Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-17 00:00:00

До Самарського районного міста Дніпропетровська надійшла позовна заява [PERSON] до АТ КБ «Приватбанк» про визнання припиненим зобов`язання за кредитним договором, визнання іпотеки припиненою, зняття заборони відчуження нерухомого майна, скасування запису у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та скасування запису у Державному реєстрі іпотек. Позовна заява обґрунтована тим, що відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно з ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 02.08.2005 року ЗАТ КБ «Приватбанк» (у подальшому змінило назву на АТ КБ «Приватбанк») та [PERSON] укладено кредитний договір DNL0GF62245195. В забезпечення виконання зобов`язань за договором DNL0GF62245195 між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки № DNL0GF62245195 від 02.08.2005 року, що було посвідчено нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Повєткіною Н.М. 02 серпня 2005 року та зареєстровано в реєстрі за №3308. У відповідності до п.6 договору іпотеки № DNL0GF62245195 від 02.08.2005 року у забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, іпотекодавець надав в іпотеку нерухоме майно , а саме: двокімнатну квартиру загальною площею 52,4кв.м., житловою площею 29,1 кв.м., яка знаходиться в [ADDRESS] , власником якої є позивач. На виконання вимог договору іпотеки №DNL0GF62245195 від 02.08.2005 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Повєткіною\~Н.М. внесено запис про іпотеку, внесений до Державного реєстру іпотек, реєстраційний номер 2355189 від 05.09.2005 року на підставі договору іпотеки №DNL0GF62245195 від 02.08.2005 року. Крім того приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Повєткіною Н.М. внесено запис про державну реєстрацію заборони на нерухоме майно № 2248968 від 02.08.2005 року, внесений до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на підставі договору іпотеки №DNL0GF62245195 від 02.08.2005 року, об`єкт обтяження - квартира за адресою: [ADDRESS] , номер РПВН 4735896. Також 02.08.2005 року кредитором було вилучено у позивача оригінали правовстановлюючих документів на двокімнатну квартиру загальною площею 52,4кв.м., житловою площею 29,1 кв.м., яка знаходиться в [ADDRESS] , а саме договір купівлі-продажу квартири від 02.08.2005 року, зареєстрований в реєстрі за №3306 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Повєткіною Н.М. та технічний паспорт. 19.02.2007 року ПАТ КБ «Приватбанк» відступив право вимоги за кредитним договором DNL0GF62245195 від 02.08.2005 року та договором іпотеки № DNL0GF62245195 від 02.08.2005 року на користь « [PERSON] № 1 ПІ-ЕЛ-СІ». 14.04.2016 року « [PERSON] № 1 ПІ-ЕЛ-СІ» відступив зворотно право вимоги за вищевказаними договорами ПАТ КБ «ПриватБанк». У зв`язку із відступленням права вимоги за договором іпотеки № DNL0GF62245195 від 02.08.2005 року на користь АТ КБ «Приватбанк» приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Каримовою Неллею Сабіровною внесено ще один запис про іпотеку 44342981(спеціальний розділ), внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 60798986 від 06.10.2021 року на підставі договору іпотеки №DNL0GF62245195 від 02.08.2005 року. У відповідності до матеріалів справи №201/16665/16-ц, що перебували на розгляді у Самарському районному суді м. Дніпропетровська за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», третя особа [PERSON] про визнання частково недійсним кредитного договору та стягнення грошових коштів, згідно до наявної виписки, що була надана АТ КБ «Приватбанк» переуступка боргу за кредитним договором DNL0GF62245195 від 02.08.2005 року та договором іпотеки № DNL0GF62245195 від 02.08.2005 року на користь « [PERSON] № 1 ПІ-ЕЛ-СІ» відбулась19.02.2007 року за 22 483,09 доларів США, у тому числі 131,92 доларів США; 1419,14 доларів США; 3041,58 доларів США; 17890,45 доларів США. Згідно до тієї ж виписки кошти, які сплачувалися [PERSON] протягом періоду з 19.02.2007 року по 14.04.2016 року зараховувались окремо: на погашення тіла кредиту, погашення процентів, сплати комісії та сплати пені з вказівкою на призначення платежу як погашення заборгованості за кредитним договором від 02.08.2005 року. 14.04.2016 року були здійснені операції з призначенням платежу price acc to the RMBC repurchasе Agreement dd 14.04.2016 на суму 22 483,09 доларів США. Фактично [PERSON] ці кошти не сплачував. Отже, на кредитному рахунку [NUMBER] , який використовується Банком для зарахування коштів, спрямованих на погашення кредиту, відображені операції, які не передбачені кредитним договором. З аналізу висловлених сторонами доводів, визнання позивачем обставин щодо відступлення ним прав вимоги за зобов`язаннями [PERSON] , дослідження письмових доказів, існує безпосередній причинно-наслідковий зв`язок між даними, які містяться у виписці з особового рахунку для зарахування коштів, спрямованих на погашення кредиту [PERSON] , яка була надана позивачем, що з 19.02.2007 року по 14.04.2016 року право вимоги до [PERSON] за кредитним договором від 02.08.2005 року № DNL0GF62245195 не належало ПАТ КБ ПриватБанк в силу його відступлення на користь третьої особи [PERSON] № 1 ПІ-ЕЛ-СІ . Відповідно до статті 4 Закону України Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг фінансовими вважаються такі послуги: 1) випуск платіжних документів, платіжних карток, дорожніх чеків та/або їх обслуговування, кліринг, інші форми забезпечення розрахунків; 2) довірче управління фінансовими активами; 3) діяльність з обміну валют; 4) залучення фінансових активів із зобов`язанням щодо наступного їх повернення; 5) фінансовий лізинг; 6) надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту; 7) надання гарантій та поручительств; 8) переказ коштів; 9) послуги у сфері страхування та у системі накопичувального пенсійного забезпечення; 10) професійна діяльність на ринку цінних паперів, що підлягає ліцензуванню; 11) факторинг; 11-1) адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах; 12) інші операції, які відповідають критеріям, визначеним у пункті 5 частини першої статті 1 цього Закону. В силу статті 5 Закону України Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг фінансові послуги надаються фінансовими установами, а також, якщо це прямо передбачено законом, фізичними особами - підприємцями. Виключне право або інші обмеження щодо надання окремих фінансових послуг встановлюються законами про діяльність відповідної фінансової установи та нормативно-правовими актами державних органів, що здійснюють регулювання ринків фінансових послуг. Надавати фінансові кредити за рахунок залучених коштів має право на підставі відповідної ліцензії лише кредитна установа. Можливість та порядок надання окремих фінансових послуг юридичними особами, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, визначаються законами та нормативно-правовими актами державних органів, що здійснюють регулювання діяльності фінансових установ та ринків фінансових послуг, виданими в межах їх компетенції. Фінансові установи мають право надавати послуги з факторингу з урахуванням вимог Цивільного кодексу України та цього Закону. Фінансова установа, що надає послуги з факторингу, може надавати послуги з пов`язаного з цим ведення обліку грошових вимог, надання поруки за виконання боржником свого обов`язку за грошовими вимогами постачальників товарів (послуг) та пред`явлення до сплати грошових вимог від імені постачальників товарів (послуг) або від свого імені, а також інші послуги, спрямовані на одержання коштів від боржника. Згідно статті 34 Закону України Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, у межах своєї компетенції видає ліцензії для здійснення фінансовими установами: 1) страхової діяльності; 2) діяльності з надання послуг накопичувального пенсійного забезпечення; 3) надання фінансових кредитів за рахунок залучених коштів; 4) діяльності з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб. Здійснення діяльності, зазначеної у частині першій цієї статті, дозволяється тільки після отримання відповідної ліцензії. Особи, винні у здійсненні діяльності без ліцензії, несуть відповідальність згідно із законами України. Ліцензія, яка надається для здійснення діяльності з надання фінансових послуг, не може передаватися третім особам. Пунктом 2 частини 1 статті 1 Закону України Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг встановлено, що кредитна установа - фінансова установа, яка відповідно до закону має право за рахунок залучених коштів надавати фінансові кредити на власний ризик. Фінансова установа - юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг. Не є фінансовими установами (не мають статусу фінансової установи) незалежні фінансові посередники, що надають послуги з видачі фінансових гарантій в порядку та на умовах, визначених Митним кодексом України (пункт 1 частини 1 статті 1 Закону України Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг ). Компанія Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ" не входить до переліку фінансових установ (не є кредитною установою), унесених до Державного реєстру фінансових установ, що розміщений на офіційному сайті Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг. Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ (Ukraine Mortgage Loan Finance no. 1 plc), місцезнаходження якої: Пелліпар Хаус, 1-й поверх, 9 Клоук Лейн, Лондон, EC4R 2RU, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії (PELLIPAR HOUSE, 1-st Floor, 9 Cloak Lane, London, EC4R 2RU, United Kingdom of Great Britain and Northern Ireland), не є резидентом України, не має банківської або іншої ліцензії на здійснення кредитної діяльності на території України, отже не мала права за законодавством України здійснювати операції з обслуговування споживчих кредитів громадян України, а саме нараховувати та стягувати проценти і комісії, наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 13.01.2020 року у справі №363/1264/15. До речі, рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 09.06.2022 року по справі № 206/346/16-ц за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості, яке має в даному випадку преюдиційне значення було встановлено вищевикладене також у повному обсязі. Новий кредитор «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ» 01.03.2007 року перерахував кошти за заборгованість за кредитним договором DNL0GF62245195 від 02.08.2005 року у розмірі 24327,58 доларів США. 14.04.2016 року « [PERSON] № 1 ПІ-ЕЛ-СІ» продав ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість [PERSON] за яку ПАТ КБ ПриватБанк перерахував йому 22 483,09 долари США. За період з 19.02.2007 року по 14.04.2016 року [PERSON] сплатив 27977,82 доларів США на погашення тіла кредиту, відсотків, комісії, а саме: 27,03,2007 \~ \~ \~ \~306,34; 27,04,2007 \~ \~ \~ \~306,34; 27,06,2007 \~ \~ \~ \~306,34; 26,07,2007 \~ \~ \~ \~306,34 27,08,2007 \~ \~ \~ \~658,62; 01,10,2007 \~ \~ \~ \~306,34; 29,10,2007 \~ \~ \~ \~306,34; 03,12,2007 \~ \~ \~ \~308 26,12,2007 \~ \~ \~ \~306,34; 28,01,2008 \~ \~ \~ \~306,34; 26,02,2008 \~ \~ \~ \~306,34; 28,03,2008 \~ \~ \~ \~306,34 25,04,2008 \~ \~ \~ \~306,34; 26,05,2008 \~ \~ \~ \~306,34; 26,06,2008 \~ \~ \~ \~306,34; 25,07,2008 \~ \~ \~ \~306,34 26,08,2008 \~ \~ \~ \~306,34; 25,09,2008 \~ \~ \~ \~306,34; 27,10,2008 \~ \~ \~ \~310 ; 01,12,2008 \~ \~ \~ \~310 26,12,2008 \~ \~ \~ \~310 ; 26,01,2009 \~ \~ \~ \~306,34; 27,02,2009 \~ \~ \~ \~200 ; 27,02,2009 \~ \~ \~ \~106,34 26,03,2009 \~ \~ \~ \~306,34; 27,04,2009 \~ \~ \~ \~306,34; 01,06,2009 \~ \~ \~ \~306,34; 24,06,2009 \~ \~ \~ \~306,34 28,07,2009 \~ \~ \~ \~306,34; 20,08,2009 \~ \~ \~ \~306,34; 24,09,2009 \~ \~ \~ \~568,14; 28,10,2009 \~ \~ \~ \~306,34 12,11,2009 \~ \~ \~ \~48,13 ; 27,11,2009 \~ \~ \~ \~306,34; 24,12,2009 \~ \~ \~ \~307 ; 29,01,2010 \~ \~ \~ \~306,34 01,03,2010 \~ \~ \~ \~306,34; 29,03,2010 \~ \~ \~ \~306,34; 27,04,2010 \~ \~ \~ \~306,34; 26,05,2010 \~ \~ \~ \~306,34 30,06,2010 \~ \~ \~ \~306,34; 27,07,2010 \~ \~ \~ \~306,34; 30,08,2010 \~ \~ \~ \~308,53; 27,09,2010 \~ \~ \~ \~306,34 27,10,2010 \~ \~ \~ \~307 ; 01,12,2010 \~ \~ \~ \~307 ; 05,01,2011 \~ \~ \~ \~306,34; 25,01,2011 \~ \~ \~ \~305,12 28,02,2011 \~ \~ \~ \~306,34; 29,03,2011 \~ \~ \~ \~306,34; 26,04,2011 \~ \~ \~ \~306,34; 30,05,2011 \~ \~ \~ \~307 29,06,2011 \~ \~ \~ \~306,34; 29,08,2011 \~ \~ \~ \~480 ; 28,09,2011 \~ \~ \~ \~459 ; 25,10,2011 \~ \~ \~ \~306,34 28,11,2011 \~ \~ \~ \~306,34; 26,12,2011 \~ \~ \~ \~306,34; 28,01,2012 \~ \~ \~ \~307 ; 27,02,2012 \~ \~ \~ \~307 29,03,2012 \~ \~ \~ \~307 ; 04,05,2012 \~ \~ \~ \~307 ; 29,05,2012 \~ \~ \~ \~307 ; 02,07,2012 \~ \~ \~ \~307 30,07,2012 \~ \~ \~ \~307 ; 31,08,2012 \~ \~ \~ \~450 ; 20,09,2012 \~ \~ \~ \~10 ; 28,09,2012 \~ \~ \~ \~307 29,10,2012 \~ \~ \~ \~307 ; 28,11,2012 \~ \~ \~ \~307 ; 25,12,2012 \~ \~ \~ \~307 ; 28,01,2013 \~ \~ \~ \~307 27,02,2013 \~ \~ \~ \~307 ; 25,03,2013 \~ \~ \~ \~307 ; 27,04,2013 \~ \~ \~ \~307 ; 28,05,2013 \~ \~ \~ \~307 26,06,2013 \~ \~ \~ \~307 ; 29,07,2013 \~ \~ \~ \~307 ; 17,09,2013 \~ \~ \~ \~148 ; 31,08,2013 \~ \~ \~ \~307 27,09,2013 \~ \~ \~ \~307 ; 30,10,2013 \~ \~ \~ \~307 ; 03,12,2013 \~ \~ \~ \~307 ; 30,12,2013 \~ \~ \~ \~307 27,01,2014 \~ \~ \~ \~307 ; 26,02,2014 \~ \~ \~ \~307 ; 27,03,2014 \~ \~ \~ \~307 ; 28,05,2014 \~ \~ \~ \~307 27,06,2014 \~ \~ \~ \~307 ; 29,10,2014 \~ \~ \~ \~307 ; 26,11,2014 \~ \~ \~ \~307 Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються зокрема до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні. Згідно зі статтею 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. На думку представника позивача слід критично ставитися до розрахунку заборгованості, наданого до АТ КБ «ПриватБанк», оскільки розрахунок заборгованості не відображав операцій з неодноразового продажу прав вимоги до [PERSON] . Нарахування та отримання АТ КБ «ПриватБанк» коштів з [PERSON] у розмірі 27977,82 доларів США протягом періоду з 19.02.2007 року по 14.04.2016 року, є безпідставними в силу положень ст. 1212 ЦК України . Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно вимог ч.ч. 1, 2 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Виходячи зі змісту ст.ст. 526, 599 ЦК України, зобов`язання вважається виконаним належним чином, якщо таке виконання здійснене відповідно до умов договору та вимог законодавства, а якщо умови виконання не визначені у договорі або законі, то вони повинні бути виконані відповідно до звичаїв ділового обороту або до вимог, що зазвичай ставляться. Згідно вимог ст. 1 Закону України "Про іпотеку", іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Укладеним між сторонами в даній справі Договором іпотеки квартири від 02.08.2005 року передбачено, що цим договором іпотекою забезпечується виконання зобов`язань Іпотекодавця за кредитним договором, укладеного між Іпотекодержателем та Іпотекодавцем (п. 2 Договору). Термін дії договору - до повного виконання Іпотекодавцем зобов`язань за Кредитним договором та всіма додатковими угодами до нього (п. 27 Договору). За приписами ст.ст. 3, 17 Закону України "Про іпотеку", іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Наступні іпотеки припиняються внаслідок звернення стягнення за попередньою іпотекою. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Системний аналіз зазначених правових норм дає суду підстави прийти до висновку про те, що іпотека припиняється, зокрема, в разі припинення основного зобов`язання на підставі його виконання. При цьому, законодавець не вимагає від іпотекодавця будь-яких дій, пов`язаних з припиненням іпотеки, оскільки іпотека за відсутності іншої обґрунтованої заборгованості припиняється за фактом припинення виконання основного зобов`язання. Згідно ч. 1 ст. 593 ЦК України, припинення права іпотеки в разі належного виконання основного зобов`язання презюмується, тобто з часу, коли основний (кредитний) договір припинив свою дію, іпотека згідно іпотечного договору могла зберігатись виключно щодо невиконаного позичальником основного зобов`язання. За належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором припиняється як це зобов`язання, так і зобов`язання за договором іпотеки, які є похідними від основного зобов`язання (аналогічний висновок сформулював Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 14 лютого 2018 року у справі № 910/16461/16; див. також пункт 61 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц). Аналогічні висновки містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі 711/4556/16-ц. Оскільки суд прийшов до висновку про припинення зобов`язань за кредитним договором у зв`язку з його повним і належним виконанням позичальником, то визнанню припиненою підлягає й іпотека, що відповідає правовому висновку, викладеному Верховним Судом України у постанові від 04 лютого 2015 року у справі № 6-243цс14, з яким погодився і Верховний Суд, застосувавши його у постанові від 18 вересня 2019 року у справі № 695/3790/15-ц (провадження № 61-7769св18). Щодо зняття заборони на нерухоме майно Обмеження речових прав на нерухоме майно (обтяження нерухомого майна) - це обмеження або заборона розпорядження нерухомим майном, установлена відповідно до правочину (договору), закону або актів органів державної влади, місцевого самоврядування, їх посадових осіб, прийнятих у межах повноважень, визначених законом (абзац п`ятий частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень». Посвідчивши іпотечний договір, приватним нотаріусом Повєткіною Н.М. було зареєстровано заборону на нерухоме майно, що було предметом іпотеки. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку (частина друга статті 593 ЦК України, частина третя статті 17 Закону України «Про іпотеку»). Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплений принцип непорушності права приватної власності, що означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону, за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст.317 та ст.319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Діяльність власника може бути обмежена лише у випадку і порядку, встановлених законом. Всім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Як визначено ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Записи про державну реєстрацію обтяжень нерухомого майна, а також іпотеки за належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором є перешкодами у реалізації власником права розпорядження відповідним майном. Враховуючи те, що кредитний договір та договір іпотеки нерухомого майна є припиненими, записи про державну реєстрацію обтяження нерухомого майна та запис про іпотеку цього майна підлягає скасуванню. При винесенні рішення судом має бути враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх. Таким чином, що позивач погасив заборгованість по тілу кредиту за кредитним договором DNL0GF62245195 від 02.08.2005 року, а нарахування та стягнення з нього відсотків, комісій, пені компанією «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ», до якої перейшло право вимоги за вказаним кредитним договором від ПАТ КБ «ПриватБанк» відповідно до договору купівлі-продажу відступлення прав вимоги від 14 квітня 2016 року, є безпідставним, яка не є резидентом України, не має банківської або іншої ліцензії на здійснення кредитної діяльності на території України, тому не мала права за законодавством України здійснювати операції з обслуговування споживчих кредитів громадян України. Відтак, вважаємо встановленим, що позивач повністю погасив заборгованість за кредитним договором DNL0GF62245195 від 02.08.2005 року між ним та АТ КБ «ПриватБанк», а тому іпотеку, що виникла на підставі договору DNL0GF62245195 від 02.08.2005 року між сторонами з метою забезпечення виконання позивачкою своїх зобов`язань за кредитним договором, слід вважати припиненою. Частиною 5 ст. 28 ЦПК України визначено право позивача звернутися до суду про захист прав споживачів за зареєстрованим місцем проживання споживача та виконання договору. Ст.30 ЦПК України передбачена виключна підсудність щодо спорів із приводу нерухомого майна, а саме його місцезнаходженням, що відноситься до Самарського району міста Дніпро. Тому, на підставі ч. 5 ст. 28, ч.1 ст.30 ЦПК України позов подається до Самарського районного суду м.Дніпропетровська за місцезнаходженням предмету іпотеки та зареєстрованим місцем позивача споживача банківських послуг. Відповідно до ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів» - захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. Також повідомляємо суд, що Позивачем не подано іншого позову до цього самого відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав. Заходи досудового врегулювання спору застосовувалися- було подана заява із вимогою скасувати обтяження від 07.07.2022 року, на яку отримана відповідь від 14.07.2022 року за №20.1.0.0.0/7-220707/9441 із відмовою в задоволенні запиту. Згідно ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно до договору про надання правової допомоги від 20.07.2022 р., додаткової угоди №1 до договору про надання правової допомоги від 20.07.2022 р. від 20.07.2022 р., прибуткового касового ордеру адвокату сплачено фіксований гонорар на загальну суму 15 000,00 грн, що були оплачені 20.07.2022 року. Стосовно розрахунку судових витрат, то вони складатимуться із витрат, пов`язані з правничою допомогою адвоката у розмірі 15 000,00 грн. Перший протокол ратифікований Законом України від 17 липня 1997 №475/97-ВР і з огляду частини першої статті 9 Конституції України, статті 10 ЦК України, застосовується судами України як частина національного законодавства. При цьому розумінні змісту норм Конвенції та першого протоколу, їх практичне застосування відбувається через практику (рішення) ЄСПЛ, яка згідно зі статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 №3477-IV Про виконання рішення та застосування практики Європейського суду з прав людини застосовується українськими судами як джерело права. Відповідно до сталої практики ЄСПЛ (серед багатьох інших рішень ЄСПЛ у справах Спорронг проти Швейцарії від 23 вересня 1982, Джеймс та інші проти Сполученого Королівства від 21 лютого 1986, Щокін проти України від 14 жовтня 2010, Сєрков проти України від 7 липня 2011 Булвас АД проти Болгарії від 27 січня 2009, Трегубенко проти України від 2 листопада 2004) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу порушення в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно суспільний , публічний інтерес; чи є такий захід (втручання в право мирне володіння майном) пропорційно визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б один критерій не буде додержано. Європейська соціальна хартія (переглянутої) від 03 травня 1996 року, ратифікованої Законом України від 14 вересня 2006 року №137-V у Статті 4 встановлює. Право на справедливу винагороду. З метою забезпечення ефективного здійснення права на справедливу винагороду Сторони зобов`язуються визнати право працівників на таку винагороду, яка забезпечує їм і їхнім сім`ям достатній життєвий рівень. Згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За практикою Європейського суду з прав людини (справа Будченко проти України , заява №38677/06) концепція майна не обмежується існуючим майном, може охоплювати активи, включаючи вимоги, стосовно яких можна було би довести, що заявник принаймні мав законні сподівання щодо отримання можливості ефективного володіння правом на власність. Тобто невиплачена заробітна плата є майном та однозначно підпадає під дію ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. На підставі викладеного, представник позивача просив прийняти позовну заяву до свого провадження. \~ \~ \~ \~Позов представника позивача адвоката Грицай Валерія Олександровича, який діє в інтересах [PERSON] до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання припиненим договору кредиту, договору іпотеки, припинення іпотеки і заборони щодо нерухомого майна, витребування правовстановлюючих документів в порядку захисту прав споживача - задовольнити повністю. Визнати припиненим кредитний договір №DNL0GF62245195 від 02.08.2005 року, укладений між [PERSON] та Акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк». Визнати припиненим договір іпотеки №DNL0GF62245195 від 02.08.2005 року, укладений між [PERSON] та Акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк». Скасувати запис про державну реєстрацію заборони на нерухоме майно №2248968 від 02.08.2005 року, внесений до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на підставі договору іпотеки №DNL0GF62245195 від 02.08.2005 року, об`єкт обтяження - квартира за адресою: [ADDRESS] , номер РПВН 4735896. Скасувати запис про іпотеку, внесений до Державного реєстру іпотек, реєстраційний номер 2355189 від 05.09.2005 року на підставі договору іпотеки №DNL0GF62245195 від 02.08.2005 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Повєткіною\~Н.М.. \~ \~ \~ \~Скасувати запис про іпотеку, внесений до Державного реєстру іпотек, номер запису 44342981(спеціальний розділ), внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, номер: 60798986 від 06.10.2021 року на підставі договору іпотеки №DNL0GF62245195 від 02.08.2005 року, внесений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Каримовою Н.С.. Витребувати у Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» оригінали правовстановлюючих документів на двокімнатну квартиру загальною площею 52,4кв.м., житловою площею 29,1 кв.м., яка знаходиться в [ADDRESS] , а саме договір купівлі-продажу квартири від 02.08.2005 року, зареєстрований в реєстрі за №3306 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Повєткіною Н.М. та технічний паспорт. Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь [PERSON] витрати на правову допомогу в сумі 15 000,00 грн.. Не погодившись із доводами представника позивача представником відповідача подано відповідь на відзив, який обґрунтовано тим, що в провадженні Самарського районного суду м.Дніпропетровська перебуває цивільна справа № 206/2129/22 за позовом [PERSON] до АТ КБ ПРИВАТБАНК про визнання припиненим зобов`язання за кредитним договором, визнання іпотеки припиненою, зняття заборони відчуження нерухомого майна, скасування запису у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та скасування запису у Державному реєстрі іпотек. 03.11.2022 року представником позивача отримано копію позову через електронний суд. Ознайомившись з позовними вимогами АТ КБ ПРИВАТБАНК вважає їх безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. 02.08.2005 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» (у подальшому змінило назву на АТ КБ«Приватбанк») та [PERSON] укладено кредитний договір DNL0GF62245195. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором DNL0GF62245195 між ЗАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки № DNL0GF62245195 від 02.08.2005 року. 19.02.2007 року ЗАТ КБ «Приватбанк» відступив право вимоги за кредитним договором DNL0GF62245195 від 02.08.2005 року та договором іпотеки №DNL0GF62245195 від 02.08.2005 року на користь « [PERSON] № 1 ПІ-ЕЛ-СІ». 14.04.2016 року « [PERSON] № 1 ПІ-ЕЛ-СІ» відступив зворотно право вимоги за вищевказаними договорами АТ КБ «ПриватБанк». При зверненні з позовом про визнання зобов`язання виконаним за кредитним договором на позивача покладений тягар доведення обставин повного припинення зобов`язань за кредитним договором у зв`язку з їх виконанням. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 14.08.2018 у справі № 906/1130/17. Обставина повного припинення зобов`язань за кредитним договором має бути доведена в розрізі кожного зобов`язання позичальника, у тому числі щодо основної суми кредиту, процентів за користування кредитними коштами та іншими обов`язковими платежами, передбаченими укладеними між сторонами кредитним договором та додатковими угодами до нього. Позивач, звертаючись із подібного роду позовними вимогами, має надати суду, окрім підтверджуючих документів, розрахунок своїх зобов`язань, аби суд міг встановити хронологію видачі і погашення кожного виду зобов`язань. Оскільки позивач не надав розрахунку своїх зобов`язань по основній заборгованості, відсоткам, пені та не надав підверджуючих документів щодо виконання своїх зобов`язань у розрізі складових частин, а саме: тіло, проценти, пеня, комісія, неможливо встановити чи виконанні позивачем зобов`язання по кредитному договору у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Згідно з ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст.599, ч.3 ст.1049 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням проведеним належним чином, а позика/кредит вважається повернутою в момент зарахування грошової суми на банківський рахунок позикодавця або в разі реального повернення йому коштів. Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти. Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватися визначених у договорі строків (термінів), зокрема щодо сплати основного зобов`язання, процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. За змістом положень частин першої, п`ятої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків (частини перша, друга статті 76 ЦПК України). Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, позивачем не надано належних доказів, які б підтверджували повне фактичне виконання своїх зобов`язань за кредитним договором. Щодо визнання договору іпотеки припиненим, зазначаємо наступне. Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду (частина перша статті 3 Закону України «Про іпотеку»). Згідно із частиною п`ятою статті 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і, за загальним правилом, є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її; з інших підстав, передбачених цим Законом. Правила припинення зобов`язання сформульовані в главі 50 «Припинення зобов`язання» розділу І книги п`ятої «Зобов`язальне право» ЦК України, норми якої передбачають, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599), переданням відступного (стаття 600), зарахуванням (стаття 601), за домовленістю сторін (стаття 604), прощенням боргу (стаття 605), поєднанням боржника і кредитора в одній особі (стаття 606), неможливістю виконання (стаття 607), смертю фізичної особи чи ліквідацією юридичної особи (статті 608 та 609). Відповідно до частини першої статті 509, статті 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За загальним правилом зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частини перша та друга статті 598 ЦК України). Згідно із правовою позицією, встановленою Верховним Судом при розгляді справи № 6-939цс15, припинення зобов`язання можливе за умови його належного виконання проведено належним чином. Таким чином, в даному випадку відсутній факт належного виконання зобов`язання за кредитним договором № DNL0GF62245195, що в свою чергу свідчить про відсутність підстав для визнання договору іпотеки припиненим. Крім того, є безпідставним посилання позивача на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська по справі № 201/16665/16-ц, оскільки в рішенні судом не зроблено обгрунтуваних висновків щодо виписки по кредитному договору, погашення заборгованості по кредитному договору та справа розглядалась з предметом позову про визнання положень кредитного договору недійсним, що свідчить про те, що справа № 201/16665/16-ц не має преюдиційного значення для вирішення даної справи. Але в справі № 201/16665/16-ц судом зроблено важливий висновок з приводу зловживання своїми процесуальними правами зі сторони позивача [PERSON] та представника позивача та поданий позов спрямований на умисне невиконання умов кредитного договору № DNL0GF62245195 від 02.08.2005 та як наслідок, уникнення від цивільної відповідальності позивача. Щодо уступки прав вимоги за оспорюваним кредитним договором Банком [PERSON] №1 пі-ел-сі з місцезнаходженням Лондон, Великобританія, зазначаємо наступне. Відповідно до ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених ст.515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст.514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу. Відповідно до ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. У ч.1 ст.517 ЦК України визначено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. А в ч.2 ст. 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Отже, за змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Якщо боржник не сплатив заборгованість за кредитним договором ні новому, ні старому кредитору, унаслідок чого в останнього утворилася заборгованість, вона підлягає стягнення на користь нового кредитора, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 23.09.2015 р. по справі №6-979 цс15, яка згідно зі ст.360-7 ЦПК України є обов`язковою для судів. На думку представника відповідача є помилковими твердження позивача з приводу того, що [PERSON] № 1 ПІ-ЕЛ-СІ не мала права за законодавством України здійснювати операції з обслуговування споживчих кредитів громадян України, а саме нараховувати та стягувати проценти і комісії відповідно до Закону України Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг. Відступлення права вимоги - заміна кредитора у зобов`язанні шляхом передання особою своїх прав іншій особі за правочином (пункт 1 частини першої статті 512 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України)). За укладеним сторонами договором відбулось передання права вимоги за кредитним договором, який забезпечено іпотекою. Правочин щодо заміни кредитора в зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що й правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 513, стаття 514 ЦК України). За змістом частини першої статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора відбувається без погодження боржника, оскільки така заміна не впливає на характер, обсяг і порядок виконання боржником своїх обов`язків, не погіршує його становища та не впливає на його інтереси. Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти у розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Договір факторингу є правочином, який характеризується тим, що: а) йому притаманний специфічний суб`єктний склад (клієнт - фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактор - банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові, в тому числі факторингові операції, та боржник - набувач послуг чи товарів за первинним договором); б) його предметом може бути лише право грошової вимоги (такої, строк платежу за якою настав, а також майбутньої грошової вимоги); в) метою укладення такого договору є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника; г) за таким договором відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату; д) його ціна визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги, і цей розмір може встановлюватись у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю тощо; е)вимоги до форми такого договору визначені у статті 6 Закону України Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг. За договором факторингу фактор передає грошові кошти клієнту, за що отримує право вимоги за грошовим зобов`язанням боржника та плату за надані грошові кошти, а клієнт - отримує грошові кошти, за що передає право вимоги до боржника та сплачує плату за отримані кошти. Правочин, якому не притаманні перелічені ознаки, є не договором факторингу, а правочином з відступлення права вимоги. Порушення вимог до форми, змісту, суб`єктного складу договору факторингу відповідно до статті 203 ЦК України зумовлює його недійсність. З огляду на наведене, факторинг передбачає наявність одночасно трьох обов`язкових умов: первинний кредитор поступається новому кредиторові грошовою вимогою в цілях здобуття фінансування; новий кредитор сплачує первинному кредитору як компенсацію певну грошову суму (фінансування); новий кредитор отримує плату за користування грошовими коштами, наданими первинному кредиторові. Способи визначення доходу нового кредитора можуть бути різними: знижка з вартості боргу, відсотки, комісійні, їх поєднання. Відсутність цих ознак при відступленні права вимоги вказують на те, що має місце цесія або договір купівлі-продажу права грошової вимоги (стаття 656 ЦК України). Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 (провадження № 12-97гс18), у постановах Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 591/4552/17 (провадження № 61-46099св18), від 27 березня 2019 року у справі № 755/5751/17 (провадження № 61-34730св18), від 20 лютого 2019 року у справі № 128/639/17 (провадження № 61-45112св18). Таким чином, у правовідносинах між АТ КБ ПриватБанк та компанією Юкрейн Мортгейдж Лоун Фінанс № 1 пі-ел-сі відсутні елементи договору факторингу, оскільки умовами договорів (від 19 лютого 2007 року та від 14 квітня 2016 року) не передбачено надання послуг з фінансування під відступлення права грошової вимоги і зміст спірних договорів не містить посилань на їх платність; факт отримання прибутку від здійсненої операції не підтверджується жодними доказами, оскільки сума переданої за спірним договором вимоги дорівнює сумі, що підлягає сплаті за договором як оплата такої вимоги. Таким чином, договір від 14 квітня 2016 року, укладений між компанією Юкрейн Мортгейдж Лоун Фінанс №1 пі-ел-сі та АТ КБ ПриватБанк та договір від 19 лютого 2007 року, укладений між АТ КБ ПриватБанк та компанією Юкрейн Мортгейдж Лоун Фінанс № 1 пі-ел-сі, є договорами відступлення права вимоги, а не договорами факторингу. Відповідно до пункту 11 частини першої статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, фінансовими послугами вважаються послуги, зокрема з факторингу. Оскільки, між АТ КБ ПриватБанк та компанією Юкрейн Мортгейдж Лоун Фінанс № 1 пі-ел-сі укладено договір відступлення прав вимог (цесія), а не договір факторингу, то підстави для застосування положень Закону України Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг відсутні. Крім того, за приписами статті 5 Закону України Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг ліцензія на здійснення операцій з валютними цінностями необхідна при укладенні кредитних договорів, а не договорів цесії. Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 03.02.2021 р. по справі №161/1388/17, яка згідно зі ст.360-7 ЦПК України є обов`язковою для судів. Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20) вказано, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (стаття 11 ЦК України). Тобто договірні правовідносини виникають саме на підставі договорів. Водночас поняття правочину (зокрема поняття договору) і поняття правовідносин не є тотожними. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України). Правовідносинами є відносини, змістом яких є права та обов`язки сторін. Зокрема, змістом зобов`язальних правовідносин є обов`язок однієї сторони (боржника) вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії та кореспондуюче право кредитора вимагати від боржника виконання цього обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України). Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові дійшла висновку про наявність тісного зв`язку між договорами та договірними правовідносинами, оскільки такі правовідносини виникають саме з договорів, а подальший розвиток правовідносин може бути зумовлений, у тому числі (але не виключно), умовами договору. Водночас подальші зміни правовідносин, зокрема припинення прав та обов`язків з договору, не обов`язково пов`язані зі зміною чи припиненням договору. Згідно з правовими висновками, викладеними Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, у постановах від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (провадження № 14-626цс18), від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20), обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. За таких обставин позовні вимоги про визнання кредитного договору та договору іпотеки припиненими не підлягають задоволенню з тих підстав, що не передбачено такого способу захисту права та інтересу, як визнання договору припиненим. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суду у постановах від 31 березня 2021 року у справі № 686/4303/18 (провадження № 61-2882св19), від 11 серпня 2021 року у справі № 363/3686/18 (провадження № 61-3946св21), від 03 серпня 2022 року у справі № 441/156/20 (провадження № 61-20666св21). Виходячи з вищенаведеного, представник відповідача просив відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог щодо визнання припиненим зобов`язання за кредитним договором, визнання іпотеки припиненою, зняття заборони відчуження нерухомого майна, скасування запису у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та скасування запису у Державному реєстрі іпотек. У судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача, адвокат Грицай В.О., просили задовольнити позовну заяву у повному обсязі. Разом з тим зазначили, що не заперечують проти ухвалення судом заочного рішення. У судове засідання представник відповідача АТ КБ «Приватбанк» не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином. Оголошення про виклик відповідача до судового засідання було розміщено на веб-сайті судової влади України. На підставі письмової заяви позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, за відсутності відповідача, в порядку, передбаченому ст. ст. 223, 280 ЦПК України. Судом були вивчені наступні докази: копія договору про надання правової (правничої) допомоги від 20.07.2022, копія рішення Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 09.06.2022, копія заяви [PERSON] до АТ КБ «Приват Банк», копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, копія паспорта та РНОКПП [PERSON] , копія кредитного договору № DNL0GF62245195, копія договору іпотеки № DNL0GF62245195, копія договору купівлі-продажу від 02.08.2005, копія інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна сформованої 11.07.2022, копія листа АТ КБ «Приватбанк», копія прибуткового касового ордеру № 1 від 20.07.2022, копія рішення Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 22.10.2021, копія довіреності, копія розрахунку заборгованості, копія постанови Дніпровського апеляційного суду від 23.11.2022, копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, копія довіреності, копія договору купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за договорами про іпотечні кредити від 19.02.2007 між ЗАТ КБ «Приват Банк» та «ЮКРЕЙН МОРТГЕЙДЖ ЛОУН ФАЙНЕНС № 1 ПІ-ЕЛ-СІ», копія договору викупу (відступлення) прав вимоги. Суд, заслухавши думку позивача та його представника, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 02.08.2005 року ЗАТ КБ «Приватбанк» (у подальшому змінило назву на АТ КБ «Приватбанк») та [PERSON] укладено кредитний договір DNL0GF62245195 (а.с.40-41). В забезпечення виконання зобов`язань за договором DNL0GF62245195 між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки № DNL0GF62245195 від 02.08.2005 року, що було посвідчено нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Повєткіною Н.М. 02 серпня 2005 року та зареєстровано в реєстрі за №3308 (а.с.44-47). У відповідності до п.6 договору іпотеки № DNL0GF62245195 від 02.08.2005 року у забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, іпотекодавець надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: двокімнатну квартиру загальною площею 52,4 кв.м., житловою площею 29,1 кв.м., яка знаходиться в [ADDRESS] , власником якої є позивач. Приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Повєткіною Н.М. внесено запис про державну реєстрацію заборони на нерухоме майно № 2248968 від 02.08.2005 року, внесений до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на підставі договору іпотеки №DNL0GF62245195 від 02.08.2005 року, об`єкт обтяження - квартира за адресою: [ADDRESS] , номер РПВН 4735896. 02.08.2005 року кредитором було вилучено у позивача [PERSON] оригінали правовстановлюючих документів на двокімнатну квартиру загальною площею 52,4 кв.м., житловою площею 29,1 кв.м., яка знаходиться в [ADDRESS] , а саме договір купівлі-продажу квартири від 02.08.2005 року, зареєстрований в реєстрі за №3306 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Повєткіною Н.М. та технічний паспорт (а.с.48-49). 19.02.2007 року ПАТ КБ «Приватбанк» відступив право вимоги за кредитним договором DNL0GF62245195 від 02.08.2005 року та договором іпотеки № DNL0GF62245195 від 02.08.2005 року на користь «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файнес № 1 ПІ-ЕЛ-СІ» (а.с.167-204). 14.04.2016 року « [PERSON] № 1 ПІ-ЕЛ-СІ» відступив зворотно право вимоги за вищевказаними договорами ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 205-231). У зв`язку із відступленням права вимоги за договором іпотеки № DNL0GF62245195 від 02.08.2005 року на користь АТ КБ «Приватбанк» приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Каримовою Неллею Сабіровною внесено ще один запис про іпотеку 44342981 (спеціальний розділ), внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 60798986 від 06.10.2021 року на підставі договору іпотеки №DNL0GF62245195 від 02.08.2005 року. У відповідності до матеріалів справи №201/16665/16-ц, що перебували на розгляді у Самарському районному суді м. Дніпропетровська за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», третя особа [PERSON] про визнання частково недійсним кредитного договору та стягнення грошових коштів, згідно до наявної виписки, що була надана АТ КБ «Приватбанк» переуступка боргу за кредитним договором DNL0GF62245195 від 02.08.2005 року та договором іпотеки № DNL0GF62245195 від 02.08.2005 року на користь « [PERSON] № 1 ПІ-ЕЛ-СІ» відбулась19.02.2007 року за 22 483,09 доларів США, у тому числі 131,92 доларів США; 1419,14 доларів США; 3041,58 доларів США; 17890,45 доларів США. Згідно до тієї ж виписки кошти, які сплачувалися [PERSON] протягом періоду з 19.02.2007 року по 14.04.2016 року зараховувались окремо: на погашення тіла кредиту, погашення процентів, сплати комісії та сплати пені з вказівкою на призначення платежу як погашення заборгованості за кредитним договором від 02.08.2005 року. 14.04.2016 року були здійснені операції з призначенням платежу price acc to the RMBC repurchasе Agreement dd 14.04.2016 на суму 22 483,09 доларів США. Фактично [PERSON] ці кошти не сплачував. Отже, на кредитному рахунку [NUMBER] , який використовується Банком для зарахування коштів, спрямованих на погашення кредиту, відображені операції, які не передбачені кредитним договором. З аналізу висловлених сторонами доводів, визнання позивачем обставин щодо відступлення ним прав вимоги за зобов`язаннями [PERSON] , дослідження письмових доказів, існує безпосередній причинно-наслідковий зв`язок між даними, які містяться у виписці з особового рахунку для зарахування коштів, спрямованих на погашення кредиту [PERSON] , яка була надана позивачем, що з 19.02.2007 року по 14.04.2016 року право вимоги до [PERSON] за кредитним договором від 02.08.2005 року № DNL0GF62245195 не належало ПАТ КБ ПриватБанк в силу його відступлення на користь третьої особи [PERSON] № 1 ПІ-ЕЛ-СІ. Згідно з ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Так, відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до п.п.1, 2 ч.1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансова установа - юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг. Експортно-кредитне агентство, утворене відповідно до Закону України "Про фінансові механізми стимулювання експортної діяльності", є фінансовою установою із спеціальним статусом. Не є фінансовими установами (не мають статусу фінансової установи) незалежні фінансові посередники, що надають послуги з видачі фінансових гарантій у порядку та на умовах, визначених Митним кодексом України. Кредитна установа - фінансова установа, яка відповідно до закону про діяльність відповідної фінансової установи має право за рахунок залучених коштів надавати фінансові кредити на власний ризик. В силу статті 5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансові послуги надаються фінансовими установами, а також, якщо це прямо передбачено законом, фізичними особами - підприємцями. Виключне право або інші обмеження щодо надання окремих фінансових послуг встановлюються законами про діяльність відповідної фінансової установи та нормативно-правовими актами державних органів, що здійснюють регулювання ринків фінансових послуг. Надавати фінансові кредити за рахунок залучених коштів має право на підставі відповідної ліцензії лише кредитна установа. Можливість та порядок надання окремих фінансових послуг юридичними особами, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, визначаються законами та нормативно-правовими актами державних органів, що здійснюють регулювання діяльності фінансових установ та ринків фінансових послуг, виданими в межах їх компетенції. Фінансові установи мають право надавати послуги з факторингу з урахуванням вимог Цивільного кодексу України та цього Закону. Фінансова установа, що надає послуги з факторингу, може надавати послуги з пов`язаного з цим ведення обліку грошових вимог, надання поруки за виконання боржником свого обов`язку за грошовими вимогами постачальників товарів (послуг) та пред`явлення до сплати грошових вимог від імені постачальників товарів (послуг) або від свого імені, а також інші послуги, спрямовані на одержання коштів від боржника. Суд не приймає доводи представника відповідача, щодо того, що компанія Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ" мала право здійснювати за законодавством України здійснювати операції з обслуговування споживчих кредитів громадян України, оскільки компанія Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ" не входить до переліку фінансових установ (не є кредитною установою), унесених до Державного реєстру фінансових установ, що розміщений на офіційному сайті Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг. Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ (Ukraine Mortgage Loan Finance no. 1 plc), місцезнаходження якої: Пелліпар Хаус, 1-й поверх, 9 Клоук Лейн, Лондон, EC4R 2RU, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії (PELLIPAR HOUSE, 1-st Floor, 9 Cloak Lane, London, EC4R 2RU, United Kingdom of Great Britain and Northern Ireland), не є резидентом України, не має банківської або іншої ліцензії на здійснення кредитної діяльності на території України, отже не мала права за законодавством України здійснювати операції з обслуговування споживчих кредитів громадян України, а саме нараховувати та стягувати проценти і комісії, наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 13.01.2020 року у справі №363/1264/15. Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються зокрема до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні. Згідно вимог ч.ч. 1, 2 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Виходячи зі змісту ст.ст. 526, 599 ЦК України, зобов`язання вважається виконаним належним чином, якщо таке виконання здійснене відповідно до умов договору та вимог законодавства, а якщо умови виконання не визначені у договорі або законі, то вони повинні бути виконані відповідно до звичаїв ділового обороту або до вимог, що зазвичай ставляться. Згідно вимог ст. 1 Закону України "Про іпотеку", іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Укладеним між сторонами в даній справі Договором іпотеки квартири від 02.08.2005 року передбачено, що цим договором іпотекою забезпечується виконання зобов`язань Іпотекодавця за кредитним договором, укладеного між Іпотекодержателем та Іпотекодавцем (п. 2 Договору). Термін дії договору - до повного виконання Іпотекодавцем зобов`язань за Кредитним договором та всіма додатковими угодами до нього (п. 27 Договору). За приписами ст.ст. 3, 17 Закону України "Про іпотеку", іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Наступні іпотеки припиняються внаслідок звернення стягнення за попередньою іпотекою. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Системний аналіз зазначених правових норм дає суду підстави прийти до висновку про те, що іпотека припиняється, зокрема, в разі припинення основного зобов`язання на підставі його виконання. При цьому, законодавець не вимагає від іпотекодавця будь-яких дій, пов`язаних з припиненням іпотеки, оскільки іпотека за відсутності іншої обґрунтованої заборгованості припиняється за фактом припинення виконання основного зобов`язання. Згідно ч. 1 ст. 593 ЦК України, припинення права іпотеки в разі належного виконання основного зобов`язання презюмується, тобто з часу, коли основний (кредитний) договір припинив свою дію, іпотека згідно іпотечного договору могла зберігатись виключно щодо невиконаного позичальником основного зобов`язання. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] , в інтересах якого діє [PERSON] до АТ КБ «Приватбанк» про визнання припиненим зобов`язання за кредитним договором, визнання іпотеки припиненою, зняття заборони відчуження нерухомого майна, скасування запису у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та скасування запису у Державному реєстрі іпотек. Щодо стягнення вимог на правничу допомогу, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Частинами 1,2, 3 статті 134 ЦПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Згідно з положеннями ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано копію рахунку копія договору про надання правової (правничої) допомоги від 20.07.2022, копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, копія прибуткового касового ордеру №1 від 20.07.2022, відповідно до якого вбачається сплата послуг [PERSON] на користь [PERSON] у сумі 15000, 00 грн. Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи ту обставину, що позивача звільнено від сплати судового збору на підставі ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів», суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судові витрати по сплаті судового збору. Згідно з ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. На підставі викладеного та

Outcome: approved