Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-22 00:00:00

Орган опіки та піклування м. Черкаси в інтересах\~малолітнього [PERSON] \~звернувся до суду з позовом до\~[PERSON] про відібрання малолітнього від матері без позбавлення батьківських прав. Свої вимоги мотивує тим, що [PERSON] є матір`ю\~малолітнього [PERSON] , який народився [INFO] . Відомості про батька в свідоцтво про народження внесені відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Зазначили, що 20.06.2023 малолітнього [PERSON] виявлено працівниками правоохоронних органів за адресою: [ADDRESS] .\~ Було встановлено, що мати [PERSON] залишила малолітнього на третіх осіб та протягом 6 місяців не виявляла щодо дитини батьківської турботи, не повідомляла про своє місце перебування, не спілкувалась з сином, не утримувала дитину матеріально. Тому працівниками правоохоронних органів складений акт про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку, з якого вбачається, що місце перебування матері дитини на момент складання акту невідомо. \~В подальшому, 26.07.2023 року [PERSON] повідомила службу у справах дітей, що не має місця реєстрації, постійної офіційної роботи, тривалий час не бачила сина. Також, [PERSON] написала заяву, що вона погоджується на відібрання в неї малолітнього без позбавлення батьківських прав. Заява написана в службі в справах дітей у зв`язку із відсутністю коштів на її нотаріальне посвідчення. Рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради №775 від 11.07.2023 малолітньому [PERSON] [INFO] наданий статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Наявними в службі у справах дітей документами підтверджений факт свідомого тривалого ухилення громадянки [PERSON] від виконання батьківських обов`язків по вихованню та утриманню малолітньої дитини. На даний час відібрання малолітнього від матері є по суті превентивною мірою відносно до матері, яка не справляється зі своїми батьківськими обов`язками, але повний розрив дитини з родиною, на думку органу опіки та піклування м. Черкаси, є недоцільним. За таких обставин, змушені звернутися до суду з даним позовом, просять суд відібрати [PERSON] від матері [PERSON] без позбавлення батьківських прав. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 02.11.2023 року відкрито провадження в даній справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 22.01.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. У преамбулі до Конвенції ООН про права дитини зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] є матір`ю малолітнього [PERSON] [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, актовий запис про народження №389 від 01.04.2015 року. \~ 13.06.2023 року до служби у справах дітей з Черкаської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №25 надійшло повідомлення про те, що мати учня 2-К класу [PERSON] не виконує батьківські обов`язки щодо малолітнього [PERSON] , не має власного житла, дитину залишає бабусі на довгий термін, не приділяє увагу навчанню та вихованню дитини, не йде на контакт з адміністрацією школи. Фахівцями служби у справах дітей спільно з працівниками сектору ювенальної превенції ВП ЧРУП ГУНП в Черкаській області 20.06.2023 року складено Акт органу внутрішніх справ про підкинуту чи знайдену дитину з якого вбачається, що місце перебування матері дитини на момент складання акту невідомо. \~ 26.07.2023 року [PERSON] повідомила службу у справах дітей, що не має місця реєстрації, постійної офіційної роботи, тривалий час не бачила сина. Також власноруч написала заяву, що вона погоджується на відібрання в неї малолітнього [PERSON] без позбавлення батьківських прав. Рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради №775 від 11.07.2023 малолітньому [PERSON] [INFO] наданий статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Виконавчим комітетом Черкаської міської ради від 04.09.2023 року №2741-01-21 надано Висновок про доцільність відібрання малолітнього [PERSON] , який народився [INFO] , від матері [PERSON] без позбавлення батьківських прав. Отже, наявними в службі у справах дітей документами підтверджений факт свідомого тривалого ухилення громадянки [PERSON] від виконання батьківських обов`язків по вихованню та утриманню малолітньої дитини. Відповідно до положень ч. 1 ст.170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Згідно із пунктами 2-5 частини першої ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року роз`яснено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконання ним батьківських обов`язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передати органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначити при цьому конкретний заклад. Європейський суд з прав людини зазначив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у як найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у як найкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (Мамчур проти України, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). З огляду на викладене суд зазначає, що основними підставами для відібрання дитини від батьків серед іншого є випадки, що охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише із поведінки батьків (безвідповідальне ставлення до дитини та невжиття заходів щодо забезпечення лікування дитини у зв`язку із її тяжким станом здоров`я), а й із їх особистих негативних звичок. Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток. Згідно з положеннями ч. 2, 3 ст. 170 СК України, у виняткових випадках, при безпосередній загрозі для життя або здоров`я дитини, орган опіки та піклування або прокурор мають право постановити рішення про негайне відібрання дитини від батьків. У цьому разі орган опіки та піклування зобов`язаний негайно повідомити прокурора та у семиденний строк після постановлення рішення звернутися до суду з позовом про позбавлення батьків чи одного з них батьківських прав або про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав. Якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини. Статтею 8 Європейської конвенції з прав людини(далі Європейська конвенція) гарантовано кожному право на повагу до свого сімейного життя. Втручання у право на повагу до сімейного життя спричиняє порушення статті 8 Європейської конвенції, за винятком випадків, коли воно здійснюється «згідно із законом», має ціль або цілі, що є легітимними згідно з пунктом 2 статті 8 Конвенції, та є «необхідним у демократичному суспільстві» для досягнення згаданої вище цілі або цілей (пункт 83 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Гаазе проти Німеччини»). При цьому, право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Європейської конвенції (пункт 47 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Савіни проти України»). Так, в даній конкретній ситуації позбавлення відповідача батьківських прав охоплюється статтею 8 Європейської конвенції і є втручанням у її право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним. Виходячи з конкретних обставин справи, втручання у право відповідача здійснюється з метою захисту прав і свобод неповнолітніх та малолітніх дітей, що підпадає під виняток, передбачений пунктом 2 статті 8 Європейської конвенції і підтверджує наявність вимоги щодо «законної мети» такого втручання. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що на даний час ставлення відповідачки до батьківських обов`язків не є належним, що остання не заперечувала. Вказані обставини створюють ризик для життя, здоров`я та морального виховання малолітнього [PERSON] , [INFO] , а тому суд приходить до висновку про доцільність відібрання дитини від [PERSON] без позбавлення її батьківських прав з передачею його до Органу опіки та піклування м. Черкаси для подальшого влаштування та вважає, що повернення дитини матері можливе лише за умови, якщо перестануть існувати всі обставини, які стали підставою для її відібрання.

Outcome: approved