Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-18 00:00:00

27.02.2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: орган опіки та піклування Южноукраїнської міської ради Миколаївської області про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, та визначення способу участі у вихованні дитини. В обґрунтування позову зазначає, що 26.08.2017 року між ним та [PERSON] , був зареєстрований шлюб Южноукраїйським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області за актовим записом №169. Від шлюбу у них народився син - [PERSON] , [INFO] . 16.11.2021 року рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області було розірвано шлюб між ними. Після розірвання шлюбу його син [PERSON] став проживати разом із відповідачем та його колишніми тещею [PERSON] та тестем [PERSON] , які також керують їх родиною, чинять тиск та мають негативний вплив не тільки на його колишню дружину, а й на їх сина. Фактично з самого моменту розлучення у нього з відповідачем почалися непорозуміння щодо прийняття участі у вихованні сина, його відвідуванні, почалися створюватися штучні перешкоди зі сторони відповідача та осіб, які проживають разом із їх сином, стосовно неможливості його нормального спілкування із його сином. Усі його намагання, з моменту розлучення, нормальним, мирним шляхом врегулювати даний спір призводять лише до конфліктів, оскільки відповідач перешкоджає йому, не бажає його присутності та штучно створює такі обставини через які, він не може зустрічатися з сином. Ним неодноразово надсилалися листи на Viber та Telegram відповідача, дзвінки на телефон. Станом на сьогодні в країні йде війна і майже кожного дня російська федерація здійснює ракетні обстріли селищ та міст нашої країни. У такий важкий період, він не завжди знає де його дитина і що з ним. Весь цей час він намагався налагодити зв`язок із дитиною, приймати участь у її вихованні, утримані, розвитку його здібностей та забезпечувати його всім необхідним для нормального розвитку та становлення. Його права, як батька сьогодні є порушеними. У період, коли він жив разом з дитиною, повністю всім забезпечував сім`ю матеріально та фінансово, оскільки працює та має всі необхідні засоби та способи для його утримання, зокрема і належні побутові умови. Також, без будь-якої допомоги постійно готував дитині їсти, годував його, ходив на прогулянки та дбав із батьківською любов`ю про його безпеку, комфортне життя та належний розвиток дитини. Кожен раз, коли йому вдається налагодити зв`язок та встановити певний графік відвідування [PERSON] , відповідач втручається та своїми діями негативно впливає на стосунки батька та сина. Йому не раз доводилося бачити, як [PERSON] , маючи провести ще час із ним, через втручання відповідача та третіх осіб, починав плакати та проситися ще побути та погратися із ним. Такі ситуації вкрай важко та негативно впливають на розвиток дитини, її характер, поведінку тощо. Вважає, що такі обставини є неприпустимими в той час, коли йому доводиться змінювати свій життєвий та робочий графік по іншому організовувати своє життя, щоб постійно бачити [PERSON] та мати можливість вільно, без участі будь-яких інших осіб спілкуватися з ним, вирішувати абсолютно будь-які питання пов`язані з його розвитком як фізичним так і духовним, підвищувати його свідомість щодо оточуючого його світу, забезпечувати його усім необхідним та виховувати свого сина у дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї родини, батька. Ніякі сторонні особи, окрім його не зможуть всьому цьому навчити [PERSON] , забезпечити це все йому, а також замінити дитині спілкування з батьком та самого батька. 06.04.2023 року представник відповідача [PERSON] - [PERSON] подала до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що позивач свідомо і умисно зловживає своїми процесуальними правами, шляхом подання завідомо безпідставного позову, який не має предмета спору та має штучний характер. У його діях вбачається навмисний намір завдати шкоди його дитині та морально знесилити її, не надаючи підтримки для створення гарних умов гармонійного розвитку своєму малолітньому сину. Тим самим провокує на конфлікт без можливості вирішити питання мирним шляхом. У позовній заяві позивач стверджує, що після розлучення відповідач разом із сином проживає у її батьків, які нібито керують родиною, чинять тиск та мають негативний вплив як на неї, так і на її сина. Проте це лише його припущення, оскільки вона свідомо прийняла рішення піти від чоловіка, так як взаєморозуміння у них вже не було, відносини дуже погіршилися, постійно сварилися. Вона орендувала двокімнатну квартиру в м.Южноукраїнську, у якій вона із сином проживали до 07.09.2022 року, потім власниця квартири її продала, після цього вони переїхали проживати до її батьків. 24.11.2022 року вона купила трикімнатну квартиру в м.Южноукраїнську, у якій на даний час робиться ремонт та облаштовується окрема кімната для сина [PERSON] . Все це робиться завдяки матеріальній підтримці її батьків, які піклуються про неї та свого онука, щоб забезпечити їм гарне та щасливе майбутнє. Вона вимушена була вийти на роботу з декретної відпустки, коли синові виповнилося 1 рік та 10 місяців, у зв`язку з тим, що позивач не міг забезпечувати їх фінансово. ЇЇ графік роботи не дозволяв постійно бути з дитиною, тому її мама [PERSON] виховувала і доглядала за онуком [PERSON] . Тим часом, позивач, як батько дитини, не цікавився дитиною, не забирав його із садочка, не гуляв із ним взагалі, не спілкувався, мотивуючи тим, що він сплачує аліменти, на які можливо забезпечити усім необхідним дитину. Вона ніколи не перешкоджала побаченням батька та сина, лише в тому випадку, коли дитина хворіла, він потребував належного догляду та лікування. Усі свята [PERSON] проводив зі своїм батьком, а це його день народження [INFO] ; день народження позивача, день народження рідного брата позивача, невістки, племінниці, Новий рік, 8 березня. Тому, вона не вбачає жодних перешкод з її боку у спілкуванні батька з дитиною, оскільки, зацікавлена в тому, щоб дитина зростала в гарних умовах, мала достатній рівень життя, а також гармонійно та спокійно розвивалася як особистість. Батько з дитиною систематично спілкується, а вона, в свою чергу, не перешкоджає щодо його участі у вихованні сина, тому вважає, що спір між ними відсутній, оскільки батько дитини не звертався до неї, ні до органу опіки та піклування для вирішення питання щодо встановлення графіка побачень з дитиною. Тому звернення позивача до суду з позовом є передчасним, а отже, і немає правових підстав для його задоволення. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, однак надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав та просить розглянути справу без його участі. У судове засідання представник відповідача [PERSON] - [PERSON] з`явилися, позовні вимоги позивача не визнають, підтримують відзив на позовну заяву. Представник третьої особи органу опіки та піклування Южноукраїнської міської ради Миколаївської області Явтушенко Н.В. у судове засідання не з`явилася, проте направила до суду заяву, в якій просить суд справу розглядати без їх участі. Суд, заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи на засадах змагальності та в межах позовних вимог дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 26.08.2017 року [PERSON] та [PERSON] , зареєстрували шлюб Южноукраїйським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, за актовим записом №169 (а.с. 27). Від шлюбу у них народилася дитина - [PERSON] , [INFO] (а.с. 26). Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 16.11.2021 року у справі №486/1600/21 було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 28). Згідно ч.1 ст 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Положеннями ст.4 ЦПК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, не визнання або оспорювання, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.1 ст.10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Відповідно до ч.1 ст. 11, 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно висновку органу опіки та піклування Южноукраїнської міської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради Миколаївської області №224 від 05.07.2023 року, вирішено визначити [PERSON] , участь у вихованні малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , наступним чином: періодичні зустрічі - перший та третій тиждень місяця: вівторок, четвер з 13:00 год. до 18:00 год. з урахуванням графіку організованого дозвілля дитини; друга та четверта неділя (вихідний день) місяця з 09:00 год. до понеділка 09:00 год.; безперешкодне проведення відпустки з дитиною без участі матері [PERSON] : щороку у літній період строком на 7 діб з обов`язковим повідомленням матері [PERSON] про місце знаходження дитини; безперешкодна участь у спільному святкуванні дня народження сина [PERSON] кожного року 05 вересня за попереднім узгодженням із матір`ю [PERSON] ; необмежене спілкування із сином [PERSON] особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобів зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та сином; в день побачень із сином [PERSON] , батько [PERSON] має право забирати сина із садочка та/або інших закладів особисто з обов`язковим повідомленням матері [PERSON] ; спілкування [PERSON] із батьком [PERSON] відбуватиметься в межах або поза межами Миколаївської області з обов`язковим погодженням із матір`ю дитини [PERSON] та наданням їй інформації про місце знаходження дитини (а.с. 103-107). Вирішуючи даний спір між сторонами, суд виходить із такого. Відповідно до ч.ч.2, 8, 9 ст.7 СК України зазначено, що відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Згідно принципу 6 "Декларації прав дитини" дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, принаймні, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлученою зі своєю матір`ю. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У статті 7 Конвенції про права дитини передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування. Згідно статті 9 Конвенції, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращім інтересам дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Так, відповідно до ст.51 Конституції України та ст.5 СК України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Зокрема, держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладно у ч.8 ст.7 СК України та ст.11 Закону України "Про охорону дитинства", згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини. Як визначено ч.1 ст.12 Закону України "Про охорону дитинства", виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з положенням ст.8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини. Відповідно до ч.2 ст.155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно ст.150 СК України, обов`язками батьків є піклування про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готування її до самостійного життя. Статтею 141 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. У відповідності до ст.151 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Права батьків щодо виховання дитини розцінюються, як засіб виконання ними своїх обов`язків щодо неї. Згідно із ст.153 СК України зазначено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою. Статтею 157 Сімейного кодексу України вказано, що той із батьків, хто проживає оремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватись з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Окрім, прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (ст.142 СК України), у тому числі, й на рівномірне виховання батьками. Відповідно до практики ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини " та ч.4 ст.10 ЦПК України застосовується судом як джерело права, щодо питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізував Європейський Суд з прав людини. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини "Хант проти України" від 07.12.2006 року, заява №31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Згідно із ст.158 СК України передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. Положеннями частин 1, 2 ст.159 СК України встановлено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Визначаючи час для спілкування позивача з дитиною, суд враховує вік дитини, необхідність їх духовного та фізичного розвитку. Суд, на підставі даних про особу батька, вважає, що побачення мають носити систематичний характер. Однак, оскільки дитина проживає з матір`ю, природно, що мати більше часу знаходиться з дитиною. Визначаючи спосіб участі одного із батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, спілкуванні з нею, суди мають враховувати принцип рівності прав батьків у вихованні дитини та принцип забезпечення найважливіших інтересів дитини. Таким чином, суд при встановленні способу спілкування, має дотримуватись розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини. Аналогічний висновок був зроблений Верховним судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 01.04.2020 року по справі №686/687/17 та у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 15.03. 2023 року по справі №577/3878/21. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11.07.2017 року у справі «М. С. проти України», заява №2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76). Відповідно до ст.ст. 10, 15 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканість та захист гідності. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі, коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків, виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом. Частиною 1, 2 статті 15 Закону України "Про охорону дитинства" зазначено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. У справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім (фактичним) подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 19.01.2022 року у справі №189/68/20 (провадження №61-16244св21), від 15.08.2023 року у справі №759/4170/20 (провадження №61-3420св23), від 26.10.2023 року у справі №233/418/22 (провадження №61-11951св23). Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст.19 СК України зазначено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Також, суд зазначає, що відповідно до ч.6 ст.19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 ст.83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Згідно з ч.ч. 1-3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст.15 ЦК України зазначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. З досліджених в ході судового розгляду доказів суд доходить висновку, що вирішення даного спору в судовому порядку викликане наступними обставинами. Шлюб між сторонами розірвано, їх малолітній син проживає разом з матір`ю, батько проживає окремо від дитини. Через тривалі напружені неприязні відносини між сторонами, які носять особистий та майновий характер, різні погляди на виховання сина, неприязнь та конфлікти між ними заважають їм домовитися та вирішити питання способу спілкування з дитиною, який мав би влаштовував кожну із сторін. Однак, активна поведінка батька, а саме: звернення до суду з даним позовом, свідчить про те, що незважаючи на те, що сторони припинили сімейні відносини, не проживають разом, мають досить напружені стосунки між собою, позивач має намір та бажання спілкуватися зі своїм сином, брати участь у його вихованні та житті, на що має право на рівні з матір`ю. Жодних обставин або належних чи допустимих доказів, які б унеможливлювали право батька на спілкування із дитиною, чи обставин, які б свідчили про те, що спілкування позивача з дитиною буде перешкоджати її нормальному розвитку, судом не встановлено. Крім того, як встановлено в судовому засіданні з пояснень представника відповідача [PERSON] , та висновку представника органу опіки та піклування Южноукраїнської міської ради, батьки зобов`язані створити комфортні умови для гармонійного зростання дитини і забезпечити спокійний психологічний розвиток, а також інтереси дитини мають переважати над інтересами батьків. Суд зауважує, що право батька на спілкування з дитиною є його незаперечним правом, а спілкування дитини з батьком відповідає його інтересам. Між тим з батьків, хто проживає окремо і дитиною має існувати постійний, систематичний контакт. Таке спілкування буде сприяти повноцінному вихованню дитини, її розвитку, оскільки спілкування дітей з батьками служить задоволенню життєво важливих потреб дитини. Крім того, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Діти мають рости під опікою і відповідальністю обох батьків, а тому участь позивача у вихованні дитини, спілкуванні між ними не лише забезпечить виконання батьківських прав позивача, а буде відповідати інтересам дитини. Наявність спорів та конфліктів між позивачем та відповідачем не повинно впливати на реалізацію права та на виконання обов`язку щодо батьківського спілкування та виховання дитини. Взаємовідносини між батьками дитини не мають відображатися на дитині, дитина не може бути заручником тих чи інших непорозумінь. Дитина має знати батька та матір, має право любити їх, спілкуватися з ними без обмеження. Перешкоджання позивачу у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною з боку відповідача беззаперечно порушує його права в частині рівності таких прав на участь у вихованні сина та спілкуванні з ним, а тому позовні вимоги в частині усуненні таких перешкод підлягають частковому задоволенню. У висновку органу опіки та піклування Южноукраїнської міської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради Миколаївської області №224 від 05.07.2023 року, про визначення способу участі у вихованні малолітньої дитини, запропоновано порядок спілкування батька з дитиною. На підставі вищевикладеного, враховуючи висновок органу опіки та піклування Южноукраїнської міської ради, принцип рівності прав батьків у вихованні дитини, а також інтереси дитини, які мають пріоритет над інтересами батьків, вік дитини, її режим життя, суд вважає доцільним визначити спосіб участі батька [PERSON] у вихованні та спілкуванні сина [PERSON] шляхом: побачень батька з сином перший, другий та третій день побачень, за погодженням сторін, окремо кожного тижня, шляхом письмової домовленості між ними; необмежене спілкування, особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобів зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та сином; безперешкодне проведення відпустки з дитиною без участі матері щороку у літній період на 7 діб з обов`язковим повідомленням матері про місце знаходження дитини; безперешкодна участь у спільному святкуванні дня народження сина кожного року 05 вересня за попереднім узгодженням із матір`ю; у день побачень із сином, батько має право забирати сина із садочка та/або інших закладів особисто з обов`язковим повідомленням матері; спілкування сина із батьком відбуватиметься в межах або поза межами Миколаївської області з обов`язковим погодженням із матір`ю дитини та наданням їй інформації про місце знаходження дитини. Такий спосіб участі батька у вихованні сина та спілкуванні з ним, на думку суду, відповідатиме інтересам дитини, які є пріоритетними при вирішенні цієї справи, забезпечить справедливу рівновагу між інтересами дитини та батьків, а також рівність прав батьків щодо дитини. При цьому, суд роз`яснює, що сторони з урахуванням вікових змін дитини, його розвитку та потреб, батьки не позбавлені права в майбутньому змінити встановлений спосіб участі у вихованні малолітньої дитини, що буде відповідати, насамперед, інтересам дитини. До того ж, рішення не є перешкодою визначення батьками в добровільному порядку додаткового порядку участі батька у вихованні та спілкуванні із сином. У порядку ст.141 ЦПК України, судовий збір слід стягнути із відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме суму в розмірі 536,80 гривень.

Outcome: partial