Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-23 00:00:00

Орган опіки та піклування Кодимської міської ради Подільського району Одеської області в інтересах неповноліньої дитини [PERSON] , [INFO] , звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що [PERSON] є матір`ю неповнолітньої дитини [PERSON] . Під час перевірки додержання вимог законодавства щодо неповнолітніх на території селищної ради в частині належного утримання, виховання дітей проведеної протягом 2021-2022 років службою у справах дітей Слобідської селищної ради Подільського району Одеської області було встановлено, що мати [PERSON] з 2015 року не проживає разом з дитиною і весь цей час не виконує батьківські обов`язки щодо утримання, виховання та розвитку неповнолітнього [PERSON] , не відвідує дитину, не цікавиться її життям. В свою чергу неповнолітня дитина залишилася на повному забезпеченні свого батька [PERSON] . У зв`язку з чим та з метою захисту прав неповнолітньої дитини орган опіки та піклування пред`явив до відповідача відповідний позов шляхом подання до суду позовної заяви, в якій просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповноліньої дитини - [PERSON] , [INFO] , а також стягнути з неї на користь батька [PERSON] , на утриманні якого перебуває неповнолітня дитина аліменти на його утримання у розмірі 1/4 усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати подання позову до суду і до досягнення нею повноліття. В судове засідання представник Органу опіки та піклування Кодимської міської ради Подільського району Одеської області не з`явився та надав суду заяву, в якій він позовні вимоги підтримав, просив розглядати цивільну справу у його відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання також не з`явився, надала до суду заяву, в якій зазничила, що не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , 2009 року нарадження, оскільки вона протягом 5 років не займається навчанням, вихованням і утриманням свого сина. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, відповідачем не подано відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Наявних у справі доказів достатньо для її розгляду у відсутності відповідача. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Згідно зі ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім 'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. За змістом п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що відповідно до відомостей, вказаних у свідоцтві про народження серії [NUMBER] від 04 лютого 2009 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Кодимського районного управління юстиції Одеської області зазначено що [PERSON] являється матір`ю неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . На даний час неповноліній [PERSON] проживає разом із своїм батьком [PERSON] . Органом опіки та піклування Кодимської міської ради Подільського району Одеської області надано висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Частиною 1 ст. 12 вищевказаного Закону передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Ті ж самі принципи закріплені Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, відповідно п. 6. та п. 7 якої проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Якнайкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто відповідає за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить насамперед на її батьках. За змістом ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. За змістом п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, обов`язок нести відповідальність за дитину, її фізичний і моральний розвиток, її соціальне буття, здійснення прав щодо її захисту покладено на батьків. Обставини справи свідчать про небажання відповідача займатися вихованням дитини, а саме відсутність будь-яких дій, які б свідчили про його намір змінити обставини свого життя та вчинити дії, спрямовані на виховання дитини. Доказів щодо спростування таких обставин в матеріалах справи немає. Частиною 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятою 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року і підписаною Українською РСР 21 лютого 1990 року, ратифікованою постановою Верховної Ради УРСР 27 лютого 1991 року N 789-XII передбачено, що батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Враховуючи встановлені у цій справі фактичні обставини, зміст рішення спеціальних органів, поведінку відповідача при здійсненні виховання дитини, який ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, суд вважає, що у цій справі доведено винну поведінку [PERSON] , що виражається у свідомому нехтуванні батьківськими обов`язками, а саме незабезпечення необхідного харчування для дитини та умов проживання, виховання та відсутність спілкування з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення. Вирішуючи питання стягнення аліментів з відповідача на утримання дитини, суд зазначає наступне. Відповідно до частин 2, 3 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Частиною 1 ст. 42 ЦПК України передбачено, що у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи. Перелік учасників справи позовного провадження вичерпний і розширеному тлумаченню не підлягає. Однак [PERSON] не є стороною по даній цивільній справі, тому він має право звернутися до суду з заявою про стягнення аліментів незалежно від терміну, який минув з моменту виникнення права на аліменти. З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне в частині позовних вимог про стягення алментів на уртимання неповнолітнього сина, відмовити. На підставі ч.6 ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір до Державного бюджету України.

Outcome: partial