Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду 08.08.2023 з позовом, в якому просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , доньки [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідач є матір`ю неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , доньки [PERSON] , [INFO] . В житті дітей, відповідач участі не приймає, не спілкується з ними, не цікавиться їх станом здоров`я, не приймає участі у їх забезпеченні та вихованні, не вітає дітей з жодними святами, не приїздить в гості, не надає коштів на їх утримання. Таким чином оскільки відповідач самоусунулась и вихованні та забезпеченні дітей, позивач вимушений звернутися до суду. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку. До початку розгляду справи представник позивача надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити позов в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явилася, 07.09.2023 надала суду заяву про визнання позовних вимог. Представники третіх осіб в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, давши їм належну оцінку, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони з 15.08.2008 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 26.05.2021 рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області (а.с.14-15). Від зазначеного шлюбу, сторони мають двох дітей [PERSON] , [INFO] (а.с.16) та [PERSON] , [INFO] (а.с.19), в свідоцтвах про народження яких сторони значаться батьками. Відповідно до витягів з реєстру територіальної громади (а.с.10, 17, 20), діти разом із позивачем проживають за адресою: [ADDRESS] , в будинку, який на праві приватної власності належить позивачу (а.с. 26, 27-) В своїй позовній заяві позивач зазначив, що в житті дітей, відповідач участі не приймає, не спілкується з ними, не цікавиться їх станом здоров`я, не приймає участі у їх забезпеченні та вихованні, не вітає дітей з жодними святами, не приїздить в гості, не надає коштів на їх утримання, що підтвердила відповідач, надавши суду відповідну заяву (а.с.52). Допитані в судовому засіданні, в присутності законного представника - батька [PERSON] , неповнолітні діти - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , кожен окремо, надали пояснення про те, що дійсно матір не цікавиться їх життям, не спілкується з ними, матеріально не забезпечує. Діти проживають з батьком який їх виховує та утримує. Батько створив належні умови для їх існування та належного розвитку. З матеріалів справи видно, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , є учнями Криворізької гімназії № 28 КМР (а.с.22,23). Батько дітей, контролює їх навчання, з`являється на батьківські збори, підтримує зв`язок із вчителями. Відповідно до ч. 1 ст. 141, ст. 150 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний, моральний стан. За приписами ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно з ч. 1 ст. 164 СК України, у випадку ухилення матері, батька дитини від виконання своїх обов`язків по її вихованню, вони можуть бути позбавленні судом батьківських прав. При цьому, в розумінні п. 16 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 №3, який узгоджується з нормами ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей, про що зазначено в п. 15 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 №3. Таким чином, з аналізу зазначених вище положень закону та роз`яснень Пленуму Верховного Суду України слідує, що позбавлення батьківських прав можливе лише у разі винної поведінки відповідачів, свідомого нехтування ними своїми обов`язками, при цьому докази, які б свідчили про ухилення відповідачів від виконання обов`язків щодо виховання дитини мають бути безспірними. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні №39948/06 від 18.12.2008 у справі «Савіни проти України» зазначив, що розірвання сімейних зв`язків між батьками та дитиною означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин, у зв`язку з чим рішення національних органів має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини. Вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання…». Відповідно до ч. 5 ст. 19 СК України, Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №866 від 24.09.2008, при розгляді спорів, що виникають із сімейних відносин та стосуються, зокрема, позбавлення батьківських прав, орган опіки та піклування надає письмовий висновок. Відповідно до висновку Органу опіки та піклування Лозуватської сільської ради від 14.12.2023 (а.с.116-117), є доцільним позбавити [PERSON] батьківських прав, у відношенні її дітей сина [PERSON] , [INFO] , доньки [PERSON] , [INFO] , так як остання не підтримує зв`язку із своїми дітьми близько дев`яти років. За цей час вони не спілкувались, мати не приймала участі в їх вихованні. В Польщі відповідач створила нову сім`ю та не заперечує проти позбавлення її батьківських прав. У контексті приписів ч. 6 ст. 19 СК України, рішення органу опіки та піклування не є для суду обов`язковим, а підлягає оцінці поряд з іншими доказами. Отже, беручи до уваги особу [PERSON] , її ставлення до дітей, яка їх вихованням та утриманням не займається, не цікавиться їх станом здоров`я, навчанням та дозвіллям, а тому суд погоджується із висновком Органу опіки та піклування Лозуватської сільської ради про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача, оскільки в ході судового розгляду знайшов підтвердження факт неналежного виконання нею батьківських обов`язків, яке виражається у відсутності з її боку піклування про фізичний і духовний розвиток неповнолітніх дітей, неприйняття участі в їх вихованні, безвідповідальне ставлення до них загалом. При цьому, така поведінка відповідача є винною та свідомою. Байдуже ставлення відповідача до дітей, є безпосереднім свідченням самоусунення від виконання нею батьківських обов`язків та відсутності інтересу до життя та майбутнього дітей. На підставі викладеного суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Outcome: approved