Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-10 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. [PERSON] (далі Позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 20 березня 2010 року по 29 січня 2018 року. Від сумісного подружнього життя мають малолітню дитину: сина [PERSON] , [INFO] , який проживає із позивачем і знаходяться на її утриманні. Відповідач на даний час працездатний, але добровільно матеріальну допомогу на утримання дитину не надає. Просила стягнути з відповідача на її користь аліменти у розмірі 1/2 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму, починаючи із дня пред`явлення цього позову і до досягнення дитиною повноліття. Відповідач у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк відзив на позовну заяву не подав. Будь-яких інших заяв по суті справи до суду також не надходило. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Позивач\~\~в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву в якій просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує.\~Розгляд справи за відсутності учасника справи узгоджується з положеннями ч.3\~ст.211 ЦПК України. Від відповідача будь-яких заяв чи клопотань до суду не надходило. ІІІ. Процесуальні дії у справі. Процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) судом не застосовувалися. Відповідач у судове засідання\~не з`явився,\~про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки в судове засідання не повідомив, ніяких письмових заяв чи клопотань до суду\~\~не надходило. У відповідності до ч.4\~ст. 223 ЦПК України\~у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, який належним чином був повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнанні неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки наявних у даній цивільній справі доказів достатньо для вирішення спору по суті та враховуючи, що належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив та не подав відзив, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, то суд у відповідності до\~норм ст. 280 ЦПК України\~ухвалив здійснювати заочний розгляд справи. Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. З огляду на викладені вимоги процесуального законодавства, враховуючи нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів та аргументів сторін, суд ухвалює заочне рішення про задоволення позову з огляду на наступне. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що сторони знаходились у зареєстрованому шлюбі з 20 березня 2010 року по 29 січня 2018 року. Судом також встановлено, що від сумісного подружнього життя сторони мають малолітню дитину: сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 06.07.2010 року, який зараз мешкає разом із позивачем та перебуває на її утриманні. Інших дітей, крім вказаного сина, сторони не мають. Доказів наявності у відповідача аліментних зобов`язань перед іншими особами матеріали справи не містять. Оскільки сторона позивача наполягає на неналежному виконанні відповідачем свого законодавче закріпленого обов`язку щодо утримання дитини, то суд доходить висновку, що між сторонами виник спір який підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом. Відповідно до ч.ч. 1, 2 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована\~Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ(78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умови життя, необхідних для розвитку дитини. У національному законодавстві України право дитини на утримання, що також прямо кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття, знайшло своє закріплення у\~Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до\~ст. 141 Сімейного кодексу України\~мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. За змістом\~ст. 180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1\~ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства"\~виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. За приписами зазначених законодавчих норм на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на утримання дитини (забезпечення умов життя) також мають бути однаковими. В даному випадку матеріали справи не містять доказів, що відповідач надає матеріальну допомогу на утримання сина, тому суд приходить до висновку про стягнення з нього аліментів у примусовому порядку. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3ст. 181\~СК України). Відповідно до ст.182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних правна результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований\~розмір аліментів\~на одну\~дитину становить\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~дитини відповідного\~віку і\~може бути\~присуджений судом\~у разі\~достатності заробітку\~(доходу)\~платника аліментів. В даному випадку визначаючи частку заробітку (доходу) відповідача, як батька вищевказаного сина [PERSON] , яка буде стягуватися як аліменти на дитину, суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, а також те, що такий відповідач є працездатною особою, будь-яких відомостей щодо наявності захворювань матеріали справи не містять. Враховуючи встановлені судом обставини справи, розмір витрат, які несе позивач на утримання дитини, стан здоров`я та матеріальне становище самої дитини; виходячи із засад\~розумності,\~виваженості та\~справедливості,\~та враховуючи\~ту обставину,що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, суд визначає розмір аліментів на дитину з батька у відповідності до встановлених обставин, що мають значення для вирішення цього питання, та вимог закону, у розмірі 1/4 частини\~\~з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш 50 відсотків прожиткового мінімуму на утримання дитини та\~\~до його повноліття,\~\~починаючи з 30 листопада 2023 року, оскільки відповідач, будучи, батьком\~\~дитини зобов`язаний\~його матеріально утримувати. На думку суду, вказаний розмір аліментів відповідає як інтересам самої дитини, так і узгоджуватись із фінансовим можливостям відповідача по справі, та одночасно з цим відповідає таким критеріям сімейних відносин як справедливість, добросовісність та розумність, і кореспондується із обов`язком обох батьків приймати участь у витратах на утриманню дитини. Також суд вказує, що надання відповідачем вказаній малолітній дитині матеріальної допомоги у добровільному порядку є правом батька та не звільняє його від обов`язку утримувати дитину. У зв`язку із чим позов підлягає лише частковому задоволенню. Згідно ч.1ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Також, суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам, що відповідно до\~ст.192 СК України\~розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Відповідно до п.1 ч.1\~ст.430 ЦПК України, рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. Суд також зауважує, що відповідач, будучи належним чином повідомлений про розгляд даної цивільної справи по суті, в судове засідання не з`явився, заперечень на позов та доказів на їх обґрунтування, суду не надав, що дає суду право при заочному розгляді справи обмежитись доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Окрім цього, у зв`язку з тим, що позивач в силу п.3 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір"\~звільнена від сплати судових витрат, а саме за позовну вимогу про стягнення аліментів, то в силу\~ст.141 ЦПК України, судовий збір, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, у розмірі 1 073 грн. 60 коп. необхідно стягнути з відповідача на користь держави. На підставі викладеного та

Outcome: partial