Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-22 00:00:00

03 серпня 2023 року Акціонерне товариство «Сенс Банк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. 1.Стислий виклад позиції позивача На обґрунтування позову Акціонерне товариство «Сенс Банк» посилалося на те, що 22.09.2016 року [PERSON] уклала з Акціонерним товариством «Альфа Банк» угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії № 630470776 (надалі - Кредитний договір). Відповідно до умов Кредитного договору, Банк зобов`язався надати Позичальнику кредит, а Позичальник зобов`язався в порядку та на умовах, визначених Кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежів сумі, строки та на умовах, що передбачені Кредитним договором. Банком належним чином були виконані обов`язки щодо надання позичальнику кредиту. Позичальник [PERSON] зобов`язання за кредитним договором не виконала, станом на 22.01.2023 року заборгованість за Кредитним договором становить 38 108,41 грн. 12.08.2022 року загальними зборами акціонерів Акціонерного товариства «Альфа Банк» затверджено рішення про зміну найменування товариства на Акціонерне товариство «Сенс Банк». У зв`язку з наведеним, у позові Акціонерне товариство «Сенс Банк» просило суд: -стягнути з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» заборгованість за кредитним договором № 630470776 у розмірі 38 108,41 грн.; -стягнути з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» судові витрати, які складаються з судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 2 684,00 грн. 2.Стислий виклад позиції та заперечень відповідача. Відповідач [PERSON] з будь-яким запереченням на позов, викладенням позиції у справі не зверталася, відзив на позов не подавала. 3. Рух справи та процесуальні дії у справі. 03 серпня 2023 року Акціонерне товариство «Сенс Банк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Ухвалою суду від 07 серпня 2023 року відкрите провадження у справі, судом визначено, що розгляд справи належить проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 4. Судовий розгляд Представник позивача Акціонерного товариства «Сенс Банк» в судове засідання не з`явився, звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про місце, дату і час розгляду справи належним чином повідомлена, причини неявки суду не повідомила. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Враховуючи наведене, судом постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. 5. Фактичні обставини, встановлені судом. Судом встановлено, що 21.09.2016 року [PERSON] звернулася до Публічного акціонерного товариства «Альфа Банк» з заявою про Акцепт пропозиції Публічного акціонерного товариства «Альфа Банк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Альфа Банк». У зазначеній заяві [PERSON] підтвердила свою згоду що всі відносини між нею і Банком регулюються умовами Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Альфа Банк». До позовної заяви Банком не долучено доказів ознайомлення [PERSON] з умовами Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Альфа Банк». До позовної заяви Банком долучено Оферту Акціонерного товариства «Альфа Банк» на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії та Акцепт пропозиції на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 20.09.2016, яка не підписана відповідачем [PERSON] . Судом встановлено, що 12.08.2022 року загальними зборами акціонерів Акціонерного товариства «Альфа Банк» затверджено рішення про зміну найменування товариства на Акціонерне товариство «Сенс Банк». Як зазначалося вище, у позовній заяві Акціонерне товариство «Сенс Банк» просило суд стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором № 630470776. Згідно довідки-розрахунку позивача, станом на 22.01.2023 року заборгованість за Кредитним договором № 630470776 становить 38 108,41 грн., у якій містяться наступні відомості: -позичальник - [PERSON] ; -номер кредитного договору - № 630470776; -дата надання кредиту - 22.12.2018; -сума ліміту - 1 000,00 грн. -валюта - UAH; -звіт станом на 22.01.2023 року; -залишок кредиту - 38 108,41 грн. Крім того, банком надана Виписка по рахунку за кредитною карткою World Debit Mastercard за період з 22.09.2016 по 28.02.2023, у якій наявні відомості по зазначеного рахунку, починаючи з 03.01.2019. 6.Зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини Враховуючи фактичні обставини, суд приходить до висновку, що між сторонами виникли правовідносини за договором про надання банківських послуг, кредитних відносин. 7.Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. У відповідності до ст. 509 ЦК України, 1. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. 2. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. 3. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності справедливості. Згідно до ст. 11 ЦК України, підставою для виникнення цивільних прав і обов`язків є договори. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець, у даному випадку - Банк Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. 8. Висновки суду. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд. Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст.ст.76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Як зазначалося судом вище, у позовній заяві Акціонерне товариство «Сенс Банк» просило суд стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором № 630470776 у розмірі 38 108,41 грн.. Банком у прохальній частині позовної заяви не зазначається взагалі дата укладення кредитного договору № 630470776. У позові АТ «Сенс Банк» посилається на те, що 22.09.2016 року [PERSON] уклала з Акціонерним товариством «Альфа Банк» угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії № 630470776. у той же час, позивачем не надано суду підтвердження наявності зазначеного договору між сторонами. Так, як встановлено судом, 21.09.2016 року [PERSON] звернулася до Публічного акціонерного товариства «Альфа Банк» з заявою про Акцепт пропозиції Публічного акціонерного товариства «Альфа Банк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Альфа Банк». У зазначеній заяві [PERSON] підтвердила свою згоду що всі відносини між нею і Банком регулюються умовами Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Альфа Банк». У той же час, до позовної заяви Банком не долучено доказів ознайомлення [PERSON] з умовами Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Альфа Банк». Також, до позовної заяви Банком долучено Оферту Акціонерного товариства «Альфа Банк» на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії та Акцепт пропозиції на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 20.09.2016, яка не підписана відповідачем [PERSON] . Згідно довідки-розрахунку позивача зазначена заборгованість Кредитним договором № 630470776, дата укладення договору не зазначена, у довідці містяться посилання на те. що кредит надано 22.12.2018. Таким чином, позивачем не надано суду підтвердження укладення між сторонами договору від 22.09.2016 року № 630470776, на який він посилається у позовній заяві, як на обґрунтування своїх вимог. За таких обставин, надані позивачем докази не доводять та не підтверджують наявності укладеного між сторонами договору від 22.09.2016 року № 630470776, у зв`язку з чим, суд позбавлений можливості визначити: дату укладення договору, який саме договір укладено між сторонами, умови договору, наявність або відсутність порушення відповідачем умов договору та порушення прав позивача. Аналізуючи вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до переконання, що позовні вимоги не обґрунтовані та не підлягають задоволенню. 6.Розподіл судових витрат Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що суд прийшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог, що тягне за собою відмову у задоволенні позову, судові витрати належить покласти на позивача - Акціонерне товариство «Сенс Банк». На підставі викладеного,

Outcome: dismissed