERSON] . Судом були досліджені надані матеріали та встановлені наступні обставини справи. Так, 26.06.2023 року, за вх. № С-1987 до відділу моніторингу та аналітичного забезпечення управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції надійшла Скарга № 1 на поведінку співробітників поліції, щодо нецензурної лайки та порушення правил етичної поведінки від адвоката [PERSON] . В подальшому, 26.06.2023 року, за вх. № С - 1988 надійшла скарга № 2 на поведінку співробітників поліції, щодо незаконної зупинки транспортних засобів від адвоката [PERSON] . Так, 26.06.2023 року, за вх. № С - 1989 надійшла скарга № 3 на поведінку співробітників поліції, щодо негайного не повідомлення про затримання адвоката [PERSON] відповідної ради адвокатів регіону від адвоката [PERSON] на дії капрала поліції [PERSON] та капітана поліції [PERSON] . Окрім цього, 27.06.2023 року, за вх. № С - 2005 надійшла скарга № 4 на поведінку співробітників поліції, щодо складання протоколу № 015868 від 24.06.2023 року адвоката [PERSON] на дії капрала поліції [PERSON] та капітана поліції [PERSON] . В подальшому, 28.06.2023 року за вх. № С-2038 до ВМАЗ УПП в Одеській області ДПП надійшла скарга відносно незаконного затримання адвоката [PERSON] (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 003976, видане 16.10.2019 року). Вищевказана вказана скарга також була адресована до ТУ ДБР розташоване у м. Миколаєві, до ГУНП в Одеській області та до НПУ. 28.06.2023 року за вх. № С-2057 до ВМАЗ УПП в Одеській області ДПП надійшла скарга [PERSON] щодо дій капрала поліції [PERSON] та капітана поліції [PERSON] під час несення служби 24.06.2023. 03.07.2023 за вх. № С-2087 до ВМАЗ УПП в Одеській області ДПП надійшла заява [PERSON] на дії капітана поліції [PERSON] під час несення служби 24.06.2023. Так, 03.07.2023 за вх. № С-2091 до ВМАЗ УПП в Одеській області ДПП надійшло доповнення до скарги [PERSON] на дії капрала поліції [PERSON] та капітана поліції [PERSON] під час несення служби 24.06.2023. Окрім цього, 03.07.2023 за вх. № С-2092 до ВМАЗ УПП в Одеській області ДПП надійшло доповнення до скарги [PERSON] на дії капрала поліції [PERSON] та капітана поліції [PERSON] під час несення служби 24.06.2023. Також звернув увагу, що було відкрито кримінальне провадження ТУ ДБР щодо незаконного затримання його адвоката під час надання юридичної допомоги. У зв`язку з розглядом вищевказаних скарг [PERSON] до ТУ ДБР було направлено запит з метою встановлення, чи внесено відомості до ЄРДР за заявою [PERSON] , якщо так, то за якою статтею. Відповідно до відповіді Державного бюро розслідувань Територіального управління державного бюро розслідувань розташованого у місті Миколаєві від 29.06.2023 року з якої вбачається, що другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві розглянуто заяву [PERSON] від 25.06.2023 року, яка надійшла 28.06.2023 року за вхідним № 975 зкп/мк, про можливі неправомірні дії працівників УПП в Одеській області. Вивченням змісту вищевказаної заяви встановлено, що воно не містить достатніх об`єктивних даних, які можуть свідчити про вчинення кримінальних правопорушень, досудове розслідування яких здійснюється слідчими органів Державного бюро розслідувань, ґрунтується лише на припущеннях про протиправність працівників поліції, у зв`язку з чим відсутні достатні правові підстави для застосування слідчими органів Державного бюро розслідувань наданих повноважень щодо початку досудового розслідування і внесення відомостей до ЄРДР. 05.07.2023 за вх. № С-2112 до ВМАЗ УПП в Одеській області ДПП надійшло звернення [PERSON] щодо застосування до поліцейських дисциплінарних стягнень. В подальшому, 04.07.2023 за вх. № С-2109 до ВМАЗ УПП в Одеській області ДПП надійшло доповнення до скарги [PERSON] на дії капрала поліції [PERSON] та капітана поліції [PERSON] під час несення служби 24.06.2023. 05.07.2023 за вх. № С-2115 до ВМАЗ УПП в Одеській області ДПП надійшла скарга [PERSON] на дії капрала поліції [PERSON] та капітана поліції [PERSON] під час несення служби 24.06.2023, у якій він вимагає притягнути останній до дисциплінарної відповідальності. 05.07.2023 за вх. № С-2116 до ВМАЗ УПП в Одеській області ДПП надійшла скарга [PERSON] на дії капрала поліції [PERSON] та капітана поліції [PERSON] під час несення служби 24.06.2023. 05.07.2023 за вх. № С-2117 до ВМАЗ УПП в Одеській області ДПП надійшла скарга [PERSON] на дії капрала поліції [PERSON] та капітана поліції [PERSON] під час несення служби 24.06.2023. 05.07.2023 за вх. № С-2125 до ВМАЗ УПП в Одеській області ДПП надійшла скарга [PERSON] на дії капрала поліції [PERSON] та капітана поліції [PERSON] під час несення служби 24.06.2023. 05.07.2023 за вх. № С-2135 до ВМАЗ УПП в Одеській області ДПП надійшло доповнення до скарги [PERSON] на дії капрала поліції [PERSON] та капітана поліції [PERSON] під час несення служби 24.06.2023 року. 07.07.2023 за вх. № С-2156 до ВМАЗ УПП в Одеській області ДПП надійшла скарга [PERSON] на дії капрала поліції [PERSON] та капітана поліції [PERSON] під час несення служби 24.06.2023 року. 07.07.2023 за вх. № С-2160 з ТУ ДБР у м. Миколаєві до ВМАЗ УПП в Одеській області ДПП надійшла скарга [PERSON] на дії капрала поліції [PERSON] та капітана поліції [PERSON] 11.07.2023 за вх. № С-2199 з ТУ ДБР у м. Миколаєві до ВМАЗ УПП в Одеській області ДПП надійшла скарга [PERSON] на дії капрала поліції [PERSON] та капітана поліції [PERSON] 11.07.2023 за вх. № С-2200 до ВМАЗ УПП в Одеській області ДПП надійшла скарга [PERSON] 11.07.2023 за вх. № Л-2214 до ВМАЗ УПП в Одеській області ДПП надійшла заява [PERSON] на дії капрала поліції [PERSON] та капітана поліції [PERSON] під час несення служби 24.06.2023. 12.07.2023 за вх. № С-2218 з ГУНП в Одеській області до ВМАЗ УПП в Одеській області ДПП надійшла скарга [PERSON] аналогічна за змістом скарги за вх. № С-2199 від 11.07.2023. 10.07.2023 за вх. № С-2308 з ТУ ДБР у м. Миколаєві до ВМАЗ УПП в Одеській області ДПП надійшла заява [PERSON] на дії капрала поліції [PERSON] та капітана поліції [PERSON] 13.07.2023 за вх. № Г-2252 до ВМАЗ УПП в Одеській області ДПП надійшла заява [PERSON] 13.07.2023 за вх. № М-2253 до ВМАЗ УПП в Одеській області ДПП надійшла заява [PERSON] аналогічна за змістом заяви від 11.07.2023 за вх. № Л-2214. 13.07.2023 за вх. № С-2255 та 25.07.2023 за вх. № С-2382 до ВМАЗ УПП в Одеській області ДПП надійшли скарги [PERSON] аналогічні за змістом скарги за вх. № С-2218 від 12.07.2023. За результатами службового розслідування дисциплінарною комісією було складено висновок від 27.07.2023 року, який затверджений начальником Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції підполковником поліції Хмарук Д. Відповідно до вищевказаного висновку, під час проведення службового розслідування дисциплінарна комісія дійшла до висновку, що факти, викладені у скаргах [PERSON] не знайшли своє фактичне підтвердження. В діях поліцейського взводу № 1 роти № 7 батальйону № 1 полку УПП в Одеській області ДПП капрала поліції [PERSON] та командира роти № 7 батальйону № 1 полку УПП в Одеській області ДПП капітана поліції [PERSON] порушень вимог чинного законодавства не встановлено. (т. 2 а.с. 360) Окрім того, Управлінням патрульної поліції а Одеській області Департаменту патрульної поліції було направлено до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Одеської області скаргу на дії адвоката [PERSON] № 22262/41/13/03/02-23 від 06.10.2023 року. Однак, позивачем було долучено до матеріалів справи рішення кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Одеської області (реєстраційний № 789/0/14-2/2023, провадження № 789/23) про відмову в порушенні дисциплінарної справи від 20.12.2023 року. Зокрема, вищевказаним рішенням відмовлено в порушенні дисциплінарної справи відносно адвоката [PERSON] (Свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 003976 від 16.10.2019 року, видане Радою адвокатів Одеської області, рішення № 30 від 16.10.2019 року), у зв`язку з відсутністю в діях адвоката ознак дисциплінарного проступку. За загальними приписами ч. 1 ст. 1167 ЦК України Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно приписів ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Для відшкодування шкоди за правилами статей 1173, 1174 Цивільного кодексу України необхідно довести такі факти: неправомірність поведінки особи (неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо особа, яка заподіяла шкоду, не була уповноважена на такі дії); наявність шкоди (під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого матеріального права (життя, здоров`я тощо). У відносинах, що розглядаються, шкода - це не тільки обов`язкова умова, але і міра відповідальності, оскільки за загальним правилом статті 1173 ЦК України завдана шкода відшкодовується в повному обсязі); причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою полягає у тому, що наслідки у вигляді шкоди настають лише в результаті неправомірної поведінки відповідача, і є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки тієї особи, яка заподіяла шкоду. Даний висновок викладений в постанові ВС від 23.12.2019 по справі № 914/1221/17. Згідно вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Незаконними діяннями органів державної влади, органів влади АРК, органів місцевого самоврядування є діяння, які суперечать приписам законів та інших нормативних актів або здійснені поза межами компетенції вищезазначених органів. Незаконність рішення, дії чи бездіяльності шкоди повинна бути доведена. Таку правову позицію викладено в постанові Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 23.12.2019 по справі № 914/1221/17. Жодних доказів, які б підтверджували твердження позивача викладені у позовній заяві, а саме те, що [PERSON] зазнав переживань, які супроводжувались інтенсивними негативним почуттями: обурення через безпідставність звинувачень, власну безправність й приниження матеріали справи не містять. При цьому, у справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди. Доказами, які дозволять суду встановити наявність моральної шкоди, її характер та обсяг, в даному випадку можуть бути, зокрема, довідки з медичних установ, виписки з історії хвороби, чеки за оплату медичної допомоги та придбання ліків, тощо. Даний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 26.11.2020 з розгляду справи № 826/18130/16, яку суд вважає за необхідним застосувати при розгляді даної справи. Суд зазначає, що працівниками поліції було складено протокол про адміністративне затримання [PERSON] , тобто здійснена процесуальна дія, яка мала на меті встановлення особи. Тобто, само по собі складання протоколу про адміністративне затримання не є рішенням суб`єкта владних повноважень. Відомості про те, що конкретні дії працівників поліції визнані незаконними, до суду не надано. Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі № 464/3789/17. Зокрема, суд дійшов висновку, що відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним з ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання та приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження з нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви: протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичної або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік і стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен установити, чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, установити причинно-наслідковий зв`язок і визначити сумірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. Відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких відноситься наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювана шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. При відшкодуванні моральної шкоди необхідно з`ясовувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних страждань, а також в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керується. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 56 Конституції України передбачено право кожного громадянина на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Суд констатує, що позивачем не доведено причинно-наслідкового зв`язку між діями органів патрульної поліції та тяжкими фізичними та моральними стражданнями, на які посилається позивач, так як позивачем не надано жодних доказів того, що ці фізичні та моральні страждання взагалі виникли та виникли внаслідок дій відповідачів. Позивач не надав суду належних і допустимих доказів в обґрунтування заявлених ним позовних вимог, а саме: в чому полягає спричинена йому моральна шкода, якими саме діями чи бездіяльністю відповідача вона спричинена і чим підтверджується протиправність цих дій або бездіяльності відповідачів, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням винної особи, в чому полягає вина відповідачів в спричиненні йому даного виду шкоди, чим підтверджується факт заподіяння йому моральних чи фізичних страждань або інших втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, чим він обґрунтовує заявлений розмір моральної шкоди та з чого він при цьому виходив. Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Згідно приписів ст. 80 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно ч.ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що наявні матеріалах справи докази не підтверджують порушеного права позивача, у зв`язку з чим, в задоволенні даного позову слід відмовити. Відповідно до ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З огляду на те, що [PERSON] звільнений від сплати судового збору, а тому судові витрати компенсуються за рахунок держави. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed