Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-07 00:00:00

Виклад позиції позивача. [PERSON] , в інтересах якого діє представник - адвокат Лук`янець Д.Ю., звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання батьківства, в уточненій позовній заяві просить: - визнати [PERSON] , [INFO] , громадянина Французької Республіки, батьком дитини [PERSON] , [INFO] , громадянина України; - виключити з актового запису №62 від 30.03.2022 року про народження [PERSON] , [INFO] , складеного Красноградським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Красноградському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) запис як матір дитини народженої із застосування репродуктивних технологій [PERSON] . - внести відповідні зміни до актового запису про народження дитини. На обґрунтування позову представник позивача - адвокат Лук`янець Д.Ю. зазначив, що [PERSON] , наприкінці 2020 року прийняв рішення скористатися допоміжними репродуктивними технологіями. Вибір України був обумовлений прийнятністю цін. За допомогою мережі Інтернет Позивач знайшов заклад, який провадить відповідний вид діяльності. В подальшому, в лютому 2021 року, позивач вступив у договірні відносини з Приватним підприємством «Медико- інформаційний центр сурогатного материнства «Ла Віта Нова». Крім того, один з договорів був підписаний з [PERSON] (далі - Відповідач). З метою застосування допоміжних репродуктивних технологій, Позивач 13.04.2021р. прилетів до України з Франції, та здавши свій біологічний матеріал 15.04.2021р., Позивач відлетів з України до Франції 17.04.2021р. В липні 2021 р. Позивача повідомили про вагітність [PERSON] , у вересні - про стать дитини (хлопчик). Кожного місяця Позивач отримував лист про стан дитини. Всі повідомлення надходили на електронну пошту Позивача. Пізніше на електронну пошту прийшло повідомлення про планову дату народження дитини ( [INFO] ), у зв`язку з чим, Позивач забронював квитки до Києва і до Харкова. Проте, запланована поїздка не відбулась через початок повномасштабної війни в Україні. Позивач намагався зв`язатись з ПП «Медико- інформаційний центр сурогатного материнства «Ла Віта Нова», однак, успіхів не мав. Згодом, на телефонний номер Позивача прийшло повідомлення, з якого Позивач дізнався, що з матір`ю все гаразд. Також, Позивачу надіслали номер телефону [PERSON] . Наступного дня Позивач написав [PERSON] на месенджер, повідомив, що є батьком дитини та поцікавився чи потрібна допомога. 10.03.2022р. за допомогою месенджера [PERSON] повідомила Позивача про те, що народила хлопчика та вислала його фото. Наступного дня Позивач повідомив [PERSON] про обране ним ім`я для хлопчика ( [PERSON] ) та надав інформацію про свої персональні дані для проведення реєстрації факту народження сина Позивача. [INFO] [PERSON] направила Позивачеві медичні довідки про народження його сина. 30.03.2022р. Красноградським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Красноградському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції видано [PERSON] свідоцтво про народження [PERSON] (Серія [NUMBER] ), батьками якого зазначено [PERSON] , громадянин України та [PERSON] , громадянка України. Разом з тим, запис про батька, у Книзі реєстрації народжень було вчинено відповідно до ч. 1 ст.135 Сімейного кодексу України. Свідоцтво видано на підставі складеного 30.03.2022р. актового запису під № 62. Позивач запропонував [PERSON] приїхати з дитиною до Франції, проте вона відмовилась, у зв`язку з чим Позивач був змушений приїхати до України. Разом зі своєю матір`ю та другом, Позивач 02.04.2022р. потрапили через пункт пропуску «Шегині» до України. Водій, контакти якого Позивачеві надала подруга його матері, довіз всіх до м. Красноград Харківської області, де знаходились [PERSON] та син Позивача. 04.04.2022р. Позивач зустрівся з [PERSON] , яка віддала дитину батьку - Позивачеві. Також, було оформлено дві довіреності: на виїзд дитини за кордон та про відмову [PERSON] від дитини. В подальшому, 05.04.2022р. на посту Львів-Винники, працівники поліції зупинили автомобіль, на якому пересувався Позивач та доставили до відділу ЛРУП № 1 ГУНП у Львівській області. Дитину Позивача передали до Комунального закладу Львівської обласної ради будинок дитини № 1 для дітей з ураженням центральної нервової системи та порушенням психіки (код ЄДРПОУ: 01984369; місцезнаходження: 79012, м. Львів, вул. Комарниця, буд. 2А). Наразі син Позивача перебуває в цьому комунальному закладі. Позивача було допитано в якості свідка у кримінальному провадженні №12022141360000383 від 06.04.2022 р. Разом з тим, в рамках цього кримінального провадження було проведено молекулярно-генетичну експертизу, з результатами якої Позивача не ознайомлено. Однак, Позивач впевнений, що висновок молекулярно-генетичної експертизи доводить біологічне батьківство Позивача відносно його сина [PERSON] . Окремо звертає увагу на те, що дитина зареєстрована за по-батькові Позивача « [PERSON] », а батько дитини зареєстрований ім`я, по-батькові « [PERSON] », що також підтверджує наявність спорідненості. Після народження дитини Позивач постійно цікавився життям [PERSON] . В лютому 2023 р. Позивач разом із своєю матір`ю прибули до України. Станом на 03.03.2023р. Позивач перебуває в Україні та намагається оформити дозвіл на відвідування свого сина [PERSON] . Наразі, Позивач має місце проживання у Франції, а його син - в Україні, у Комунальному закладі Львівської обласної ради будинок дитини № 1 для дітей з ураженням центральної нервової системи та порушенням психіки. Позивач визнає своє батьківство, бажає жити разом із своїм єдиним сином, піклуватись про нього, дбати та виховувати його, бути зазначеним батьком у всіх документах, мати всі права та обов`язки, пов`язані з батьківством. Саме цим обумовлено звернення до суду з позовом про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини. Посилаючись на викладені обставини, а також на те, що іншим порядком вирішити питання заявлені у позовній заяві неможливо, представник позивача просить задовольнити позовну заяву [PERSON] про визнання батьківства. Рух справи в суді. Ухвалою суду від 14.03.2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 11.12.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Заяви (клопотання) учасників процесу по суті справи. Від третьої особи Красноградського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Красноградському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, після ознайомлення з уточненою позовною заяво, 02.01.2024 року до суду надійшло письмове клопотання в якому просять розглядати справу №626/610/23 про визнання батьківства [PERSON] відносно дитини [PERSON] , призначену на 08.01.2024 року, без присутності представника Красноградського ВДРАЦС. Вирішення питання по суті залишають на розсуд суду. Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне розглянути справу по суті в даному судовому засіданні, оскільки неявка представника третьої особи, в даному випадку не перешкоджає розгляду справи, так як третя особа Красноградський ВДРАЦС по справі свою позицію щодо позову висловив в поданій до суду 02.01.2024 року письмовій заяві. Позиція учасників в судовому засіданні. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Лук`янець Д.Ю. позовну заяву відповідно до уточнених позовних вимог підтримав на задоволенні позову наполягала з підстав викладених у позовній заяві та уточненій позовній заяві, а також додатково пояснив, що за клопотанням позивача по справі було проведено молекулярно-генетичну експертизу. Відповідно до висновку експерта від 06.11.2023 року №СЕ-19/114-23/19602-БД [PERSON] , [INFO] , не може бути біологічною матір`ю дитини - [PERSON] , [INFO] , а [PERSON] ( [PERSON] ), [INFO] , може бути біологічним батьком дитини - [PERSON] , [INFO] . Ймовірність даної події становить 99,99999%. Хто є біологічною матір`ю дитини позивачу не відомо оскільки йому було запропоновано вибрати донорську яйцеклітину. Приватне підприємство «Медико-інформаційний центр сурогатного материнства «Ла Віта Нова» з яким позивач уклав договір після початку війни перестало виходити на зв`язок, у зв`язку із чим [PERSON] вирішив сам приїхати в Україну та оформити усі необхідні документи на дитину. Крім того вказав на те, що у кримінальному провадженні №12022141360000383 від 06.04.2022 р статус позивача та відповідача змінено на потерпілих. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнала в повному обсязі, а також пояснила, що вона не є матір`ю народженої нею [INFO] дитини [PERSON] , оскільки дитина була зачата за допомогою репродуктивних технологій та використана донорська яйцеклітина, хто є біологічною матір`ю дитини їй невідомо. Їй тільки відомо, що позивач по справі є біологічним батьком дитини, що також підтверджено експертизою. Вона вважала себе сурогатною матір`ю дитини для позивача по справі. Здійснити реєстрацію народження дитини в органах державної реєстрації актів цивільного стану їй довелось через те, що запланована поїздка позивача до України на дати народження дитини не відбулась через початок повномасштабної війни в Україні та їй були видані в закладі охорони здоров`я відповідні документи про народження нею дитини. Як тільки батько дитини зміг приїхати до України вона віддала йому сина, та відповідні документи, які дозволяють вивезти дитини з країни. Представник третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Красноградської міської ради Демяник Н.Л. в судовому засіданні проти задоволення позовної заяви після проведення молекулярно-генетичної експертизи та подання уточнених позовних вимог не заперечувала, оскільки це буде відповідати якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позиція суду. Суд дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, приходить до наступних висновків. Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до частини 1 статті 1 СК України - Сімейний кодекс України визначає засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів. Фактичні обставини, встановлені судом та мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. Суд дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, приходить до наступних висновків. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] [INFO] за допомогою допоміжних репродуктивних технологій народила дитину [PERSON] . 30.03.2022р. Красноградським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Красноградському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції видано [PERSON] свідоцтво про народження [PERSON] (Серія [NUMBER] ), батьками якого зазначено [PERSON] , громадянин України та [PERSON] , громадянка України. Разом з тим, запис про батька, у Книзі реєстрації народжень було вчинено відповідно до ч. 1 ст.135 Сімейного кодексу України, відповідно до якої при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Свідоцтво видано на підставі складеного 30.03.2022р. актового запису під № 62. Відповідно до висновку експерти Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 06.11.2023 року №СЕ-19/114-23/19602-БД [PERSON] , [INFO] , не може бути біологічною матір`ю дитини - [PERSON] , [INFO] , а [PERSON] ( [PERSON] ), [INFO] , може бути біологічним батьком дитини - [PERSON] , [INFO] . Ймовірність даної події становить 99,99999%. Статтею 3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Згідно ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Відповідно до ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані (ст.ст. 21, 22 Конституції України). Статтею 26 Конституції України передбачено, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. За статтею 32 Конституції України, ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Відповідно до положень ст.ст. 51, 52 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Статтею 55 Конституції України проголошено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно ст. 1, 2 СК України, регулювання сімейних відносин здійснюється цим Кодексом з метою: зміцнення сім`ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб; утвердження почуття обов`язку перед батьками, дітьми та іншими членами сім`ї; побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки; забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку. Сімейний кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, усиновлювачами та усиновленими, між матір`ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Кожна особа має право на проживання в сім`ї. Особа може бути примусово ізольована від сім`ї лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Кожна особа має право на повагу до свого сімейного життя (ст.ст. 3,4 СК України). Держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально і морально заохочує і підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. Ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України (ст. 5 СК України). За змістом ст. 7 СК України, сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Сімейні відносини регулюються лише у тій частині, у якій це є допустимим і можливим з точки зору інтересів їх учасників та інтересів суспільства. Регулювання сімейних відносин здійснюється з урахуванням права на таємницю особистого життя їх учасників, їхнього права на особисту свободу та недопустимості свавільного втручання у сімейне життя. Учасник сімейних відносин не може мати привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, статі, політичних, релігійних та інших переконань, етнічного та соціального походження, матеріального стану, місця проживання, за мовними та іншими ознаками. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин (ст. 8 СК України). Частиною національного сімейного законодавства України є міжнародні договори, що регулюють сімейні відносини, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо в міжнародному договорі України, укладеному в установленому порядку, містяться інші правила, ніж ті, що встановлені відповідним актом сімейного законодавства, застосовуються правила відповідного міжнародного договору України (ст. 13 СК України). Кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін (ст. 18 СК України). Права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу (ст. 121 СК України). Відповідно до ст. 123 СК України, у разі народження дружиною дитини, зачатої в результаті застосування допоміжних репродуктивних технологій, здійснених за письмовою згодою її чоловіка, він записується батьком дитини. У разі перенесення в організм іншої жінки ембріона людини, зачатого подружжям (чоловіком та жінкою) в результаті застосування допоміжних репродуктивних технологій, батьками дитини є подружжя. Подружжя визнається батьками дитини, народженої дружиною після перенесення в її організм ембріона людини, зачатого її чоловіком та іншою жінкою в результаті застосування допоміжних репродуктивних технологій. За змістом ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини; 3) за рішенням суду. Походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану (ст. 126 СК України). Відповідно до положень ст. 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. У разі смерті матері, а також за неможливості встановити місце її проживання чи перебування запис про матір та батька дитини провадиться відповідно до цієї статті, за заявою родичів, інших осіб або уповноваженого представника закладу охорони здоров`я, в якому народилася дитина. Якщо батьки дитини невідомі, державна реєстрація її народження проводиться за рішенням органу опіки та піклування, яким визначається прізвище, власне ім`я, по батькові дитини і відомості про батьків (ст. 135 СК України). Діти мають рівні права та обов`язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою (ст. 142 СК України). Батько, який не перебуває у шлюбі з матір`ю дитини, батьківство якого визначено у свідоцтві про народження дитини або визнано за рішенням суду, зобов`язаний за повідомленням служби у справах дітей, що здійснюється у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, забрати дитину для утримання та виховання з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я, якщо цього не зробила мати дитини. У разі якщо батько не перебуває у шлюбі, він набуває статусу одинокого батька (ст. 143 СК України). Статтею 144 СК України визначено, що батьки зобов`язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Невиконання цього обов`язку є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Реєстрація народження дитини провадиться органом державної реєстрації актів цивільного стану з одночасним визначенням її походження та присвоєнням прізвища, імені та по батькові. Реєстрація народження дитини засвідчується Свідоцтвом про народження, зразок якого затверджує Кабінет Міністрів України. Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки мають право на самозахист своєї дитини, повнолітніх дочки та сина. Батьки мають право звертатися до суду, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини, а також непрацездатних сина, дочки як їх законні представники без спеціальних на те повноважень. Батьки мають право звернутися за захистом прав та інтересів дітей і тоді, коли відповідно до закону вони самі мають право звернутися за таким захистом. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст.ст. 150-155, 180 СК України). ЄСПЛ зазначив у справі "Йевремович проти Сербії", що у відповідності до статті 8 Конвенції під час розгляду скарги про встановлення батьківства, суди мають приділяти особливу увагу інтересам конкретної дитини ("Jevremovic v. Serbia", заява № 3150/05, пункт 109, рішення ЄСПЛ від 17 травня 2007 року). Законодавством передбачено певні права та обов`язки батьків щодо їх дитини, а також вимогу ухвалювати судові рішення з урахуванням найкращих інтересів дитини, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, інших осіб. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (частини перша та друга статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII). Отже, при вирішенні справ про встановлення батьківства суди повинні керуватися найкращими інтересами дитини, забезпечуючи баланс між інтересами дитини та сторін по справі. Слід відмітити, що Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (Калачова проти російської федерації № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року). Відповідно до висновку експерта від 06.11.2023 року №СЕ-19/114-23/19602-БД [PERSON] , [INFO] , не може бути біологічною матір`ю дитини - [PERSON] , [INFO] , а [PERSON] ( [PERSON] ), [INFO] , може бути біологічним батьком дитини - [PERSON] , [INFO] . Ймовірність даної події становить 99,99999%. Наведене свідчить про те, що позивач є біологічним батьком народженої відповідачкою 10.03.2022 року дитини [PERSON] в результаті застосування репродуктивних технологій, відтак визнання позивача батьком цієї дитини за рішення суду є правозгідним і відповідає якнайкращим інтересам дитини та правам дитини на визначення її походження, батьківське піклування, виховання та матеріальне забезпечення. Статтями 15, 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Відповідно до ст. 49 ЦК України, актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов`язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб`єктом цивільних прав та обов`язків. Актами цивільного стану є народження фізичної особи, встановлення її походження, набуття громадянства, вихід з громадянства та його втрата, досягнення відповідного віку, надання повної цивільної дієздатності, обмеження цивільної дієздатності, визнання особи недієздатною, шлюб, розірвання шлюбу, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, зміна імені, інвалідність, смерть тощо. Державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Відповідно до Конституції України життя і здоров`я людини, її честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю (ст. 201 ЦК України). Особисті немайнові права належать кожній фізичній особі від народження або за законом. Особисті немайнові права фізичної особи не мають економічного змісту. Особисті немайнові права тісно пов`язані з фізичною особою. Фізична особа не може відмовитися від особистих немайнових прав, а також не може бути позбавлена цих прав. Особистими немайновими правами фізична особа володіє довічно (ст. 269 ЦК україни). Відповідно до Конституції України фізична особа має право на життя, право на охорону здоров`я, право на безпечне для життя і здоров`я довкілля, право на свободу та особисту недоторканність, право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі, право на таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції, право на недоторканність житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування, право на свободу літературної, художньої, наукової і технічної творчості. Цим Кодексом та іншим законом можуть бути передбачені й інші особисті немайнові права фізичної особи. Перелік особистих немайнових прав, які встановлені Конституцією України, цим Кодексом та іншим законом, не є вичерпним (ст. 270 ЦК України). Зміст особистого немайнового права становить можливість фізичної особи вільно, на власний розсуд визначати свою поведінку у сфері свого приватного життя (ст. 271 ЦК України). Фізична особа здійснює особисті немайнові права самостійно. В інтересах малолітніх, неповнолітніх, а також повнолітніх фізичних осіб, які за віком або за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої особисті немайнові права, їхні права здійснюють батьки (усиновлювачі), опікуни, піклувальники. Фізична особа має право вимагати від посадових і службових осіб вчинення відповідних дій, спрямованих на забезпечення здійснення нею особистих немайнових прав (ст. 272 ЦК України). Органи державної влади, органи влади Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування у межах своїх повноважень забезпечують здійснення фізичною особою особистих немайнових прав. Юридичні особи, їх працівники, окремі фізичні особи, професійні обов`язки яких стосуються особистих немайнових прав фізичної особи, зобов`язані утримуватися від дій, якими ці права можуть бути порушені. Діяльність фізичних та юридичних осіб не може порушувати особисті немайнові права (ст. 273 ЦК України). Обмеження особистих немайнових прав фізичної особи, встановлених Конституцією України, можливе лише у випадках, передбачених нею. Обмеження особистих немайнових прав фізичної особи, встановлених цим Кодексом та іншим законом, можливе лише у випадках, передбачених ними (ст. 274 ЦК України). Фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу. Захист особистого немайнового права може здійснюватися також іншим способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення (ст. 275 ЦК України). Зі встановлених судом обставин справи вбачається, що позивач не був одружений з біологічною матір`ю дитини або із жінкою яка фактично виносила та народила [INFO] дитину [PERSON] . Відбулось використання яйцеклітини жінки як донора для штучного запліднення і до теперішнього часу особа біологічної матері дитини не встановлена, а відповідачка [PERSON] по суті виступила сурогатною матір`ю, яка виносила та народила дитину, яка у свою чергу не має спорідненості з вказаною відповідачкою, що підтверджується вищенаведеним висновком експерта. Поряд із цим, частиною 7 ст. 281 ЦК України встановлено, що повнолітні жінка або чоловік мають право за медичними показаннями на проведення щодо них лікувальних програм допоміжних репродуктивних технологій згідно з порядком та умовами, встановленими законодавством. Повнолітня дієздатна фізична особа має право бути донором крові, її компонентів, а також органів та інших анатомічних матеріалів та репродуктивних клітин. Донорство крові, її компонентів, органів та інших анатомічних матеріалів, репродуктивних клітин здійснюється відповідно до закону. Особа донора не повинна бути відомою реципієнту, а особа реципієнта - родині донора, крім випадків, коли реципієнт і донор перебувають у шлюбі або є близькими родичами (ст. 290 ЦК України). Разом з тим, згідно ст. 291 ЦК України, фізична особа незалежно від віку та стану здоров`я має право на сім`ю. Фізична особа не може бути проти її волі розлучена з сім`єю, крім випадків, встановлених законом. Фізична особа має право на підтримання зв`язків з членами своєї сім`ї та родичами незалежно від того, де вона перебуває. Ніхто не має права втручатися у сімейне життя фізичної особи, крім випадків, передбачених Конституцією України. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов`язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб`єктом цивільних прав та обов`язків. Державній реєстрації відповідно до цього Закону підлягають народження фізичної особи та її походження, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Про факт державної реєстрації акта цивільного стану органами державної реєстрації актів цивільного стану видається відповідне свідоцтво. Бланки свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану виготовляються за затвердженими Кабінетом Міністрів України зразками та їх описами (ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану»). Державну реєстрацію народження [PERSON] , [INFO] , проведено Красноградським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Красноградському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про, що 30.03.2022 року складено відповідний актовий запис №62 та видане свідоцтво про народження [PERSON] , [INFO] , серія [NUMBER] . Встановлені під час розгляду справи фактичні обставини справи, які свідчать, що позивач не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, хто є біологічною матір`ю дитини судом не встановлено, жінка яка фактично виносила та народила дитину, а також зареєструвалась її матір`ю не є матір`ю дитини, при цьому позивач дійсно є біологічним батьком хлопчина, все це позбавляє батька дитини можливості в позасудовому порядку здійснити реєстрацію свого батьківства, натомість така ситуація безумовно порушує права дитини, що не може лишатись позаувагою суду. У рішеннях Європейського суду з прав людини від 26.06.2014 року «Mennesson проти Франції» (65192/11) та «Labassee проти Франції» (65941/11) суд констатував порушення ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і вказав, що застосування сурогатного зачаття порушує делікатні питання етичного характеру. В принципі держави повинні мати значну можливість розсуду у питаннях стосовно сурогатного зачаття. Проте можливість розсуду має бути обмежена, коли йдеться про спорідненість, оскільки заторкується наріжний аспект ідентичності особи. Тому Суд має встановити, чи було дотримано справедливої рівноваги між інтересами держави і інтересами особи, якої безпосередньо стосується таке рішення, з огляду, зокрема, на основоположний принцип, відповідно до якого у кожному випадку, що стосується становища дитини, її вищий інтерес має бути пріоритетом. Наслідки невизнання у французькому праві зв`язку спорідненості між зачатими у такий спосіб дітьми і юридичними батьками не обмежується становищем останніх, котрі єдині робили вибір способу розмноження, з яким не згодна французька влада: ці наслідки торкаються і самих дітей, чиє право на повагу до приватного життя, котре вимагає, щоб кожен міг встановити суть своєї особистості, включно зі спорідненістю, значною мірою порушується. Тому постає серйозне питання про сумісність такого становища з вищим інтересом дітей, дотримання якого має керувати усіма рішеннями щодо них. Цей аналіз набуває особливого значення, коли, як у даній справі, один із юридичних батьків є водночас і біологічним. З огляду на важливість біологічної спорідненості як складової ідентичності кожного, не можна стверджувати, що є відповідним інтересу дитини позбавлення її юридичного зв`язку такого характеру, в той час як біологічна реальність цього зв`язку встановлена, і дитина, і один з її батьків вимагають повного його визнання. Проте, не лише зв`язок між дітьми-заявницями і їхнім біологічним батьком не був визнаний під час клопотання про реєстрацію свідоцтв про народження, але й його встановлення шляхом визнання батьківства або усиновлення зіткнулось із заборонною юриспруденцією, ухваленою з цього питання Касаційним судом. З урахуванням наслідків такого серйозного обмеження щодо ідентичності і права на повагу до приватного життя дітей-заявниць, Європейський суд вважає, що створюючи перешкоду як для визнання, так і для встановлення у національному праві зв`язку спорідненості з біологічним батьком, держава-відповідач вийшла за межі, дозволені для можливості розсуду. З огляду також на вагу, якої слід надати інтересу дитини під час зважування інтересів, право на повагу до приватного життя дітей-заявниць було порушене. Висновки за результатами розгляду справи. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи, що відповідно до висновку експертизи позивач є біологічним батьком дитини, а відповідач не є біологічною матір`ю дитини, тобто судом встановлені обставини наявності батьківської спорідненості позивача з дитиною, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача. Таким чином, суд, з`ясувавши всі обставини справи, вважає наявність підстав, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, встановленими в судовому засіданні, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки це буде відповідати якнайкращим інтересам дитини. Відповідно до ст. 134 СК України, на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. На підставі викладеного,

Outcome: approved