Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-17 00:00:00

Позивачка [PERSON] , в особі представника - адвоката Королькова М.А., звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Фінанс», в якому просила визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 29.03.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Григорян Діаною Гагіківною, зареєстрований в реєстрі за №2167, про стягнення із [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» заборгованості за Кредитним договором №10001318697 від 11.12.2019 року, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» та [PERSON] , в загальній сумі 10 363 грн., та плати за вчинення виконавчого напису в розмірі 500 грн. Також позивачка просила стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в сумі 5 000 грн. та витрати пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 1 073 грн. 60 коп. В обґрунтування позовних вимог в позові зазначено, що оспорюваним виконавчим написом з позивачки стягнуто заборгованість за кредитним договором №10001318697 від 11.12.2019 року, за яким право вимоги належить ТзОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс». При цьому, позивачка стверджує, що нотаріус не мав права вчиняти виконавчий напис на підставі такого кредитного договору, оскільки договір не був нотаріально посвідчений, а тому вказаний виконавчий напис має бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню. Від відповідача на адресу суду не надходило письмового відзиву проти позову. 01.12.2023р. судом відкрито провадження у справі з визначенням здійснення розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідач - ТзОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» був повідомлений про час і місце розгляду справи належним чином, про що свідчить довідка про доставку SMS-повідомлення «Судова повістка про виклик до суду» та повідомлення про доставку відповідачу в його електронному кабінеті в системі «Електронний суд» 27.12.2023р. судової повістки про виклик до суду. Отже, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, відповідач не з`явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки, внаслідок чого на підставі ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України судом прийнято рішення про заочний розгляд справи. Позивач в судове засідання не з`явився, проте представник позивача - адвокат Корольков М.А., який діє на підставі ордеру серії СА №1070345 від 23.11.2023р., - надав суду заяву, в якій просив розглядати справу без участі сторони позивача, а також зазначив, що підтримує позовні вимоги в повному обсязі, наполягає на їх задоволенні та не заперечує проти заочного розгляду справи. Дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини і відповідні їм правовідносини. 11.12.2019р. між ТзОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» (кредитодавець) і [PERSON] (позичальник) був укладений кредитний договір №10001318697. 29.03.2021р. приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Григорян Д.Г. вчинила виконавчий напис, що зареєстрований в реєстрі за №2167, про стягнення з [PERSON] (боржник) на користь ТзОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» (стягувач) заборгованості за кредитним договором №10001318697 від 11.12.2019р. за період з 12.01.2020р. по 27.02.2021р. в розмірі 10 363 грн., яка складається з наступних сум заборгованостей: за тілом кредиту - 4 000 грн.; за нарахованими та несплаченими відсотками за користування кредитом - 6 363 грн.; а також стягнення із позивачки плати за вчинення виконавчого напису - 500 грн. /а.с. 10/. 11.08.2021р. на підставі такого виконавчого напису приватний виконавець виконавчого округу Черкаської області Матвійчук Ю.В. відкрив виконавче провадження [NUMBER] /а.с. 12/. Згідно наказу Міністерства юстиції України №2344/5 від 30.06.2021 року анульоване свідоцтво про зайняття нотаріальною діяльністю, видане Міністерством юстиції України 14.05.2009 року за №7341 на ім`я [PERSON] /а.с. 18/. За таких обставин позивачка стверджує, що оспорюваний нею виконавчий напис безпідставно вчинено приватним нотаріусом без дотримання умов його вчинення в частині подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника, а також в частині відсутності у нотаріуса компетенції на вчинення виконавчого напису за договорами, які укладені не в нотаріальній формі, а тому такий виконавчий напис має бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню. Таким чином, між сторонами наявний спір щодо правомірності здійсненого виконавчого напису нотаріуса, який регулюється положеннями Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), Закону України від 02.09.1993р. №3425-ХІІ «Про нотаріат» (далі - Закон №3425), Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, який зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Надаючи оцінку обґрунтованості позовних вимог суд виходить з наступного. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону №3425 нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону №3425). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена глава 14 Закону №3425 та глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 88 Закону №3425 нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Згідно зі ст. 87 Закону №3425 для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999р. № 1172 затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік документів). Постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014р. №662 (далі - Постанова №662) було внесено зміни до Переліку документів та його доповнено після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Натомість постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017р. у справі №826/20084/14 Постанову № 662 визнано незаконною та нечинною в частині, зокрема, доповнення Переліку документів розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Судове рішення про визнання протиправним (незаконним) та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень має ті ж наслідки, що і визнання такого акта чи окремих його положень такими, що втратили чинність (скасовані) органом, уповноваженим приймати або скасовувати такий акт. Отже, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Таким чином, Постанова № 662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10 грудня 2014 року, втратила чинність (у частині) 22 лютого 2017 року з набранням законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017р. у справі № 826/20084/14, а відтак кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. По обставинам спірних правовідносин судом встановлено, що оспорюваний позивачкою виконавчий напис, вчинений нотаріусом 26.11.2021р. стосовно вимог ТзОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс», які ґрунтуються на кредитному договорі №10001318697 від 11.12.2019р. На момент вчинення такого виконавчого напису Перелік документів не передбачав можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально. Зазначене вище дає підстави для визнання оспорюваного виконавчого напису №2167 таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку із недотриманням приватним нотаріусом під час його вчинення вимог ст.ст. 87, 88 Закону №3425 та Переліку документів, оскільки порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2021р. у справі №910/10374/17. За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог про визнання оспорюваного виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Що стосується інших доводів позивачки, то фактично вони також зводяться до незгоди позивачки із процедурою вчинення виконавчого напису, зокрема до незгоди із безспірністю заборгованості та її (позивачки) неможливістю заявити про спірність вимог відповідача, в зв`язку із необізнаністю стосовно вчинення будь-яких дій з боку останнього щодо стягнення із неї заборгованості. Натомість, враховуючи зміст позовних вимог та обставини спірних правовідносин, які мають значення для правильного вирішення справи за даним позовом і встановлені судом поза розумним сумнівом, суд не вбачає доцільним надання оцінки іншим доводам позивачки, оскільки такі доводи не впливають на правильність висновків суду. В цьому контексті суд звертає увагу, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому варто звернути увагу, що відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, внаслідок чого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Всупереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України відповідачем не надано суду будь-яких заперечень проти позовних вимог та не повідомлено про обставини, які б спростували правомірність заявлених позивачкою вимог та встановлених судом обставин спірних правовідносин, в тому числі і доказів того, що оспорюваний позивачкою виконавчий напис був вчинений на підставі кредитного договору, який посвідчений нотаріально. За таких обставин позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з того, що судові витрати по справі складаються з судового збору та витрат позивача на правову допомогу. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачкою при подачі даного позову до суду сплачено судовий збір в розмірі 1 073 грн. 60 коп. Оскільки позовні вимоги позивачки підлягають до задоволення, то відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір в розмірі 1073,60 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Позивачка просила компенсувати їй за рахунок відповідача витрати з оплати правової допомоги адвоката в сумі 5 000 грн. Разом з тим, в заяві від 23.11.2023р. доданій до позовної заяви, позивачка, в собі свого представника - адвоката Королькова М.А., вказувала, що підтвердженням витрат на правничу допомогу є договір про надання правової допомоги, додаткова угода №1 до договору про надання правової допомоги, квитанція про проведення розрахунку, які будуть надані суду додатково із заявою про розподіл судових витрат. За таких обставин, суд, при ухваленні даного рішення, не вирішує питання про відшкодування позивачці витрат на правничу (правову) допомогу. На підставі вищевикладеного і

Outcome: approved