Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-11 00:00:00

22 серпня 2023 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 1898 від 01.06.2021 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою Володимиром Олександровичем про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» коштів в сумі 18 150 гривень 00 коп., що виникла внаслідок невиконання/неналежного виконання боржником умов кредитного договору № 0213-8234 від 17.08.2019. в межах виконавчого провадження № [NUMBER]. Позовна заява мотивована тим, що 01 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою Володимиром Олександровичем (далі - приватний нотаріус) вчинено вищевказаний виконавчий напис згідно з яким з позивача стягнуто зазначену суму заборгованості. Вважає виконавчий напис незаконним з таких підстав: до позивача з приводу заборгованості ніхто не звертався, про наявність виконавчого напису та заборгованості позивачу стало відомо як були заблоковані його банківські рахунки; позивач не знав про наявність грошового зобов`язання перед ТОВ "Укр Кредит Фінанс", та останній про це будь-яких повідомлень та вимог про сплату боргу не надсилав; на момент вчинення виконавчого напису законних підстав для цього не існувало, оскільки позивач вказує про наявність спору, на спростування чого нотаріусу не були надані відповідні документи, тому нотаріус не мав права вчиняти оспорюваний напис, нотаріусом було порушено вимоги статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат», щодо безспірності заборгованості; оспорюваний виконавчий напис вчинений на підставі статей 87 Закону України «Про нотаріат» та пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року, приватний нотаріус вчинив виконавчий напис без надання йому оригіналу нотаріально завіреного кредитного договору оформленого згідно зі статтями 207, 208 ЦК України, та у відповідності до статті 88 Закону нотаріус вчинив виконавчий напис без надання йому документів, які підтверджують безспірність заборгованості. Перелік документів, якими мала бути підтверджена безспірність заборгованості позичальника перед кредитором за для можливості вчинення виконавчого напису, затверджена у пункті 2 постанови Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» від 26 листопада 2014 року № 662, було визнано незаконним та нечинним постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року № 826/20084/14. Тому положення вказаного пункту не підлягали застосуванню при вчиненні нотаріального напису приватним нотаріусом. Відзив на позов та пояснення від третьої сторони до суду подані не були. На судове засідання позивач та його представник не з`явилися, представник подав заяву в якій просив суд провести розгляд справи за їх відсутності, позов задовольнити, не заперечували проти ухвалення заочного рішення. На судове засідання представник відповідача не з`явився, про час та місце розгляду справи був сповіщений належним чином, про причину неявки суд не повідомив. На судове засідання треті особи не з`явилася, про час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку. Про причини неявки суд не повідомила. За таких обставин, суд вважає можливим постановити рішення при заочному розгляді справи. Дослідивши письмові докази, перевіривши наведені обставини, суд вважає, що позов необхідно задовольнити повністю з огляду на таке. 01.06.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О., вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 1898 про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» коштів в сумі 18 150 гривень 00 коп., що виникла внаслідок невиконання/неналежного виконання боржником умов кредитного договору № 0213-8234 від 17.08.2019. в межах виконавчого провадження № [NUMBER]. Наведені докази суд визнає належними та допустимими, адже вони отримані у встановленому законом порядку, містять інформацію щодо предмету доказування, узгоджуються між собою, не заперечувались сторонами та не викликають сумніву щодо їх достовірності. Зміст позовних вимог, підстави позову та встановлені судом фактичні обставини справи свідчать про те, що між сторонами виникли цивільні правовідносини з приводу виконання кредитного договору шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса, які врегульовані положеннями статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» від 2 вересня 1993 року № 3425-XII (далі - Закону), статей 15, 16, 207, 261, 526, 610, 1054 ЦК України, постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік), Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок). Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частинами першою та другою статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Пунктами 1.1., 1.2. Порядку встановлено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з пунктом 2.2. Порядку визначено, що у разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача. Згідно з пунктами 3.1. - 3.5. Порядку визначено, що: нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Статтею 87 Закону встановлено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно зі статтею 88 Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Згідно з пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» встановлено, що для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів, надаються оригінал кредитного договору та засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника, із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення, з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Натомість, вказаний пункт, яким було доповнено Перелік, шляхом внесення змін до нього, згідно з постановою Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» від 26 листопада 2014 року № 662, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року № 826/20084/14 було визнано незаконним та не чинним, про що мається відповідний запис у преамбулі Переліку. Таким чином, зважаючи на набрання чинності постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року № 826/20084/14 з моменту її проголошення, та залишення її без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, Переліком з 22 лютого 2017 року не передбачено переліку документів, за якими стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Зважаючи на обов`язок нотаріуса у відповідності до частини другої статті 87 Закону при вчиненні виконавчого напису, вирішуючи питання про стягнення заборгованості в безспірному порядку, керуватися виключно переліком документів, що встановлений Кабінетом Міністрів України, слід ствердити, що вчинення виконавчого напису за відсутності такого переліку є незаконним. Отже, враховуючи, що на час вчинення оскаржуваного виконавчого напису, тобто станом на 01 червня 2021 року, заяви про видачу якого були подані в порядку забезпечення стягнення заборгованості за кредитним договором, вказаний перелік документів не був встановлений Кабінетом Міністрів України для стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, та нотаріусу не було надано нотаріально посвідченого кредитного договору у відповідності до пункту 1 Переліку, приватний нотаріус не мав права вчиняти виконавчий напис. За умови відсутності у нотаріуса права вчиняти вказаний виконавчий напис із зазначених підстав не підлягають аналізу доводи позивача щодо ненадання відповідачем документів, що підтверджують безспірність заборгованості, адже нотаріус позбавлений був підстав проводити відповідну перевірку у відповідності до частини першої статті 88 Закону. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (стаття 15 ЦК України). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України). Аналіз наведених положень законодавства дає підстави для висновку, що захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Таким чином, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги пред`явлені до Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР Кредит Фінанс» та визнати спірний виконавчий напис нотаріуса такими, що не підлягають виконанню повністю з тих підстав, що його вчинено нотаріусом, який не мав на це права. У відповідності до статті 141 ЦПК України, зважаючи на те, що позов задоволено повністю, судові витрати у вигляді судового збору, сплаченого у встановленому законом порядку, суд покладає на відповідача, а відтак вони підлягають відшкодуванню останнім. Розглянувши заяву представника позивача про розподіл витрат на правничу допомогу, а також клопотання представника відповідача про зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов таких висновків. Порядок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу регламентований статтею 137 ЦПК України, а представником позивача на підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що підлягає сплаті відповідачем надано: Договір про надання правничої допомоги від 09 серпня 2023 року, № 09-08-23/1 укладений між [PERSON] та Пушкарьовим О.О. ; Акт прийому - передічі наданих послуг від 09.08.2023 року № 09-08-23/1 до вказаного договору з зазначенням вартості та витрачених годин, який підписаний сторонами з визначенням загальної суми 9500,00 грн; детальний опис (прайс-ліст) від 11 вересня 2023 року до вказаного договору з зазначенням вартості та витрачених годин. Із вказаних документів вбачається, що адвокатом Пушкарьов О.О. в межах даної цивільної справи було надано адвокатські послуги з приводу складення цивільного позову, заяви про забезпечення позову, витребування документів у приватного виконавця та нотаріуса, також підготовка заяви про розблокування рахунку та надано позивачу консультацію щодо відповідних цивільних правовідносин. У клопотанні про зменшення розміру судових витрат представник відповідача посилається на не співмірність наданих адвокатом послуг зі складністю справи, часом витраченим на виконання відповідних робіт, обсягом наданих послуг, ціною позову та значенням справи для сторони, вказуючи при цьому, що зазначена справа не є складною, всі процесуальні документи є шаблонними, зразки позові в великій кількості знаходяться у відкритому доступі, справа не вимагає додаткового вивчення законодавства чи судової практики, справа має мінімальне значення для позивача, також зазначено, що витрати на професійну правничу допомогу становлять 52,34 відсотки від суми заборгованості. Із вказаних документів вбачається, що представник позивача недотримався вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України, адже ним не була доведена співмірність заявлених ним витрат на оплату послуг адвоката та із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт і наданих послуг (відповідний спір на сьогоднішній день є типовим щодо якого висловлено правову позицію, яка усталено застосовується судами); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; значенням справи для сторони (правовідносини між сторонами спору не вирішені, а лише з`ясовано питання щодо можливості застосування одного із способів стягнення заборгованості). Отже, враховуючи наведене, користуючись наданими суду дискреційними повноваженнями при вирішенні питання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, суд дійшов висновку, що судові витрати у виді витрат на професійну правничу допомогу заявлені до відшкодування представником позивача у сумі 9500 грн підлягають задоволенню в частині суми в розмірі 2500 грн. Рішення про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами в даному випадку прийнято у відповідності до частини п`ятої статті 137 ЦПК України. Крім того, про правильність позиції суду із вказаного питання свідчить і практика Херсонського апеляційного суду відображена зокрема в ухвалі від 01 листопада 2023 року № 650/125/22. Підстав для відмови у стягненні відповідних витрат з відповідача повністю, як про це просить представник немає, оскільки представником позивача надані докази того, що адвокатом було виконано вказані роботи і надано відповідні послуги та вони сплачені позивачем адвокату. Судом вирішено питання лише про розмір правових витрат, який підлягає відшкодуванню.

Outcome: approved