Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-21 00:00:00

І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ. АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення процентів за прострочення виконання грошового зобов`язання. В позові зазначено, що заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 листопада 2012 року з відповідачів і ПАТ «Акцент-Банк» на користь позивача було солідарно стягнуто суму заборгованості в розмірі 95729 гривень 07 копійок, що еквівалентно сумі в розмірі 11976 доларів 61 цент США. Однак, дотепер рішення суду не виконано, заборгованість за кредитним договором позивачу не сплачена. Позивач зазначає, що, в зв`язку з тривалим простроченням повернення заборгованості за кредитним договором та невиконанням рішення суду, відповідачі повинні сплатити йому три проценти річних від простроченої суми. Позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів на свою користь суму процентів за прострочення виконання грошового зобов`язання в розмірі 3628 доларів 33 центи США, а також понесені витрати на оплату судового збору в розмірі 2684 гривні 00 копійок. ІІ. ЗАЯВИ (КЛОПОТАННЯ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити в повному обсязі. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позов не визнав, посилаючись на те, що вимоги позивача безпідставні та не обґрунтовані, оскільки позивач вже стягнув суми заборгованості за всіма кредитними договорами. Крім того, позивачем порушено строки звернення до суду з позовом, тому просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Також відповідачем [PERSON] подано заяву про застосування позовної давності, в якій зазначено, що позивачем порушено строки звернення до суду з позовом, оскільки рішенням суду від 19 листопада 2012 була стягнута заборгованість за кредитним договором, тобто про неналежне виконання умов кредитного договору банку було відомо ще у 2012 року, а позивач звернувся до суду із цим позовом лише у 2023 році, тобто із пропуском строку позовної давності. В судове засідання відповідачка [PERSON] не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася шляхом направлення судової повістки про виклик за адресою її місця проживання, зареєстрованого у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомила, відзив на позовну заяву не подавала, заяви про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за її відсутності від неї не надходило, тому суд вважає, що відповідачка була повідомлена належним чином про дату, час і місце судового засідання, визнає її неявку неповажною та вважає можливим ухвалити рішення за відсутності відповідачки на підставі наявних у справі доказів. ІІІ. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ. Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13 червня 2023 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 22 червня 2023 року відкрито провадження у цивільній справі та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. ІV. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН. Згідно із заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 листопада 2012 року, позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-Банк», [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № 107037 від 13 квітня 2007 року в сумі 10725 доларів 05 центів США, що відповідно до курсу НБУ становить 85729 гривень 07 копійок та стягнути солідарно з ПАТ «Акцент-Банк», [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суму 10000 гривень 00 копійок, всього заборгованість в сумі 95729 гривень 07 копійок, що еквівалентно 11976 доларів 61 цент США, яка складається з 4068 доларів 73 цента США заборгованість за кредитом; 3175 доларів 69 центів США заборгованість за процентами за користуванням кредиту; 915 доларів 43 цента США заборгованість по комісії за користування кредитом; 3216 доларів 66 центів США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором; 31 долар 28 центів США штраф (фіксована частина); 568 доларів 83 центи США штраф (процентна складова). Стягнуто солідарно з ПАТ «Акцент-Банк», [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» сплачений судовий збір у розмірі 957 гривень 29 копійок. Зазначене судове рішення набрало законної сили 29 листопада 2012 року. На виконання заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 листопада 2012 року позивачем виконавчий лист не отримувався та до виконання в порядку, визначеному для виконання судових рішень, не пред`являвся. V. МОТИВИ СУДУ ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 260 ЦК України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичайного ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 3 ст. 533 ЦК України, використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Відповідно до ст. 541 ЦК України, солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що на підставі рішення суду у відповідачів виникло зобов`язання щодо сплати на користь позивача заборгованості за кредитним договором в розмірі 11976 доларів 61 цент США, що еквівалентно сумі в розмірі 95729 гривень 07 копійок. Отже, належним виконанням зобов`язання з боку відповідачів є повернення грошової суми в розмірі та у валюті, які визначені в судовому рішенні. В подальшому в рахунок погашення заборгованості за судовим рішенням будь-яких платежів позивач від відповідачів не отримував. Тобто, в порушення зобов`язання, покладеного судовим рішенням, відповідачі не виконали належним чином зобов`язання з погашення суми заборгованості за кредитним договором, грошові кошти в розмірі 11976 доларів 61 цент США, що еквівалентно сумі в розмірі 95729 гривень 07 копійок, позивачу не сплатили, що згідно з вимогами ст. 610 ЦК України є порушенням зобов`язань. Таким чином, вбачається, що відповідачі в односторонньому порядку відмовилися від виконання зобов`язання. Дотепер відповідачі суму заборгованості за кредитним договором позивачу не сплатили, в примусовому порядку визначена судовим рішенням грошова сума з відповідачів на користь позивача не стягнута. Таким чином, в зв`язку з тим, що відповідачі покладені на них судовим рішенням зобов`язання виконують не належним чином, а також враховуючи, що не виконання в примусовому порядку рішення суду, яким була стягнута грошова сума, не припиняє правовідносин сторін щодо повернення грошових коштів, що за своєю правовою природою є грошовим зобов`язанням, і не звільняє відповідачів від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, тому, відповідно до вимог чинного цивільного законодавства, суд вважає, що з відповідачів слід стягнути на користь позивача суму 3 % річних від простроченої суми, оскільки відповідачами було прострочено виконання грошового зобов`язання перед позивачем. З приводу тієї обставини, що стягнення грошових коштів за судовим рішенням є грошовим зобов`язанням, за прострочення виконання якого ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачена цивільно-правова відповідальність, то суд вважає за необхідне звернути увагу на таке. Так, за змістом ст.ст. 524, 533535, 625 ЦК України вбачається, що грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов`язання зі сплати коштів. Положення ч. 3 ст. 510 ЦК України визначають, що якщо кожна зі сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. Таким чином, правовідношення, в якому з однієї сторони судовим рішенням стягнуті на користь іншої сторони грошові кошти, а інша сторона має право вимагати відповідної сплати цієї суми грошових коштів, тобто, в якому передбачено сплату грошей, є грошовим зобов`язанням. Саме до останнього виду грошових зобов`язань належить і стягнення грошових коштів на підставі судового рішення, що являє собою цивільно-правове зобов`язання, а також має ще й грошовий характер, оскільки рішенням суду визначена грошова сума належні до стягнення грошові кошти в розмірі 11976 доларів 61 цент США, що еквівалентно сумі в розмірі 95729 гривень 07 копійок. Крім того, ст. 625 ЦК України розміщена в розділі «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, а тому поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Тому суд приходить до висновку, що правовідносини, які склалися між сторонами на підставі судового рішення є грошовим зобов`язанням і на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Крім того, як було встановлено в судовому засіданні, позивач протягом всього часу після ухвалення судом рішення був обізнаний про порушення своїх прав та інтересів внаслідок несплати відповідачами стягнутих судовим рішенням коштів, проте відповідні виконавчі листи до примусового виконання ним не пред`являлись, жодних грошових коштів на користь позивача не надходило, однак позивач не звернувся до суду з вимогою про захист своїх порушених прав у встановлений законом строк. Зазначені обставини не заперечувались й самим представником позивача в судовому засіданні. Тому, з урахуванням того, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася про порушення свого права, суд вважає, що саме з такої дати повинен починати спливати строк звернення до суду з відповідним позовом про стягнення процентів за прострочення виконання грошового зобов`язання. Так, враховуючи, що про застосування строку позовної давності заявлено стороною у спорі відповідачем [PERSON] , а позовну заяву було подано до суду (здано на пошту) 20 січня 2023 року, тому вбачається, що строк позовної давності щодо стягнення процентів за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 29 листопада 2012 року по 19 січня 2020 року включно сплинув, а позивачем був пропущений строк звернення до суду за захистом порушених прав щодо стягнення процентів за прострочення виконання грошового зобов`язання за цей період. З урахування наведеного суд приходить до висновку про неможливість задоволення позову в цій частині щодо стягнення з відповідачів на користь позивача процентів за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 29 листопада 2012 року по 19 січня 2020 року, в зв`язку із пропуском строку позовної давності. Отже, 3 % річних від простроченої суми за час прострочення виконання грошового зобов`язання без урахування періоду, строк позовної давності щодо стягнення за який сплинув, тобто за період з 20 січня 2020 року по 25 03 січня 2023 року, складає: 11976 доларів 61 цент США х 3,00 % / 100 % / 365 днів х 1080 днів прострочення = 1062 долари 20 центів США. При цьому судом не можуть бути прийняті до уваги посилання відповідача [PERSON] на відсутність у нього будь-якого зобов`язання перед позивачем, так як на користь позивача вже стягнуті суми заборгованості за всіма кредитними договорами, оскільки такі посилання є безпідставними та необґрунтованими. Так, судове рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором дотепер не виконано, правовідносини, які склалися між сторонами на підставі цього судового рішення є грошовим зобов`язанням, на які поширюється спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. А жодних належних і допустимих доказів на підтвердження погашення стягнутої судовим рішенням заборгованості за кредитним договором в повному обсязі, відповідачем суду не надано. Відсутні такі докази й в матеріалах справи. Крім того, зазначені обставини не звільняють відповідача від обов`язку виконувати грошові зобов`язання за судовим рішенням. Таким чином, суд приходить до висновку, що стягненню з відповідачів на користь позивача підлягають вказана вище сума трьох процентів річних від простроченої суми, оскільки відповідачами було прострочено виконання грошового зобов`язання перед позивачем. На підставі вищевикладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення позову та солідарного стягнення з відповідачів на користь позивача суми трьох процентів річних від простроченої суми за час прострочення в розмірі 1062 долари 20 центів США, а в іншій частині позову необхідно відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому підлягають стягненню з відповідачів в рівних\~частинах на користь позивача понесені останнім судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 785 гривень 88 копійок.

Outcome: partial