Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-18 00:00:00

У жовтні 2022 року до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська надійшла вищезазначена позовна заява в якій, з урахуванням заяви про відмову від частини позовних вимог, позивач просить суд, стягнути солідарно з відповідачів: 3% річних у сумі 1\~132,65 грн.; інфляційні збитки у сумі 5\~208,52 грн.; пені у розмірі 10\~260,04 грн.; вирішити питання розподілу судових витрат. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач посилався на те, що на підставі договору №518 укладеного 13.07.2011 з [PERSON] та [PERSON] КП «Теплоренерго» ДМР надаються послуги з постачання теплової енергії на об`єкт споживачів розташований за адресою: [ADDRESS] . З огляду на те, що відповідачами допущено неналежне виконання умов договору, що виразилося у невчасній сплаті за спожиту теплову енергію та призвело до утворення заборгованості за період з березня 2017 року до березня 2022 року у розмірі 23\~550,04 грн., яка була погашена останніми під час розгляду справи у суді, позивач вважав за необхідне заявити вимогу про стягнення 3% річних нарахованих на суми несплачені за отриману послугу за період з березня 2017 року до березня 2022 року у розмірі 1\~132,65 грн., а також, нарахованої інфляції за вказаний період у розмірі 5\~208,52 грн. й пені у розмірі 10\~260,04 грн. Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська Бакуменко А.В., яка була визначена у встановленому чинним законодавством порядку для розгляду даної справи, від 19.12.2022 відкрито провадження у справі за позовом КП «Теплоенерго» Дніпровської міської ради. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справ між суддями від 07.02.2023 справу передано судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська Кудрявцевій Т.О. Ухвалою судді Кудрявцевої Т.О. від 08.02.2023 прийнято справу до свого провадження та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачами 17.03.2023 подано суду заяву про застосування строку позовної давності, в якій між іншим зазначено про те, що ними, як споживачами у період з березня 2017 року до березня 2022 року здійснювалося внесення коштів на часткове погашення сум за отримання поточних послуг та на часткове погашення заборгованості, виниклої у період за який виникла заборгованість. Позивачем 26.04.2023 надано суду заяву проти заяви про застосування строку позовної давності, в якій представник позивача зазначив, що відповідачами у період з березня 2017 року до березня 2022 року вносилися кошти, спрямовані на часткове погашення боргу та штрафних санкцій, у зв`язку з чим строк позовної давності щоразу переривався, оскільки здійснювався перерозподіл внесених коштів як на погашення поточно отриманих послуг так і на погашення боргу, а тому відсутні підстави для застосування строку позовної давності. Відповідачами 01.08.2023 надано суду письмові пояснення, доводи викладені в яких зводяться до клопотання про застосування строку позовної давності. Також зазначено про незаконність нарахування пені з огляду на приписи постанови КМУ від 05.03.2022 за №206. Позивачем 05.09.2023 надано суду письмові пояснення, доводи викладені в яких зводяться до безпідставності посилання відповідачів на необхідність застосування постанови КМУ №206 від 05.03.2022 з посиланням на те, що відповідачами отримуються послуги для забезпечення функціонування магазину, а не власного житла. В судовому засіданні представник позивача, посилаючись на обставини, викладені в позові та додаткових поясненнях, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. В судовому засіданні відпоідачі заперечували проти задоволення позову, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позов та в додаткових поясненнях. У дане судове засідання представник позивача не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. У судове засідання, відповідачі не з`явилися, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, в яких зазначили про часткове визнання заявлених вимог, а саме: пені (за період з 25.10.2021 до 23.02.2022) у розмірі 25,49 грн.; інфляційні витрати (за період з 25.10.2019 до 23.02.2022) у розмірі 539,50 грн.; 3% річних (за період з 25.10.2019 до 23.02.2022) у розмірі 155,94 грн. Зважаючи на викладене, відповідно до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом у даному судовому засіданні за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Розглянувши справу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно з частинами першою, другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено\~ та не оспорюється учасниками справи, що між відповідачами та позивачем 13.07.2011 було укладено договір про постачання теплової енергії №518 за адресою: [ADDRESS] . Згідно вказаного договору споживач зобов`язаний не пізніше 15 числа розрахункового періоду здійснити теплопостачальному підприємству авансовий платіж у розмірі 80% від вартості теплової енергії за розрахунковий період, за власним платіжним дорученням з вказаним періодом, за який він сплачує. Кінцевий розрахунок споживач здійснює впродовж 5-ти календарних діб після отримання рахунку. Також в договорі зазначено, що в разі прострочення споживачем виконання грошового зобов`язання, за цим договором, споживач, на вимогу теплопостачального підприємства, зобов`язаний виплатити йому суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, трьох відсотків річних, а також пеню за весь час прострочення у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період за який сплачується пеня. Відповідно до рахунків, актів прийому-передачі послуги та розрахунку заборгованості, розмір боргу за послугами з постачання теплової енергії станом на день звернення з позовом до суду, тобто станом на 25.10.2022, за період з березня 2017 року до березня 2022 року становив 23\~550,04 грн. На підтвердження розміру нарахувань, передбачених ст.625 ЦК України та пені, позивачем надано розрахунок, згідно якого, 3% річних нарахованих на суми несплачені за отриману послугу за період з березня 2017 року до березня 2022 року становить 1\~132,65 грн.; сума інфляції, нарахованої за вказаний період, становить 5\~208,52 грн.; пеня - 10\~260,04 грн. Відповідно до ч.2 ст.509 ЦК України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів. Згідно із ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зобов`язання, в свою чергу, згідно вимог статей 525, 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Положеннями ст.901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони(замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання. Згідно із ст.903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.67 Житлового кодексу України, плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Пунктом 1 частини першої статті 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово- комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений статтею 7 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.9, ч.1 ст.10 Закону України „Про житлово-комунальні послуги споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Відповідно до ст.1 Закону України „Про теплопостачання від 02.06.2005 №2633-IV (з наступними змінами та доповненнями) споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору. З огляду на вказане та виходячи з матеріалів справи, вбачається факт знаходження сторін у договірних правовідносинах та отримання відповідачами послуг за договором №518, несплата за які призвела до заборгованості, яка в свою чергу була погашена під час знаходження справи в провадженні суду. Згідно ч. 2\~ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При цьому інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів в наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. Статтею 625 ЦК України\~передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Отже, вимога позивача про стягнення з відповідачів інфляційних витрат та трьох відсотків річних на підставі ст.625 ЦК України\~підлягає задоволенню, оскільки правові підстави такого стягнення прямо передбачені матеріальним законом, а дії відповідачів стали передумовою для виникнення заборгованості та відповідно, потягли вказані нарахування. Відповідно до\~ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі, встановленому в договорі, але не вище 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу. Нарахування пені починається з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку внесення плати за житлово-комунальні послуги. З огляду на те, що матеріалами справи підтверджується факт невиконання відповідачами боргових зобовязань, що призвело до утворення заборгованості, вимога щодо стягнення пені, нарахованої за період з березня 2017 року до березня 2022 року у розмірі 10\~260,04 грн., підлягає задоволенню. Щодо доводів відповідачів про застосування строку позовної давності, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст.256 ЦК України). Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Згідно із ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. За частинами першою статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, в силу частини третьої статті 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново. З розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачі з 2017 року частково погашали заборгованість, періодичні платежі здійснювалися регулярно з моменту виникнення та існування заборгованості, що вказує на постійне переривання строку позовної давності стосовно основного боргу та відповідно нарахувань передбачених ст.625 ЦК України, а тому строк позовної давності до даної вимоги не підлягає задоволенню. Крім того, суд зазначає, що Законом України від 30 березня 2020 року №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався, остання Постанова № 383 була прийнята Кабінетом Міністрів України 25 квітня 2023, якою продовжено на всій території України карантин до 30 червня 2023 року. Верховний Суд у Постанові від 07 вересня 2022 року у справі №679/1136/21 вказав на те, що у пункті 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року №540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Таким чином, враховуючи, що вищевказаним Законом продовжено строки позовної давності на час дії карантину, тобто з 12 березня 2020 року і до часу звернення до суду з позовом, суд вважає що строк позовної давності не сплив, починаючи з березня 2017 року. Вказане стосується і нарахувань пені. Ухвалюючи дане рішення, судом враховано твердження відповідачів, викладене у заяві про застосування строку позовної давності, поданої до суду 17.03.2023, а саме здійснення, у період з березня 2017 року по березень 2022 року, часткової сплати боргу. В силу вимог ст.141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1\~240,50 грн. з кожного.

Outcome: approved