Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-15 00:00:00

І. Суть позовної заяви 1.1. [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів та поділ спільного майна подружжя, який згодом уточнила та остаточно просила: (І) виділити у її власність у порядку поділу спільного майна подружжя квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~ (ІІ) виділити у власність відповідача у порядку поділу спільного майна подружжя транспортний засіб марки «Opel Omega», 1992 року виготовлення, державний номер [NUMBER] . 1.2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 03.10.2010 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, який рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 29 квітня 2021 року було розірвано. За час шлюбу сторони набули у власність наступне майно: транспортний засіб марки «Opel Omega», 1992 року виготовлення, державний номер [NUMBER] , який належить [PERSON] на підставі технічного паспорту транспортного засобу; квартиру (кімната, житловий блок, секція) у будинку квартирного типу (гуртожитку) за адресою: [ADDRESS] , яка належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу. Також, за час перебування у шлюбі сторони придбали спільний бізнес, який оформлений на ФОП [PERSON] , що залишається на користування [PERSON] у повному обсязі, за згодою сторін. Угоди про добровільний поділ майна, що є спільною власністю, між сторонами не досягнуто, тому вирішити питання про поділ майна можливо виключно у судовому порядку. ІІ. Процедура та позиції сторін 2.1. Відповідно до протоколу автоматичного розподілу справ між суддями від 27 грудня 2022 року, справа № 946/9083/22 передана на розгляд судді Бальжик О.І. 2.2. 04 січня 2023 року ухвалою суду відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів та поділ спільного майна подружжя, справу вирішено розглядати у загальному позовному провадженні. 2.3. Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 10 лютого 2023 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів залишені без розгляду. 2.4. Ухвалою суду від 25 квітня 2023 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті. 2.5. Ухвалою суду від 27 вересня 2023 року витребувано докази з Тарутинського відділу державної виконавчої служби в Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). 2.6. Ухвалою суду від 09 листопада 2023 року залучено Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» та Державне підприємство «Український державний центр радіочастот» в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору. 2.7. Ухвалою суду від 21 листопада 2023 року залучено Головне управління Державної податкової служби в Одеській області в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору. 2.8. Сторони, а також треті особи, будучи своєчасно та належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися. Представник позивача та відповідач звернулися із заявами про підтримання та визнання позову, відповідно, та розгляд справи у їх відсутність. Третя особа представник Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» у поданій заяві просив розглядати справу за його відсутності, зазначивши, що [PERSON] проводяться заходи щодо погашення заборгованості шляхом реструктуризації боргу, у зв`язку з чим немає заперечень щодо задоволення позову. Третя особа Державне підприємство «Український державний центр радіочастот» у поданій заяві також просила розглядати справу за відсутності представника, пояснивши, що ФОП [PERSON] має підтверджену заборгованість перед Державним підприємством «Український державний центр радіочастот» за судовими наказами №916/3221/22, 916/223/21 на загальну суму 11\~618,93 грн. Станом на 15.11.2023 року державними виконавцями стягнуто суму у розмірі 2174,77 грн. Сума несплаченого боргу відповідача у справі №946/9083/22 складає 9 444,16 грн. (а.с.101). Третя особа Головне управління Державної податкової служби в Одеській області причини неявки не повідомила. 2.9. Під час розгляду справи повне фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювалося у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України. IІІ. Оцінка та висновки суду 3.1. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. 3.2. За змістом частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог і підставі доказів, поданих учасниками справи. 3.3. Згідно з ч.1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). 3.4. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, проте один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Зазначене узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року (справа №214/6174/15-ц). 3.5. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). 3.6. Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. 3.7. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України (далі -ЦК України). 3.8. Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. 3.9. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. 3.10. Згідно з нормами ст.365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. 3.11. Відповідно до ч.2 ст.183 ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. 3.12. Стаття 82 ЦПК України визначає, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. 3.13. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 03 жовтня 2010 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, зареєстрованим виконкомом Комишівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, актовий запис №08 (а.с.7). 3.14. Від спільного шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с.8). 3.15. 18 червня 2012 року на підставі договору купівлі-продажу, ВРТ № 185018, ВРТ №185017, посвідченого приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Єфіменко М.Д., реєстр №2856, [PERSON] придбана у власність квартира (кімната, житловий блок, секція) у будинку квартирного типу (гуртожитку) за адресою: [ADDRESS] (а.с.21-22). 3.16. 20 червня 2017 року [PERSON] придбав у власність транспортний засіб марки «Opel Omega», 1992 року виготовлення, державний номер [NUMBER] (а.с.18). 3.17. Заочним рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області було від 29 квітня 2021 року у справі № 946/8255/20 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. 3.18. Аналіз вищезазначених норм цивільного та сімейного законодавства, а також обставин справи дає підстави для висновку про те, що автомобіль марки «Opel Omega», 1992 року виготовлення, державний номер [NUMBER] , та квартира (кімната, житловий блок, секція) у будинку квартирного типу (гуртожитку) за адресою: [ADDRESS] , є\~спільною\~сумісною власністю сторін, оскільки були придбані під час шлюбу. 3.19. За час перебування у шлюбі сторони придбали спільний бізнес, що оформлений на ФОП [PERSON] , що залишається на користування [PERSON] у повному обсязі за згодою сторін. Дані обставини визнавалися відповідачем у своїй заяві, що у відповідності до ч.1 ст.82 ЦПК України не підлягає додатковому доказуванню. 3.20. Приймаючи до уваги, що транспортний засіб марки «Opel Omega», 1992 року виготовлення, державний номер [NUMBER] , та квартира (кімната, житловий блок, секція) у будинку квартирного типу (гуртожитку) за адресою: [ADDRESS] , придбані сторонами під час знаходження у шлюбі, між сторонами відсутній шлюбний договір та будь-яка домовленість про розподіл майна, а також враховуючи, що відповідач безумовно визнав позов і його визнання не суперечить закону й не порушує права свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved