Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-22 00:00:00

Позивач АТ «Креді Агріколь Банк» звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №744204/2545043 від 14 травня 2021 року у сумі 115001,98 грн та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2481 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 14 травня 2021 року між АТ «Креді Агріколь Банк» та [PERSON] було укладено договір про надання банківських послуг №744204/2545043. Відповідно до умов договору про надання банківських послуг, банк за заявою клієнта відкриває відповідачу поточний рахунок (картковий рахунок) в гривні з можливістю встановлення/відкриття відновлювальної кредитної лінії та надає у користування платіжну картку відповідно до чинного законодавства та Правил користування картрахунком та платіжними картками АТ «Креді Агріколь Банк», які є невід`ємною частиною цього договору та розміщені на офіційному сайті Банку. За заявою [PERSON] надано кредитну картку з встановленим кредитним лімітом на суму 95000 грн та за умови фіксованої відсоткової ставки в розмірі 34% річних, строком користування на 36 місяців. Відповідач взяті на себе зобов`язання не виконує, внаслідок чого станом на 16 березня 2022 року відповідача утворилась заборгованість у розмірі 115011,98 грн, яка складається з: 102726,26 грн - прострочена заборгованість за кредитом, 2938,26 грн - нараховані відсотки, 9337,46 грн - прострочені відсотки. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 червня 2022 року справу розподілено судді Аксьоновій Н.М. Ухвалою суду від 29 червня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін, відповідачу був наданий строк для надання відзиву на позовну заяву та клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. Відповідно до ст.190 ЦПК України ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 272 цього Кодексу. Одночасно з копією ухвали про відкриття провадження у справі учасникам справи надсилається копія позовної заяви з копіями доданих до неї документів, крім випадків, якщо позов подано в електронній формі через електронний кабінет. Відповідачу було надіслано копію ухвали про відкриття провадження у справі разом із копією позовної заяви та доданими до неї документами за адресою його зареєстрованого місця проживання. Однак, лист із додатками повернувся до суду без вручення відповідачу, у зв`язку з закінченням термін зберігання, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №0311331700890. Відповідачу було повторно направлено копію ухвали про відкриття провадження разом з копією позовної заяви та додатками. Однак відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №0311332207445 лист повернувся до суду без вручення відповідачу без зазначення причин. Згідно ч.6 ст.272 ЦПК України днем вручення судового рішення є : 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Суд звертає увагу, що одержання учасником справи належно надісланої судової кореспонденції перебуває поза сферою контролю суду. В свою чергу особа, яка зареєструвала свої місце проживання за певною адресою, діючи розумно та добросовісно, повинна дбати про те, щоб мати змогу отримувати надіслану їй кореспонденцію своєчасно. У разі виникнення перешкод, адресат міг, зокрема, подати заяву про пересилання або доставку адресованих йому поштових відправлень на іншу адресу. Це передбачено п.п. 118, 123 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270. Отже, для добросовісного адресата є механізм забезпечення права на отримання офіційної кореспонденції незалежно від того живе він чи ні за певною адресою. Натомість у суду немає жодного механізму забезпечити вручення судової кореспонденції учаснику справи, який не бажає її отримувати або не проживає за зареєстрованою адресою. З огляду на це, неотримання судової кореспонденції відповідачем не може бути перешкодою для розгляду справи. Відповідно до ч.9 ст.130 ЦПК України у разі відмови адресата одержати судову повістку особа, яка її доставляє, робить відповідну помітку на повістці і повертає її до суду. Особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою. Однак процесуальне законодавство не визначає наслідків невручення судового рішення чи повістки-повідомлення з причин закінчення строку зберігання. Жодними законами чи підзаконними актами не передбачено, скільки разів суд має перенаправляти кореспонденцію на єдину відому (офіційну) адресу, з якої вона повертається без вручення, для того щоб особа вважалась такою, що повідомлена. Зважаючи на те, що відповідача належним чином повідомлено про розгляд справи (за зареєстрованим місцем проживання), незалежно від того чи отримав відповідач адресовану йому кореспонденцію, суд вважає, що гарантії ст. 6 Конвенції щодо відповідача дотримано і справу може бути розглянуто по суті. Оскільки у встановлений судом строк відповідачем відзив на позовну заяву не подано, на підставі ч.8 ст.178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши доводи та аргументи позивача, обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги, дослідивши зібрані у справі докази, суд прийшов до висновку, що позов необхідно задовольнити частково з огляду на таке. Судом встановлено, що 14 травня 2021 року [PERSON] ознайомилася з паспортом споживчого кредиту, який був підписаний відповідачем та наданий до укладення договору про споживчий кредит, сума/ліміт кредиту 95000 грн, максимально допустимий ліміт кредиту 250000 грн, строк кредитування 36 місяців, спосіб надання кредиту - шляхом встановлення відновлювальної кредитної лілії на поточний картковий рахунок, з фіксованою процентною ставкою 36% річних, реальна річна процентна ставка 43,26 % річних. 14 травня 2021 року між АТ «Креді Агріколь Банк» та [PERSON] укладено договір про надання банківських послуг №744204/2545043. Пунктом 3.1 договору передбачено, що відповідно до умов Договору, Правил та Заяви про надання Банківської послуги, Банк надає на вимогу Клієнта Банківську послугу, а Клієнт приймає Банківську послугу та зобов`язується належним чином виконувати зобов`язання, що встановлені в Договорі та Правилах відносно такої Банківської послуги, в тому числі своєчасно та в повному обсязі здійснювати оплату за отримані Банківські послуги. У підпункті 6.5 договору зазначено, що шляхом підписання договору клієнт , які є невід`ємною частиною договору; підтверджує, що він у день укладання договору особисто отримав примірник договору, з Тарифами банку ознайомлений і згодний; умову договору йому зрозумілі; з Правилами, що розміщені на офіційному сайті банку, ознайомлений, приймає та погоджується з їх положенням. 19 травня 2021 року позивач подала відповідачу заяву про надання банківської послуги «Кредитна картка», тип картки MasterCard World. Заява містить інформацію про кредитування: розмір кредитної лінії (кредитний ліміт) - 95000 грн; строк - 36 місяців; процентна ставка (фіксована) - 36% річних; реальна процентна ставка за кредитною лінією (фіксована) - 43,26% річних; загальна вартість кредитної лінії - 167275,99 грн, максимально допустимий ліміт кредиту 250000 грн. Відповідно до заяви-анкети на відкриття поточного (карткового) рахунку та видачу кредитної картки відповідачу було відкрито поточний (картковий) рахунок у гривні та видано у користування платіжну картку MasterCard World. Оскільки відповідач взяті на себе зобов`язання не виконує, позивач АТ «Креді Агріколь Банк», звернувся до суду з указаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №744204/2545043 від 14 травня 2021 року у сумі 115001,98 грн Вирішуючи спір, що виник між сторонами суд дійшов таких висновків. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (стаття 509 ЦК України). За змістом ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України у разі, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст.634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вказано у постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23.01.2019 у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду). При цьому, суд бере до уваги, що відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18), ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Суд враховує, що матеріали справи не містять відомостей про те, що у даній справі договір у встановленому законом порядку відповідачем оспорювався чи визнавався недійсним. На підтвердження користування кредитними коштами та часткового виконання своїх зобов`язань щодо їх повернення стороною позивача надана суду виписка по картковому рахунку відповідача, відповідно до якої останній користувався кредитними коштами, здійснював погашення кредиту, виписка сформована за період з 16 листопада 2021 року до 16 березня 2022 року. Таким чином, виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи є належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду по справі № 205/4176/18 від 11 листопада 2020 року. Відтак, позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Однак відповідач своєчасно не сплачував банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями. Згідно з наявним у справі розрахунком заборгованості за кредитним договором №744204/2545043 станом на 16 березня 2023 року розмір заборгованості становить 115001,98 грн, яка складається з: 102726,26 грн - прострочена заборгованість, 2938,26 грн - нараховані відсотки, 9337,46 - прострочені відсотки. Відповідач наведені позивачем обставини не спростував, відзиву на позов та доказів належного виконання кредитних зобов`язань суду не надав, а тому суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача в частині стягнення простроченої заборгованості у розмірі 102726,26 грн. Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками, то позов у цій частині задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ч.2 ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Частиною 1 ст.1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно з частиною другою ст.1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Отже, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказаний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12. За правилами ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. З цього випливає, що при укладенні кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві про надання банківської карти послуги та у паспорті споживчого кредиту вказано фіксовану процентну ставку 36 % річних. Натомість у позовній заяві зазначено 34 % річних. З розрахунку заборгованості за кредитним договором №744204/2545043 вбачається, що банком здійснено нарахування заборгованості за відсотками, а саме 2938,26 грн - нараховані відсотки, 9337,46 - прострочені відсотки. Проте у вказаному розрахунку не зазначено період, за який утворилася така заборгованість, а також процентну ставку, за якою було нараховано відсотки. Також до позовної заяви додано копію вимоги банку від 03.02.2022 року про дострокове виконання боргових зобов`язань за договором №744204/2545043 про надання банківських послух від 14 травня 2021, в якій банк просив протягом 30 календарних днів з дати отримання даної вимоги здійснити достроково повернути всю суму заборгованості за картковим рахунком та інші платежі передбачені договором, а саме: суму заборгованості за картковим рахунком -102726,26 грн, проценти 7817,67 грн. Однак, при цьому позивачем не додано доказів відправки такої вимоги відповідачу. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача в частині стягнення заборгованості за нарахованими та простроченими відсотками, оскільки з доданих позивачем доказів не вбачається можливим встановити за який період утворилася така заборгованість, чи правильно вона обрахована, та чи виникла вона в межах строку кредитування. На підставі ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених вимог необхідно стягнути 2208,09 грн в рахунок відшкодування понесених позивачем судових витрат (судового збору).

Outcome: partial