Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-08 00:00:00

Позивач [PERSON] , в особі представника - адвоката Зубенка О.А. звернулася до Заводського районного суду м. Запоріжжя із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький титано магнієвий комбінат» про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за весь час затримки виплати заробітної плати. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з 13.11.2019 року по 17.11.2022 року позивач перебував у трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «Запорізький титано - магнієвий комбінат», обіймаючи посаду електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування з 6 розряду до електрослужби дільниці електролізу магнію. На день звільнення з посади, а саме: 17.11.2022, відповідач не провів повний розрахунок та не виплатив позивачу заборгованість по заробітній платі. У зв`язку з чим просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 42751 грн. 40 коп. та середньоденний заробіток за час затримки розрахунку з 17.11.2022 року по 17.10.2023 року в розмірі 81994 грн.12 коп. , а також понесені судові витрати. Ухвалою судді від 19.10.2023 року позовну заяву залишено без руху для усунення недоліків із наданням строку для усунення недоліків. Недоліки позовної заяви усунуті позивачем у встановлений судом строк. Ухвалою судді від 26.10.2023 року відкрито провадження у справі за правилам спрощеного позовного провадження та призначено справу до судового розгляду на 09.01.2024 року. 18.12.2023 представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити у задоволені позову повністю, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що внаслідок ведення бойових дій на території Запорізької області та зупинки власного виробництва Товариство з обмеженою відповідальністю «Запорізький титано - магнієвий комбінат» не має можливості своєчасно виплачувати заробітну плату працівникам підприємства, термін своєчасної виплати заробітної плати відтермінований до моменту відновлення діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький титано - магнієвий комбінат», крім того зазначає, що розрахунок середньоденного заробітку вказаний позивачем у розмірі 81994 грн.12 коп. гривень не відповідає порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100. При цьому, відповідач, зазначив, що по суті між позивачем та ним наразі існує суперечка до суми 42751,40 грн., та вважає, що це є сума спів мірна сумі, яку не виплачено своєчасно. 08.01.2024 представником позивача подано заяву про збільшення позовних вимог, в якій просить, у зв`язку з тим, що відповідачем у відзиві , в якості додатку надано довідку про розмір заборгованості з виплати заробітної суми у сумі 42921,12 грн., про що не було відомо позивачеві, стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 42921 грн. 12 коп. та середньоденний заробіток за час затримки розрахунку з 17.11.2022 року по день фактичного розрахунку ( на день ухвалення рішення) в розмірі 81994 грн.12 коп. , а також понесені судові витрати. У судове засідання, призначене до розгляду на 09.01.2023 представник позивача не з`явився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за відсутності позивача та його представника. Позовні вимоги, в тому числі, і збільшенні підтримують у повному обсязі. У судове засідання, призначене до розгляду на 09.01.2023 представник відповідача не з`явився, про місце та час судового засідання повідомлений належним чином. У зв`язку з неявкою учасників справи, на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з нижченаведених підстав. Судом встановлено, що [PERSON] з 13.11.2019 року по 17.11.2022 року перебував у трудових відносинах з ТОВ «Запорізький титано - магнієвий комбінат», обіймаючи посаду електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування з 6 розряду до електрослужби дільниці електролізу магнію, що підтверджується записами у трудовій книжці, серії [NUMBER] , запис №37 та 42 ( а.с. 7-8) та довідкою №346, виданою 17.12.2023 ТОВ «Запорізький титано - магнієвий комбінат» ( а.с. 63). У відповідності до наказу №1136 від 17.11.2022 року [PERSON] на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП звільнився з Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький титано - магнієвий комбінат» (а.с.9). Проте, на час звільнення [PERSON] , відповідач не провів з ним розрахунок. Заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі за липень - листопад 2022 року складає 42751 грн. 40 коп., яка обчислена без віднімання сум податків і зборів, про що свідчить довідка № 346 від 14.12.2023 року, видана ТОВ «Запорізький титано - магнієвий комбінат» (а.с.62). Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Згідно ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Положеннями ст. 115 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) та ст. 24 Закону України «Про оплату праці» визначено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Суд зазначає, що наявність заборгованості по виплаті заробітної плати позивачу у розмірі 42751 грн. 40 коп. представником відповідача, згідно до відзиву на позовну заяву, не заперечувалась, однак 08.01.2024 представником позивача подано заяву про збільшення позовних вимог, в якій просить, на підставі довідки про розмір заборгованості з виплати заробітної плати, стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 42921 грн. 12 коп. Суд не погоджується з даною вимогою, оскільки позивачем помилково взято до уваги довідку ТОВ «Запорізький титано - магнієвий комбінат» №11-5/34-344 від 14.12.2023 в якості доказу на підтвердження розміру заборгованості з виплати заробітної плати [PERSON] , оскільки дана довідка містить розрахунок заборгованості з нарахованого середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 18.11.2022 по 17.05.2023. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Статтею 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Статтею 233 КЗпП України встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Як зазначалось вище, що на час звільнення [PERSON] відповідач не провів з ним розрахунок. Так, в ході розгляду справи суд встановив, що заборгованість по заробітній платі складає 42751 грн. 40 коп., а не 42921 грн. 12 коп. Вирішуючи позовну вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримку розрахунку суд дійшов до наступного висновку. Згідно роз`яснень, викладених у п. 21 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24.12.1999 р. при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівником, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ №100 від 08.02.1995 р. Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку №100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарних місяці роботи, що передують події, з якої пов`язана відповідна виплата. Відповідно до п. 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику застосування судами законодавства про оплату праці від 24.12.1999 № 13, задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Позивач заявив позовну вимогу про стягнення з відповідача на його користь суми середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 17.11.2022 року по день фактичного розрахунку ( на день ухвалення рішення) у сумі 81994 грн. 12 коп. Позивач здійснив таке нарахування, виходячи з наданих відповідачем табелів боргових зобов`язань, який має форму відривного талону на підприємстві, щодо нарахування заробітної плати, який не має печатки підприємства. Так, з відривного табелю вбачається наявність до видачу заборгованості у розмірі 45979,86 грн. в.ч. заробітної плати. Зазначається розподілення боргу на 4 частини, в тому числі 2 частини за 2 повних місяці роботи ( серпень/вересень) у розмірі 7596,55 грн. та 7369,07 грн., що являє собою у вигляді боргу за попередні періоди нарахування за останні 2 місяці роботи. Графік роботи позивача перед звільненням не змінювався, тому з розміру заробітної плати 14938,62 грн. за серпень/вересень 2022 року середній заробіток складає: заробітна плата за січень/лютий 2022-7596,55+7369,07=14938,62/(23+22 роб. днів)=331,96 ( середньоденна) х247 роб. Днів =81994,12 грн. Робочі дні в Україні: листопад 2022 -9, грудень 2022 -22, січень 2023 -22, лютий 2023 -20, березень 2023 -23, квітень 2023 -20, травень 2023 -23, червень 2023 -22, липень 2023 - 21, серпень 20-23 -24, вересень 2023 -21, жовтень 2023 - 10, що разом становить 247 днів. Суд вказаний розрахунок, відхиляє, оскільки при вирахуванні позивачем суми середнього заробітку, не було враховано вимоги ст. 117 КЗпП України та «Порядок розрахунку виплат у всіх випадках збереження заробітної плати» Постанови КМУ № 100, проте приймає до уваги подану представником відповідача довідку про нарахований середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з огляду на наступне. Абзацом 3 п. 2 Розділу ІІ «Період, за яким обчислюється середня заробітна плата» Постанови КМУ № 100 визначено, що середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Згідно абз. 1 п. 8 Розділу IV «Порядок розрахунку виплат у всіх випадках збереження заробітної плати» Постанови КМУ № 100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Позивач був звільнений 17.11.2022. Два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата - це вересень 2022 року та жовтень 2022 року. Кількість відпрацьованих днів у вересні/жовтні 2022 року загалом складає 7 днів. Згідно довідки ТОВ «ЗТМК» від 14.12.2023 №11-5/34-334, доходи позивача за вересень/жовтень 2022 року становлять 5256 грн. 70 коп. (а.с. 63). Виходячи з наведеного, середньоденна заробітна плата позивача вираховується наступним чином: 5256 грн. 70 /7 відпрацьованих днів = 750 грн. 96 коп. Частиною 1 ст. 117 КЗпП визначено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Тобто, середній заробіток [PERSON] повинен бути вирахуваний за 6 (шість місяців), а саме з наступного дня після дня звільнення - 18.11.2022 по 17.05.2023 року. Кількість днів затримки розрахунку згідно службової записки № 31-2 від 14.12.2023 складає 71 робочий день (з 18.11.2022 по 30.11.2022- 7 днів, з 01.12.2022 по 31.12.2022 - 10 днів; з 01.01.2023 по 31.01.2023 - 8 днів; з 01.02.2023 по 28.02.2023 - 12 днів; з 01.03.2023 по 31.03.2023 - 14 днів; з 01.04.2023 по 30.04.2023 - 12 днів; з 01.05.2023 по 17.05.2023 - 8 днів ( а.с. 64). Кількість днів затримки розрахунку, згідно довідки ТОВ «ЗТМК» від 14.12.2023 №11-5/34-334 складає 71 робочий день. Таким чином, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 18.11.2022 по 17.05.2023 (71 робочий день * 750 грн. 96 коп.) складає 53318 грн. 16 коп. Суд дійшов до висновку, що сума середнього заробітку за час затримки розрахунку в розмірі 53318 грн. 16 коп. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Щодо витрат на правничу допомогу. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). У відповідності до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, пов`язані з розглядом справи. Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається ст. 137 ЦПК України. Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК України). У разі недотримання вищезазначених вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 137 ЦПК України). Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 137 ЦПК України). Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду у справі № 910/4881/18 від 18.12.2018, у справі № 920/653/19 від 03.04.2020. Участь адвоката, який представляє інтереси позивача у справі та факт надання правової допомоги підтверджено наступними документами: копією Договору про надання професійної правової (правничої) допомоги від 26.08.2023, укладеного між адвокатом Зубенком О.А. та Коноваловим В.П. (а.с. 24-25); копією ордера на надання правничої (правової) допомоги, серія АР № 1144165 (а.с. 27); копією свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю [PERSON] , серія ЗП №001550 (а.с. 26);розрахунком судових витрат, понесених [PERSON] ( а.с. 21); розрахунком суми судових витрат на загальну суму 4500,00 грн.; актом виконаних робіт від 10.10.2023.( а.с. 22). На переконання суду заявлена позивачем сума розміру витрат на оплату послуги адвоката у сумі 4500,00 грн. є обґрунтованою, об`єктивною і такою, що відповідає критерію розумності у даній конкретній справі. Витрати позивача на правничу допомогу підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі, яка підтвердження документально, в розмірі 42751 грн. 40 коп., середнього заробітку за час затримки розрахунку у розмірі 53318 грн. 16 коп. та витрати на правничу допомогу у розмірі 4500,00 грн. У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити. Відповідно до п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. За таких підстав, з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір в розмірі 427 грн. 51 коп., виходячи з такого розрахунку: (заявлено до стягнення суму заборгованості по заробітній платі зі Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький титано - магнієвий комбінат» у розмірі 42921 грн. 12 коп., задоволено на суму 42751 грн.40 коп. - 1% від ціни позову = 427 грн. 51 коп.). Також, оскільки позовну вимогу про стягнення суми середнього заробітку за час затримки розрахунку задоволено частково то відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України сплачений позивачем за цю позовну вимогу судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, виходячи з такого розрахунку: (заявлено суму у розмірі 81994 грн. 12 коп., задоволено на суму 53318 грн. 16 коп.) 1073 грн. 60 коп. - сплачений при подачі позову до суду судовий збір х 53318 грн. 16 коп./ 81994 грн. 12 коп. = 698 грн. 13 коп.). Отже з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір у розмірі 698 грн. 13 коп.

Outcome: partial