Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-11 00:00:00

30.08.2023 року представник позивача [PERSON] звернувся до суду із вказаним вище позовом. Позов обґрунтовано тим, що відповідач [PERSON] є матір`ю малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Донька [PERSON] народилася передчасно. Для нормального розвитку дитина потребує постійного догляду та повноцінного харчування, але мати постійно нехтуючи своїми обов`язками наражає дитину на небезпеку. Дитина не отримуючи відповідної кількості суміші втрачала вагу, що категорично забороняється. Старший син, [PERSON] , більшість часу проживав з бабусею, після зауважень від фахівця з соціальної роботи відповідач забрала дитину до себе для постійного проживання. Під час щотижневої перевірки щоразу [PERSON] мав недоглянутий вигляд, дитина брудна та часто зранку ненагодована. В будинку немає умов для проживання малолітніх дітей. 07.07.2023 року гр. [PERSON] , [INFO] комунальним закладом «Центр надання соціальних послуг» взято під супровід як сім`ю, що опинилася в складних життєвих обставинах за неналежне виконання своїх батьківських обов`язків. 24.08.2023 року фахівцем з соціальної роботи та директором КЗ «Центр надання соціальних послуг» здійснено виїзд за адресою проживання гр. [PERSON] у зв`язку з тим, що вона не з`явилася у лікарню на плановий огляд дитини. В результаті огляду при виїзді малолітня [PERSON] доставлена в КНП «Звенигородська БЛІЛ» у дитяче відділення, де встановлено попередній діагноз закритий перелом щелепи зі зміщення, ЗЧМТ, забій головного мозку. На даний час дитина потребує оперативного втручання. З подання Звенигородського відділу поліції, мати, [PERSON] нанесла доньці два удари в область голови. Рішенням виконавчого комітету Єрківської селищної ради від 24.08.2023 №58 прийнято рішення про негайне відібрання дітей у зв`язку із загрозою життю і здоров`ю дітей. З огляду на зазначені факти, а саме ухилення від виховання дітей, свідоме нехтування своїми обов`язками, відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків, представник позивача просить суд позбавити [PERSON] , [INFO] батьківських прав щодо малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 12.09.2023 року відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження. В судовому засіданні представник позивача та третьої особи Філоненко В.В. позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала, не заперечує проти позбавлення її батьківських прав. Відповідно до ч. 4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно роз`яснень п. 3 ч. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Суд приймає визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання відповідає вимогам чинного законодавства, інтересам сторін по справі, в свою чергу, не суперечить правам та інтересам інших осіб. Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванню обставин справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав. Відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] , видане Звенигородським відділом державної реєстрації актів цивільного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 181 від 17.10.2020 року, відповідач [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] (а.с. 6). Відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] , видане Звенигородським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 54 від 03.05.2023 року, відповідач [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] . Рішенням виконавчого комітету Єрківської селищної ради від 24.08.2023 №58 прийнято рішення про негайне відібрання дітей у зв`язку із загрозою життю і здоров`ю дітей. Згідно висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , орган опіки та піклування Єрківської селищної ради Звенигородського району Черкаської області вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав (а.с 16). 28.08.2023 року орган опіки та піклування в особі виконкому Єрківської селищної ради провів обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї гр. [PERSON] , [INFO] , про що складено відповідний акт, з якого вбачається, що гр. [PERSON] , [INFO] , проживає за адресою (без реєстрації): [ADDRESS] разом із своїм співмешканцем [PERSON] . Щоразу під час перевірок зауваження до [PERSON] були стосовно санітарного стану житла. В будинку часто брудно, вільно пересуваються в приміщенні тварини, є неприємний запах. Водовідведення та водопостачання в будинку відсутні, опалення пічне. На кінець літа дрова для опалення не придбані. Будинок складається з двох кімнат, діти окремої кімнати для проживання не мали. Мати часто нехтувала своїми батьківськими правами, безвідповідально відносилася до здоров`я та емоційного стану своїх дітей (а.с. 9). З повідомлення адміністрації НДСЛ «Охматдит» МОЗ України вбачається, що на стаціонарному лікуванні у відділенні інтенсивної терапії з 01.09.2023. р. перебуває дитина [PERSON] , [INFO] . Діагноз: закритий перелом нижньої щелепи зі зміщенням, ЗЧМТ, струс головного мозку, забій. Зі слів матері дитини, [INFO] о 19:30 год. дитина плакала в колисці на вулиці. Мати декілька разів вдарила дитину по обличчю, за медичною допомогою не зверталась. 24.08.2023. р. працівники соціальної служби завітали в домівку батьків дитини. Працівники поліції викликали КШМД, дитину разом з матір`ю доставили до ДТП ЧОДЛ. Дитину до НДСЛ «Охматдит» було направлено Комунальним некомерційним підприємством «Черкаська обласна дитяча лікарня Черкаської обласної ради». По догляду за дитиною перебуває бабуся (а.с. 35). Свідок [PERSON] , допитаний в судовому засіданні, повідомив, що працює педіатором Єрківської амбулаторії, знає відповідача та її сина [PERSON] з 2021 року. Син був нормально розвинутим та нагодованим. Відповідач із дочкою [PERSON] повинна була щотижня звертатися на контрольне зважування, оскільки дочка народилася недоношеною, перебувала на штучному харчуванні, у дитини була діарея. На госпіталізацію відповідач відмовилась, оскільки не було коштів. Після звернення до Звенигородської лікарні було встановлено, що дитина обезвожена та втратила 600 грамів ваги. В кінці липня 2023 року у дитини виявили синець на обличчі. Мати повідомила, що дочку вдарив старший брат. Мати із дитиною повинна була з`явитися на обстеження 24.08.2023 року, однак її не було. Згодом працівники соціальної служби зателефонували та повідомили, що дитина має синюшний вигляд. Останній раз свідок бачив дитину [INFO] , дитина була здорова. Свідок [PERSON] , допитана в судовому засіданні, повідомила, що працює у магазині, знає відповідача, яка неодноразово брала продукти у борг, приходила до магазину із дітьми, при цьому від [PERSON] було чути запах алкоголю. Діти завжди забруднені та голодні. Свідок [PERSON] , допитана в судовому засіданні, повідомила, що працює фахівцем з соціальної роботи. У 2020 році, коли сім`я опинилась у тяжких життєвих умовах служба почала супровід сім`ї. Як приходили сім`я зустрічала неприязно. У липні 2023 року дитина [PERSON] народилась недоношеною, втрачала вагу, взяли під супровід, мама дитину недогодовувала, бо не було коштів, служба привозила суміші, фіксувалось неналежне ставлення до дітей, санітарні умови погані: собака в хаті із дитиною, незаметено, старша дитина [PERSON] весь час брудна, без одежі. Вказані докази суд приймає до уваги, так як вони містять відомості, що мають значення для предмета доказування та оцінює їх як такі, що одержані в порядку встановленому законом. Відповідно до частини 1 статті 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (статті 51 Конституції України). Згідно з принципом 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання у сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Статтею 12 вищезгаданого Закону визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї, сприяє розвитку мережі дитячих закладів. Відповідно до статті 14 указаного Закону, діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Згідно з вимогами статті 150 Сімейного кодексу України на батьків покладено обов`язок виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати її до самостійного життя. Відповідно до статті 164 Сімейного кодексу України мати, батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Статтею 165 Сімейного кодексу України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно з частинами 4 - 6 статті 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. В пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пунктом 16 зазначеної Постанови роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Необхідно зазначити, що ухилення від виконання юридичного обов`язку - виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій, що перешкод у спілкуванні з дитиною йому ні хто не чинив і не чинить. Відповідно до частини 1 ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). Суд також враховує, що таке судове рішення повинно відповідати й принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у якій проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Суд погоджується із висновком органу опіки щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача. В судовому засіданні не встановлено поважності причин невиконання [PERSON] обов`язків щодо виховання дітей. Своїми діями відповідач свідомо тривалий час порушуює права дітей на отримання з боку матері належного виховання, спілкування, уваги, турботи та матеріального забезпечення. Зазначені факти, враховуючи поведінку матері, суд розцінює як ухилення від виховання дітей. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, враховуючи визнання відповідачем [PERSON] позову, а також встановлену судом доведеність позовних вимог та діючи з метою забезпечення якнайкращих інтересів дітей, суд визнає, що невиконання відповідачем своїми батьківськими обов`язками щодо малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , є наслідком винної поведінки відповідача та є підставою для позбавлення її батьківських прав. При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити відповідачу, що відповідно до вимог ст.166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дітей.

Outcome: approved