Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-22 00:00:00

14.11.2023 року позивач ТзОВ «Волиньелектрозбут» (ТзОВ «ВЕЗ») звернулося до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості на обґрунтування вказавши, що між ТзОВ «ВЕЗ» та споживачем [PERSON] укладений договір про постачання електричної енергії для потреб об`єкта споживача розташованого за адресою: [ADDRESS] . Власником вказаного житлового приміщення є [PERSON] . Оператором системи розподілу електричної енергії свої зобов`язання з приводу постачання електричної енергії виконувалися своєчасно та в належний спосіб. Однак, відповідачі своїх зобов`язань за договором про постачання електричної енергії належним чином не виконали, у зв`язку з чим у них станом на 03.11.2023 року утворився борг за електроенергію в сумі 15473,54 грн. На даний час відповідачі продовжують ухилятися від оплати вартості послуг з постачання електричної енергії. Просить суд стягнути із [PERSON] та [PERSON] заборгованості за спожиту електричну енергію в сумі 15473,54 грн. за Договором про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, а також судові витрати по справі. До початку судового засідання від представника позивача надійшла заява, в якій вона просить розгляд справи здійснювати без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує щодо ухвалення заочного рішення (а.с. 38). Відповідачі в судове засідання повторно з`явилися, причини неявки суду не повідомив, про день, час та місце слухання справи повідомлялися належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи, відзив на позов від них на адресу суду не надходили. Статтею 280 ЦПК України закріплена можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, у разі належним чином повідомленого відповідача про дату, час та місце судового засідання. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) № 429 від 14.06.2018 року ТзОВ «Волиньелектрозбут» (далі - TзOB «ВЕЗ») надано ліцензію з постачання електричної енергії споживачу. ТзОВ «ВЕЗ» з 01.01.2019 року є постачальником універсальних послуг, на якого покладений спеціальний обов`язок, щодо постачання електричної енергії побутовим та малим непобутовим споживачам на території Волинської області, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 62, ст. 63 ЗУ «Про ринок електричної енергії». Починаючи з 01.01.2019 року у відповідності до ч. 4 ст. 63 ЗУ «Про ринок електричної енергії», п. 8 Постанови НКРЕКП № 312 від 14.03.2018 року «Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії», абз. 14 пп. 1.1.2; ч. 3 пп. 3.1.6; абз. 1-2 пп. 3.1.7; абз. 1-2 пп. 3.2.1; абз.1 пп. 3.2.5; пп. 3.3.1; пп. 3.3.5 «Правил роздрібного ринку електричної енергії», які затверджені Постановою НКРЕКП № 312 від 14.03.2018 року (далі - ПРРЕЕ) постачання електричної енергії побутовим споживачам здійснюється на підставі публічного договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, який розроблений TзOB «ВЕЗ» на підставі типового договору, а також публічної комерційної пропозиції № 1 «Універсальна «Побут» (що є невід`ємною частиною та додатком до договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг), які опубліковані на офіційному сайті ТзОВ «ВЕЗ» (а.с. 5-10). На підставі наведеного ТзОВ «ВЕЗ» забезпечувало безперебійне постачання електричної енергії для потреб об`єкта споживача розташованого за адресою: [ADDRESS] . Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (інформаційна довідка № 328313686 від 06.04.2023 року) власником квартири за вказаною адресою є [PERSON] (а.с. 14). У свою чергу, [PERSON] з 16.05.2003 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , а також особовий рахунок вказаного об`єкта споживача оформлений на її ім`я (а.с. 11-13, 23) Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» предметом регулювання цього Закону, в тому числі, є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках.? За змістом п. 5 ч. 2 ст. 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний сплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Статтею 9 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки невизначені відповідним договором. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово- комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Статтями 20, 21 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» визначені обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов`язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов`язком виконавця надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення зі споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Обов`язок власника укласти договір про надання житлово-комунальних послуг та оплачувати наданні послуги передбачено також п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08.10.1992 року. Відповідно до ст. ст. 64, 156 ЖК України відповідачі несуть солідарну відповідальність за невиконання зобов`язань по оплаті наданих заявником послуг. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов`язує. Згідно із ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Крім того, у своєму правовому висновку, викладеному в постанові від 30.10.2013 року у справі 6-59цс13, Верховний Суд України зазначив, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Судом також встановлено, що відповідачі своїх зобов`язань з вчасної оплати за спожиту електричну енергію належним чином не виконали, у зв`язку з чим станом на 03.11.2023 року утворився борг за електроенергію за період з січня 2019 року по листопад 2023 року в загальному розмірі 15473,54 грн. (а.с. 11-12). Протягом спірного періоду [PERSON] та [PERSON] не зверталися до TзOB «ВЕЗ» із заявами щодо правильності показів лічильника чи зазначених у рахунках сум. Таким чином, проаналізувавши зібрані та дослідженні по справі докази, суд приходить до висновку, що розрахунок заборгованості за спожиту електричну енергію, проведений позивачем TзOB «ВЕЗ», є обґрунтованим, будь-які підстави ставити під сумнів даний доказ у суду відсутні. За наведених обставин, суд вважає обгрунтованими позовні вимоги TзOB «ВЕЗ» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення боргу за спожиту електричну енергію, а тому приходить до висновку про задоволення їх у повному обсязі. Крім того, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь TзOB «ВЕЗ» підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2684 грн. На підставі ст.ст. 11, 15, 16, 319, 322, 509, 625 ЦК України, ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», ЗУ «Про ринок електричної енергії»,

Outcome: approved