Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-07 00:00:00

Процедура (рух справи) : У вересні 2023 року представник позивача - адвокат Савінський К.В. звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором у розмірі 20 674 грн. 53 коп. Ухвалою суду від 11 вересня 2023 року позовну заяву було залишено без руху, та надано позивачеві строк для усунення недоліків. 21 вересня 2023 року представник позивача надав до суду заяву про усунення недоліків позовної заяви. Відповідно до ч.4 та ч.6 ст.19, ч.ч. 1-4 ст.274 ЦПК України ухвалою суду від 05 жовтня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Сторони в судове засідання не зявилися. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу судом в силу ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснюється. Аргументи позивача, Товариства з обмеженою відповідальністю "Профіт Файненс": Позовні вимоги позивач мотивував тим, що 09.04.2013 Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" надав кредит [PERSON] в розмірі 15 000,00 грн. згідно заяви № 001-10743-090413. 02.06.2020 між ПАТ "Дельта Банк" та ТОВ "Профіт Файненс" був укладений Договір № 2253/К про відступлення прав вимог, відповідно до якого право вимоги до позичальника [PERSON] за кредитним договором відступлено ТОВ "Профіт Файненс". Станом на дату звернення до суду з цим позовом, розмір заборгованості відповідача за кредитним договором становить 20 674,53 грн., в тому числі: - основна сума заборгованості - 8 464,71 грн.; - заборгованість за нарахованими процентами по кредиту - 11 189,81 грн.; - сума 3% річних від основної суми заборгованості за період прострочення повернення кредиту - 439,30 грн.; сума 3% річних від суми процентів за період прострочення повернення відсотків - 580,71 грн. Таким чином, в результаті укладення договору про відступлення кредитором у зобовязанні, за кредитним договором, стало ТОВ "Профіт Файненс", яке відповідно до умов договору про відступлення набуло права вимагати замість первісного кредитора - ПАТ "Дельта Банк" належне виконання боржником [PERSON] зобов`язань в межах переданого права вимоги, яке на момент пред`явлення цього позову залишається непогашеним. В обґрунтування позовних вимог позивачем надано до суду письмові докази. Представник позивача в судове засідання не зявився, відповідь на відзив на позовну заяву до суду не подав. Про дату, час і місце судового розгляду повідомлений належним чином. Позиція відповідача, [PERSON] : Відповідачка подала до суду відзив на позовну заяву, у якому зазначає, що позовні вимоги не обґрунтовані та задоволенню не підлягають. В обґрунтуванні відзиву посилається на те, що дійсно 09.04.2013 року між нею та ПАТ «Дельта Банк» було укладено кредитний договір строком на 36 місяців з щомісячною сплатою фіксованої грошової суми у розмірі 1008,00 грн. Кінцевою датою повернення кредитних коштів визначена дата 09.04.2016 року, про що позивачем надано доказ та зазначено у позовні заяві. Також зазначає, що повернення кредиту та сплату відсотків вона мала здійснювати щомісячними платежами, надаючи позивачеві до кожного місяця кошти (щомісячний платіж) упродовж строку кредитування. Тобто, сторони погодили порядок і строки виконання зобов`язання. Таким чином, первісний кредитор, як сторона договорі, був обізнаний щодо умов договору та строків виконання зобов`язання. Крім того, відповідно до п. 3 Договору про відступлення права вимоги від 02.06.2020 року, новий кредитор зобов`язаний повідомити боржників про відступлення права вимоги за основними договорами протягом 100 днів з дня набрання чинності цим Договором, у порядку визначеному чинним законодавством. З доказів наданих позивачем та обґрунтувань позовної заяви, відсутнє підтвердження щодо виконання умов ст. 516 ЦК України та п. 3 Договору про відступлення права вимоги від 02.06.2020 року. Таким чином, строк позовної давності щодо захисту своїх прав та законних інтересів первісним кредитором, сплив після 09.04.2019 року. Позивач звернувся до суду з позовом 14 вересня 2023 року, тобто після спливу строку позовної давності, тому відповідачка просить відмовити у задоволенні позовних вимог через пропуск строку позовної давності. Представник відповідача подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та без участі відповідача, позовні вимоги не визнають у повному обсязі. Встановлені судом обставини справи: Судом встановлено,\~що [PERSON] звернулася до ПАТ "Дельта\~Банк" з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим 09 квітня 2013 року підписала Заяву №№001-10743-090413. Підписана заява разом з Правилами надання банківських послуг і Тарифів банку складає договір за умовами якого відповідачу [PERSON] було надано кредит у сумі 15 000 грн. У відповідності до умов п. 2.3. Частини 1 та п. 1.1.1. Частини 3 Кредитного договору відповідачу надано кредитні кошти на 36 місяців, шляхом перерахування на його поточний рахунок, що підтверджується випискою за договором № АК0-0002110- Ф/13-КЖ від 11.04.2013. Згідно п. 2.4. Частини 1 Кредитного договору, відповідач (клієнт) зобов`язується сплатити проценти в розмірі 9,99 % річних за користування кредитом. Згідно п. 2.5. Частини 2 Кредитного договору, відповідач (клієнт) зобов`язується сплатити комісію в розмірі 3,49 % в місяць за обслуговування кредитної заборгованості. Відповідно до п.3.1. Частини 3 Кредитного договору, відповідач (клієнт) погашає кредитну заборгованість не пізніше 09 числа кожного місяця, шляхом зарахування суми грошових коштів у сумі 1008,00 грн. у відповідності до графіку платежів на відкритий рахунок відкритий згідно п.2.7. Частини 2 Кредитного договору. 02.06.2020 між ПАТ "Дельта Банк" та ТОВ "Профіт Файненс" був укладений Договір №2253К про відступлення прав вимог, відповідно до якого право вимоги до позичальника [PERSON] за кредитним договором №№001-10743-090413 від 09.04.2013 року відступлено ТОВ "Профіт Файненс". У позовній заяві зазначено, що станом на дату звернення до суду позовом розмір заборгованості відповідача за кредитним договором становить 20 674,53 грн., в тому числі: -основна сума заборгованості - 8 464,71 грн.; - заборгованість за нарахованими процентами по кредиту - 11 189,81 грн.; - сума 3% річних від основної суми заборгованості за період прострочення повернення кредиту - 439,30 грн.; сума 3% річних від суми процентів за період прострочення повернення відсотків - 580,71 грн. Встановлені обставини справи вказують на те, що між сторонами договору виник спір щодо виконання зобов`язання за договором від 09 квітня 2013 року про надання кредиту. У вересні 2023 року представник позивача - адвокат Савінський К.В. звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором у розмірі 20 674 грн. 53 коп. Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, надав до суду відзив на позовну заяву у якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог через пропуск строку позовної давності. Оцінка суду\~(джерела\~права)\~та висновок\~суду: За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно статті 525 ЦК України передбачено недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Відповідно до ст.526, 527 та 530 ЦК України, - зобов`язання має виконуватися належним чином та в установлений строку відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України, - порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). В силу ч.2 ст.615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним(стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою\~статті 633 ЦК України\~публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом\~статті 634 цього Кодексу\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. В силу пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов?язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, серед іншого, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до частини третьої статті 656 ЦК України предметом договору купівлі- продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом. Правочин щодо заміни кредитора у зобов?язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов?язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (частина перша статті 513 ЦК України). Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов?язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Стаття 516 ЦК України встановлює, що заміна кредитора у зобов?язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов?язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов?язку первісному кредиторові є належним виконанням. Крім того, згідно ст.256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. При цьому, ч.1 ст.259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за згодою сторін. Відповідно до ст.258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені), встановлено спеціальну позовну давність в один рік. Згідно ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно положень ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. При цьому, Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.31 Постанови №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз`яснив, що враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв`язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Згідно зі статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Аналогічну за змістом правову позицію викладено у постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року № 6-14цс14. Як зазначено у правовій позиції, що висловлена Верховним Судом України під час розгляду справи №6-167 цс14, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Аналогічна правова позиція про те, що у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу, також викладена в постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року (справа № 6-14цс14). Частиною 5 ст. 267 ЦК України встановлено, що якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Відповідно до змісту\~ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Статтею 41 Конституції України\~та ст. 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод визначено, що кожен, чиї права і свободи, викладені в цій Конвенції, порушуються, має право на ефективний засіб правового захисту у відповідному національному органі. На національному рівні має бути гарантований правовий захист задля реального забезпечення прав і свобод, передбачених цією Конвенцією, коли держава має певну свободу розсуду щодо форм засобів захисту, але, у всякому випадку забезпечує їх ефективність як на практиці, так і за законом: можливість розглянути вимогу за суттю і надати захист в сенсі запобігання чи припинення подальшого тривання стверджуваного порушення (зокрема, рішення ЄСПП у справі «Кудла проти Польщі»). Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими, електронними доказами. В силу статті 77 ЦПК належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно статті 78 ЦПК суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Так,\~судом встановлено,\~що [PERSON] звернулася до ПАТ "Дельта\~Банк" з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим 09 квітня 2013 року підписала Заяву №№001-10743-090413. Підписана заява\~разом з\~Правилами надання\~банківських послуг\~і Тарифів\~банку складає\~договір,\~за умовами\~якого \~відповідачу [PERSON] \~було надано\~кредит у\~сумі 15\~000\~грн.\~зі строком\~кредитування 36 місяців, сплатою процентів в розмірі 9,99 % річних за користування кредитом та комісії в розмірі 3,49 % в місяць за обслуговування кредитної заборгованості. 02.06.2020 між ПАТ "Дельта Банк" та ТОВ "Профіт Файненс" був укладений Договір №2253К про відступлення прав вимог, відповідно до якого право вимоги до позичальника [PERSON] за кредитним договором №№001-10743-090413 від 09.04.2013 року відступлено ТОВ "Профіт Файненс". Під час судового розгляду позивачем з переконливістю не доведено обґрунтованого розрахунку сум, що заявлені до стягнення, з врахуванням здійснених [PERSON] платежів, зокрема, за кожним із зазначених в позовній заяві видом платежів: за сумою кредиту, процентами, комісією, оскільки до позовної заяви не додано розрахунку заборгованості. Вирішуючи заяву відповідачки про застосування строку позовної давності, суд враховує, що дійсно строк кредиту, відповідно до пункту 2.3 Частини 2 «Умови Договору" договору від 09.04.2013 року, становить 36 місяців. Поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст. Відповідно до частини першої статті 251\~ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України). Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору. Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. У даній справі, сторони строк договору окремо не визначили, а погодили строк кредитування, термін закінчення кредитування, а також термін щомісячного виконання зобов`язання. Повернення кредиту та сплату відсотків відповідач мав здійснювати щомісячними платежами, надаючи позивачеві до кожного місяця кошти (щомісячний платіж) упродовж строку кредитування. Тобто, сторони погодили порядок і строки виконання зобов`язання. Таким чином, первісний кредитор, як сторона договору, був обізнаний щодо умов договору та строків виконання зобов`язання. Отже, оскільки за умовами договору відповідач мав виконувати зобов`язання, зокрема, з повернення кредиту та зі сплати процентів кожного місяця впродовж строку кредитування, перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. А тому встановлення строку кредитування у договорі, який передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Відтак, за наведених умов початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення. Таким чином, строк позовної давності щодо захисту своїх прав та законних інтересів первісним кредитором, сплив після 09.04.2019 року. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Позивач звернувся\~до суду\~з позовом\~06\~вересня 2023\~року,\~тобто після\~спливу строку\~позовної давності.\~Доказів переривання строку позовної давності та/або заяви про поновлення позовної давності позивачем не надано. Умови про збільшення строку позовної давності, встановленої законом, договір не містить. За таких обставин та з огляду на пропуск позивачем строку позовної давності до основних та додаткових вимог про стягнення заборгованості з [PERSON] , суд дійшов висновку про необхідність застосувати наслідки спливу позовної давності та відмовити з вказаних підстав у задоволенні позову. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Оскільки суд прийшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, то судовий збір сплачений позивачем, суд відносить за рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed