Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-07 00:00:00

[PERSON] в квітні 2023 року звернулась в суд із позовом до [PERSON] та просила суд визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 08 жовтня 2003 року, яке посвідчене державним нотаріусом Першої Івано-Франківської нотаріальної контори, зареєстроване в реєстрі за № 1-1918, видане на ім`я [PERSON] після смерті [PERSON] , на спадкове майно автомобіль марки ВАЗ 2103, 1978 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] . Позов обґрунтовує тим, що [INFO] помер батько позивачки [PERSON] , який проживав у будинку [ADDRESS] . У зв`язку з його смертю відкрилась спадщина, яку прийняла позивачка, оскільки факчтино вступила у володіння частиною спадкового майна. Іншими спадкоємцями є відповідачка [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . З постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 08.08.2022 року у справі № 344/9166/21 вбачається, що [PERSON] оформила за собою спадкові права на автомобіль на підставі свідоцтва про право на спадщину. Вказане свідоцтво видане з порушенням вимог чинного законодавства, а тому є недійсним. На день смерті [PERSON] позивачка проживала разом з ним в будинку [ADDRESS] , а тому вона фактично вступила у володіння частиною спадкового майна, в тому числі автомобіля. Державним нотаріусом видано свідоцтво на ім`я [PERSON] , яка не мала права на спадкування в цілому. 30 травня 2023 року представник відповідачки подав відзив на позовну заяву в якому зазначив, що відповідачка позовні вимоги не визнає та просить застосувати строк позовної давності. В 2019 році відповідачка зверталась до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності\~ на будинковолодіння в порядку спадкування за законом і в позовній заяві зазначила, що Першою Івано-Франківською нотаріальною конторою було видане свідоцтво про право на спадщину за законом на автомобіль марки ВАЗ 2103. Ця обставина [PERSON] тоді не оспорювалась та нею було подано зустрічний позов до [PERSON] , [PERSON] про визнання за нею права власності на 1/2 частку будинковолодіння в порядку спадкування за законом. Тільки в березні 2019 року в нотаріальну контору поступила заява від [PERSON] про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом на частину спірного будинку та земельної ділянки. Таким чином ще в 2019 році позивачка знала або мала знати про таке свідоцтво, підстав для визнання його недійсним немає. Ухвалою суду від 29 червня 2023 року до участі в справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача залучено [PERSON] та [PERSON] . Письмових пояснень чи будь яких заяв від третіх осіб не надходило. Свідки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні дали покази в яких вказали, що [PERSON] не проживала разом з батьками на [ADDRESS] , вона з 1984-1989 років [PERSON] жила в гуртожитку на [ADDRESS] , а в будинку проживала [PERSON] віра з батьками та дітьми. Позивачка в судові засідання не з`являлась,. Представник позивачки в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з мотивів наведених в позові, пояснив, що про свідоцтво його довірителька дізналась в грудні 2020 року, під час розгляду справи в суді під № 344/7804/19. Представник відповідачки в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив в задоволенні позову відмовити, оскільки позивачка дізналась чи повинна була дізнатись про порушення свого права ще в 2019 році, оскільки знайомилась із позовною заявою та подала зустрічний позов, а в позовній заяві було зазначено, що [PERSON] успадкувала автомобіль та отримала свідоцтво. Треті особи в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись, про причини неявки суд не повідомили. Заслухавши пояснення представників сторін, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено наступне. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є рідними братами та сестрами, дітьми [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть. На час смерті [PERSON] проживав у будинку [ADDRESS] , власником якого також був він. Після смерті батька позивачки [PERSON] , відкрилась спадщина на рухоме та нерухоме майно, зокрема на будинковолодіння [ADDRESS] та автомобіль. Із заяви [PERSON] , посвідченої Першою Івано-Франківською державною нотаріальною конторою за зареєстрованим в реєстрі № 329 встановлено, що остання звернулася 17.05.2021 року до нотаріуса з заявою про видачу на її ім`я свідоцтва про право на спадщину на будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Іншими спадкоємцями є діти померлого: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Спадкова справа заведена 07.10.2003 року за №1173/2003. Постановою Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори від 04.06.2021 року №988/02-31 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті спадкодавця [PERSON] , рекомендовано звернутися до суду з позовом про продовження строку подачі заяви про прийняття та видачу свідоцтв про право на спадщину за законом. Із копії заяви від 06.10.2003 року встановлено, що [PERSON] відмовився від прийняття спадщини після смерті свого батька [PERSON] , який помер [INFO] . 14.03.2019 року позивачка [PERSON] звернулася до Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори про видачу Свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, що належало померлому [PERSON] , а саме частини будинку та земельної ділянки за адресою по [ADDRESS] , про своє право на спадкування автомобіля позивачка не заявляла в 2019 році. Із Заповіту, зареєстрованого в реєстрі за № 5Д-59, посвідченого 30.01.1998 року державним нотаріусом Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори слідує, що [PERSON] належну йому 1/3 частину будинковолодіння [ADDRESS] заповів [PERSON] . Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 08.10.2003 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори зареєстрованого в реєстрі за № 1-1918 встановлено, що спадкове майно, на яке видано свідоцтво, складається із автомобіля ВАЗ 2103, 1978 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] і спадкоємцем зазначеного майна є [PERSON] , проживаюча по [ADDRESS] . Постановою Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори від 25.01.2019 року №198/02-31 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на будинок [ADDRESS] у зв`язку з тим, що нею не надано оригінали правовстановлюючих документів з реєстрацією у відповідних органах державної влади про належність домоволодіння [PERSON] , померлому [INFO] . Матеріали спадкової справи містяться в матеріалах даної цивільної справи. Оскільки державний нотаріус відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на будинок [ADDRESS] , то вона 06.06.2019 звернулась до Івано-Франківського міського суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на будинковолодіння в порядку спадкування за законом (справа № 344/7804/19). В межах цієї справи відповідачами заявлено зустрічні позови, які були прийняті судом до спільного розгляду з первісним позовом. 14 березня 2023 року судом постановлено рішення у справі, згідно якого позов [PERSON] задоволено в повному обсязі, в задоволенні зустрічних позовів відмовлено, рішення набрало законної сили. Отже, як вбачається із копії позовної заяви [PERSON] , вона ще в травні 2019 року повідомила інших спадкоємців, що в 2003 році отримала свідоцтво право на спадщину за законом\~ після смерті батька на автомобіль ВАЗ 2103. Позивачка [PERSON] не могла бути не відома вказана обставина, вона повинна була знати про свідоцтво, оскільки знайомилась із позовною заявою [PERSON] та подала зустрічний позов. Отже, твердження позивачки та її представника про те, що тільки з описової частини постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 08.08.2022 у справі № 344/9166/21 стало відомо про те, що 08.10.2003 відповідачці [PERSON] було видане свідоцтво про право на спадщину за законом на автомобіль марки ВАЗ 2103 є необґрунтованим. Вирішуючи даний спір, слід виходити з такого. Частина перша статті 58 Конституції України визначає, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Частинами першою, третьою статті 5 ЦК України передбачено, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. За змістом частин 4,5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (2004 року) відносини спадкування регулюються нормами ЦК України (2004 року), якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 01 січня 2004 року), або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, то до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК Української РСР 1963 року. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженням. Прийнята спадщина вважається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Прийняття спадщини підтверджується різними діями спадкоємців, які за своїм характером свідчать що в шестимісячний строк з часу відкриття спадщини вони фактично вступили у володіння (користування, розпорядження) спадковим майном. Згідно ч.2 ст.553 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) спадкоємець за законом чи за заповітом вправі відмовитися від спадщини протягом 6 місяців з дня її відкриття. Відповідно до вимог ст.549 ЦК УРСР визначається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Частиною першою ст. 550 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку і без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину. Право на прийняття спадщини не с безмежним, а визначається конкретно визначеним законом строком. Спадкоємець, який не вступив в управління або володіння спадковим майном, протягом шести місяців з часу відкриття спадщини зобов`язаний був заявити про свої права на майно шляхом подання заяви про прийняття спадщини. Даний строк є присічним і може бути продовжений тільки судом і виключно за наявності поважних причин пропуску встановленого законом строку, існування цих непереборних причин зобов`язаний довести позивач. Отже, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину після померлого спадкодавця, зобов`язаний, в законодавчо встановлений строк подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини або вступити в управління, або володіння спадковим майном. У випадку пропуску ним шестимісячного строку для прийняття спадщини, за умови відсутності згоди на продовження цього строку від всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину, та за наявності поважних причин пропуску, такий строк може бути продовжений судом. Прийняття і відмова від спадщини можуть мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину. Відповідно до статті 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину, в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. [PERSON] стверджує те, що вона прийняла спадщину після смерті батька, оскільки на час його смерті проживала разом з ним, що підтверджується відміткою в її паспорті. Але таке твердження позивачки та її представника є не зовсім вірним, оскільки як ствердили свідки в судовому засіданні, [PERSON] проживала в гуртожитку на [ADDRESS] , а не разом з батьком на [ADDRESS] . Після смерті батька позивач не вступала в управління, володіння та розпорядження жодним спадковим майном та не зверталася в нотконтору із заявою про прийняття спадщини. Відповідно до ст.71 ЦК УРСР встановлено загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Статтею 76 ЦК УРСР визначено, що перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Згідно ст.75 ЦК УРСР позовна давність застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторін. Винятки з цього правила, а також підстави зупинення і перериву перебігу строків позовної давності встановлюються законодавством Союзу РСР і статтями 78 і 79 цього Кодексу. За вимогами статті 80 ЦК УРСР закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі. с підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Отже, саме після спливу шестимісячного строку для прийняття спадщини позивач мала право на оформлення спадкового майна. Більш того, після отримання [PERSON] 08.10.2003 свідоцтва про право на спадщину за законом на спірне спадкове майно - автомобіль марки ВА3-2103 в [PERSON] виникло право на подання позову про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину. Однак, вона протягом встановленого законом строку позовної давності не заявила такої вимоги і тільки через 24 роки після відкриття спадщини подала позов до суду та 20 років після отримання свідоцтва про право на спадщину на автомобіль. Більш того, скасування оспорюваного свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно через 24 роки після відкриття спадщини та через 20 років після отримання [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом на автомобіль є не вірним, оскільки порушує закріплене в статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд в такому аспекті як «юридична визначеність». За таких обставин суд вважає, що позивачкою пропущені строки позовної давності, які підлягають застосуванню судом до позовних вимог [PERSON] , що є самостійною підставою для відмови у позові. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 71, 80, 548, 549, 550, 553 ЦК УРСР,\~ ст.ст. 256, 261, 267\~ ЦК України,

Outcome: dismissed