Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-17 00:00:00

В листопаді 2023 року до Менського районного суду звернувся [PERSON] з заявою про встановлення факту смерті його матері [PERSON] , [INFO] , уродженки міста Мена Чернігівської області, [INFO] у станиці Платнірівській Корєновського району Краснодарського краю Російської Федерації. Заяву мотивує тим, що його матір [PERSON] проживала і була зареєстрована в місті Мена Чернігівської області. На початку 2022 року [PERSON] виїхала до родичів в Російську Федерацію, де померла [INFO] . Заявник, як син померлої [PERSON] , є спадкоємцем за заповітом на спадкове майно після її смерті, а тому звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, проте йому було відмовлено у заведенні спадкової справи та видачі свідоцтва про смерть, у зв`язку з ненаданням спадкоємцем оригіналу свідоцтва про смерть спадкодавця, а за наданою копією документа (на рос. мові) «Свидетельства о смерти», нотаріус не може завести спадкову справу, взяти витяг про смерть [PERSON] з державного реєстру або витребувати від органів державної реєстрації, а також встановити коло спадкоємців померлої. На сьогоднішній час свідоцтво про смерть, видане установами країни - агресорки не відноситься до підстав для реєстрації смерті на території України, тому він позбавлений можливості зареєструвати смерть матері іншим способом, крім як, встановити факт її смерті в судовому порядку. В зв`язку з цим, заявник [PERSON] змушений звернутись до суду з заявою про встановлення факту смерті його матері [PERSON] , що надасть йому можливість реалізувати свої права щодо оформлення права власності на спадкове майно. В ході розгляду справи від представника позивача надійшла заява про уточнення заявлених вимог, а саме: крім вимоги про встановлення факту смерті [PERSON] в станиці Платнірівській Корєновського району Краснодарського краю Російської Федерації, заявник просить встановити факт, що місцем відкриття спадщини після померлої [INFO] [PERSON] є: місто Мена Корюківського району Чернігівської області. В судовому засіданні заявник [PERSON] та його представник - адвокат Сльозка А.Ф. підтримали заявлені вимоги, після перерви в судове засідання не з`явились, надали до суду заяву про розгляд справи без їх участі, заявлені вимоги підтримують. Представник заінтересованої особи - Менської міської ради в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, до суду надали заяву про розгляд справи без їх участі, з приводу заявлених вимог покладаються на розсуд суду. Заслухавши пояснення заявника, його представника, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до норми ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як визначено ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 7 ст. 19 ЦПК України окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Як врегульовано п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Частиною 1 статті 315 ЦПК України визначено перелік фактів, які можуть бути встановлені судом. Так, відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Як встановлено судом, заявник [PERSON] , [INFO] , уродженець міста Мена Чернігівської області, є спадкоємцем за заповітом, складеним [PERSON] , [INFO] , на все майно, що буде належати останній на день смерті, і все на що вона за законом матиме право, що підтверджується заповітом від 06 серпня 2021 року (а.с.11). Як вбачається з матеріалів справи, факт смерті матері [PERSON] підтверджує (на рос. мові) «Свидетельство о смерти», згідно якого [PERSON] , [INFO] , померла (на рос. мові) «Российская Федерация, Краснодарский край, Кореновский район, ст-ца Платнировская» (а.с.10). Одночасно, [PERSON] є громадянкою України, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією її паспорта громадянина України серії [NUMBER] (а.с.7-9). За правилами ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація актів цивільного стану у встановлених законом випадках є обов`язковою. Відомості про народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та Єдиного державного демографічного реєстру в обсязі, визначеному Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус». Державну реєстрацію актів цивільного стану громадян України, які проживають або тимчасово перебувають за кордоном, проводять дипломатичні представництва і консульські установи України. Відповідно до п. 3 Інструкції про порядок реєстрації актів цивільного стану в дипломатичних представництвах та консульських установах України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Міністерства закордонних справ України від 23.05.2001 № 32/5/101 (у редакції наказу Мін`юсту України, МЗС України 25.08.2004 № 90/5/191), реєстрація смерті громадян України, померлих за кордоном, провадиться консулом за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті, виявлення тіла померлого або за місцем поховання. Ці документи додаються до актового запису про смерть. Реєстрація смерті провадиться за письмовою заявою родичів померлого, компетентних органів країни перебування, адміністрації медичного закладу, у якому настала смерть, та інших осіб на підставі: медичного документа про смерть, виданого медичним закладом, довідки про смерть, виданої компетентними органами держави перебування. Про державну реєстрацію смерті іноземця відділ державної реєстрації актів цивільного стану повідомляє Міністерство закордонних справ України. Разом з тим, указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан, дія якого наразі продовжена та триває по сьогоднішній день. Згідно з листом Міністерства закордонних справ України від 13.10.2022 № 72/11-612/1-81401 після письмового повідомлення російській стороні про рішення української сторони розірвати дипломатичні відносини, встановлені Протоколом про встановлення дипломатичних відносин між Україною і Російською Федерацією, здійсненим у м. Мінську 14.02.1992, зазначений міжнародний договір припинив свою дію 24.02.2022. Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Крім того, Правилами реєстрації актів цивільного стану в Україні, затвердженими Наказом Міністерства юстиції України №52/5 від 18.10.2000 (з наступними змінами), визначено, що підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма №106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за №1150/13024; б) фельдшерська довідка про смерть (форма №106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за №1150/13024; в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Таким чином, заявник позбавлений можливості зареєструвати факт смерті своєї матері у відповідності до вказаних вище вимог законодавства. Оцінюючи вказані документи, суд виходить з того, що смерть особи є юридичним фактом, що має наслідком припинення, зміну та виникнення багатьох правовідносин, а тому має безпосереднє значення для реалізації різними особами своїх прав. Суд дійшов висновку про те, що обставини, повідомлені заявником та його представником, знайшли своє належне підтвердження під час судового розгляду справи, тому наявні підстави для задоволення заяви та встановлення факту смерті [PERSON] на території Російської Федерації. На підставі наведеного,

Outcome: approved