Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-10 00:00:00

Адвокат Трофімов Богдан Володимирович, який діє в інтересах [PERSON] , звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , [PERSON] , в якому просив суд: - стягнути солідарно з [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ), [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ) на користь [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ) борг за договором позики від 12 червня 2018 року, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Безпалюк Л.С., зареєстрований в реєстрі за №-468 у розмірі 15 000,00 доларів США у еквіваленті гривні за офіційним курсом Національного банку України станом на день ухвалення судового рішення, відсотки за користування грошовими коштами у розмірі 446 517,63 грн, інфляційні збитки у розмірі 276 258,00 грн; - стягнути солідарно з [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ), [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ) на користь [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ) борг за договором позики від 05 жовтня 2018 року, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Безпалюк Л.С., зареєстрований в реєстрі за №-884 у розмірі 6 000,00 доларів США у еквіваленті гривні за офіційним курсом Національного банку України станом на день ухвалення судового рішення, відсотки за користування грошовими коштами у розмірі 179 616,46 грн, інфляційні збитки у розмірі 110 502,90 грн. В обґрунтування позову зазначено, що 12.06.2018 між [PERSON] та [PERSON] укладено письмовий договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Безпалюк Л.С., зареєстрований в реєстрі за №-468. На виконання умов договору [PERSON] було передано, а [PERSON] отримано грошові кошти у розмірі 391 350,00 грн, що підтверджується виданою 12.06.2018 [PERSON] , розпискою. Згідно з п. 1.1 договору позивач [PERSON] передав у власність, а [PERSON] прийняв у власність 391 500,00 грн, що еквівалентно сумі 15 000,00 доларів США по офіційному курсу, встановленому НБУ - 26,09 гривень за 1 долар США на день оформлення цього договору, строком до 12 грудня 2019 року. Умовами п. 1.2 договору визначено, що за користування грошовими коштами сплачуються 24 % проценти річних від суми позики. Відповідно до п. 3.1 договору строк повернення позики до 12 грудня 2019 року. Умовами договору визначено порядок повернення суми позики. Відповідно до п. 4.1 позичальник буде повертати грошові кошти рівними частинами та нараховані проценти щоквартально, починаючи з 12 грудня 2018 року. Перший платіж узгоджений сторонами в сумі еквівалентній 5 000,00 доларів США за курсом НБУ, встановленим на день сплати та 12 процентів від суми позики підлягає сплаті 12 грудня 2018 року. Наступні платежі узгоджені сторонами в сумі еквівалентній 2 500,00 доларів США за курсом НБУ, встановленим на день сплати та 6 процентів від залишкової суми боргу та підлягають сплаті до: 12 березня 2019 року; 12 червня 2019 року; 12 вересня 2019 року; 12 грудня 2019 року. Відповідно до п. 4.2 договору [PERSON] зобов`язаний повернути суму позики в останній день строку, встановленого в п. 3.1 даного Договору. Строк повернення позики сторонами встановлений до 12 грудня 2019 року. Відповідно до п. 5.1 договору у випадку, коли [PERSON] не поверне суму позики в строк, обумовлений п. 3.1 цього договору, він зобов`язаний сплатити на вимогу [PERSON] суму боргу (позики та відсотки) з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 24 проценти річних від простроченої суми, штраф та пеню згідно чинного законодавства України. Відповідно до п. 6.1 договору цей договір укладено за письмовою згодою другого з подружжя - [PERSON] . Виходячи зі змісту визначених у договорі умов, [PERSON] у строк до 12 грудня 2019 року зобов`язаний був повернути 15 000,00 доларів США у національній валюті за курсом НБУ на день повернення коштів. Протягом строку дії договору [PERSON] жодного разу так і не повернув визначену частину позики у строки, встановлені п. 4.1 договору та станом на останній день повернення позики (12.12.2019) не повернув грошові кошти, чим не виконав свої зобов`язання за п.п. 3.1, 3.2, 4.1, 4.2 договору та порушив майнові права позивача, які підлягають захисту в судовому порядку. Як зазначено в позовній заяві, позивач неодноразово вживав заходи з метою повернення позики, зокрема, шляхом вручення письмових претензій [PERSON] щодо його обов`язку з повернення грошових коштів за договором позики. Так, 28.01.2019 [PERSON] вручив [PERSON] письмову претензію щодо неповернення першої частини позики у розмірі 5 000,00 доларів США та відсотків на суму 1 800,00 доларів США, які останній зобов`язаний був повернути згідно з п. 4.1 договору у строк до 12 грудня 2018 року. [PERSON] пред`явлену претензію отримав особисто під підпис, на якій власноруч написав заяву у зв`язку з неможливістю повернення позики про проведення реструктуризації боргу на строк до 12.03.2019. 16.09.2019 [PERSON] направив наступну претензію щодо невиконання зобов`язання та вимогу повернути грошові кошти у розмірі 12 500,00 доларів США та відсотки у розмірі 4 500,00 доларів США (строк виконання якого згідно з п. 4.1 договору настав 12.09.2019). [PERSON] отримав претензію особисто під підпис. В подальшому 25.02.2020 [PERSON] пред`явив наступну претензію, адресовану [PERSON] та [PERSON] , як дружині позичальника, з вимогою повернути позику, від отримання якої [PERSON] відмовився. На пред`явлені письмові претензії [PERSON] письмових відповідей не надав та грошове зобов`язання не виконав. При спілкуванні щодо необхідності повернення позики [PERSON] пояснював про фінансові труднощі та постійно обіцяв повернути кошти пізніше обумовленого у договорі строку. 19.02.2021 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 190 КК України та присвоєно номер кримінального провадження №12021020010000238. В ході проведення досудового розслідування [PERSON] не було повідомлено про підозру, 28.04.2021 кримінальне провадження було закрито. Окрім цього, 05.10.2018 між [PERSON] та [PERSON] , було укладено другий письмовий договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Безпалюк Л.С., зареєстрований в реєстрі за №-884. Згідно з п.1.1 договору [PERSON] передав у власність, а [PERSON] прийняв у власність 169 050,00 гривень, що еквівалентно 6 000,00 доларів США по офіційному курсу, встановленому НБУ - 28,175 гривень за 1 долар США на день оформлення цього договору, строком до 05 жовтня 2019 року. Відповідно до п. 2.1 договору [PERSON] підтвердив факт передачі та отримання ним грошових коштів за договором. Умовами п. 1.2 договору визначено, що за користування грошовими коштами сплачуються 24% проценти річних від суми позики. Відповідно до п. 3.1 договору строк повернення позики до 05 грудня 2019 року. Умовами договору визначені порядок повернення суми позики. Відповідно до п. 4.1 позичальник зобов`язується повернути суму позики в останній день строку встановленого п. 3.1 даного договору. Виходячи зі змісту, визначених у договорі умов, [PERSON] у строк до 05 грудня 2019 року зобов`язаний був повернути 6 000,00 доларів США у національній валюті - гривні, за курсом НБУ на день повернення коштів. У строки, встановлені п. 3.1 договору, [PERSON] не повернув грошові кошти, чим не виконав свої зобов`язання за п.п. 3.1, 3.2, 4.1 договору та порушив майнові права [PERSON] , які підлягають захисту в судовому порядку. Позивач вживав заходи з метою повернення позики, зокрема шляхом вручення письмових претензій [PERSON] щодо його обов`язку з повернення грошових коштів за договором позики. 25.02.2020 позивач пред`явив відповідачам претензію з вимогою повернути позику за договором від 05.10.2018, від отримання якої [PERSON] відмовився. З огляду на викладені обставини позивач через свого представника звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з вказаною позовною заявою для відновлення порушеного права. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 11.05.2023 відкрито загальне позовне провадження в цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про стягнення грошових коштів за договором позики. Від представника відповідачів надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, а тому позовні вимоги [PERSON] необґрунтовані. Окрім цього, вказано, що позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. З огляду на вказане, представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку зі спливом позовної давності та за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що відзив на позовну заяву не містить заперечення щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, з якими відповідач не погоджується, із посиланням на відповідні докази та норми права. Наведені представником [PERSON] у відзиві на позовну заяву положення ЦК України та висновки ВС щодо регулювання зобов`язання за договором позики зазначено без взаємозв`язку з обставинами справи. Зокрема, у відзиві не висловлено жодних пояснень з приводу визнання або заперечення факту укладання договору позики між сторонами та виконання або невиконання зобов`язання повернути грошові кошти за таким договором. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 12.10.2023 закрито підготовче судове засідання у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про стягнення грошових коштів за договором позики. Сторони в судове засідання 11.01.2024 не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від представника позивача надійшла заява про розгляд без участі за наявними матеріалами, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідачі, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, не з`явились. Причини неявки суду невідомі. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частинами першою, другою та третьою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно з частиною другою статті 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши сторін, оцінивши всі наявні у справі докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно встановивши обставини справи, допитавши свідків, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 12.06.2018 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Безпалюк Л.С., зареєстрований в реєстрі №-468. Відповідно до п. 1 договору позикодавець передав у власність, а позичальник прийняв у власність 391 500,00 (триста дев`яносто одну тисячу триста п`ятдесят) гривень 00 копійок, що еквівалентно сумі 15 000,00 (п`ятнадцять тисяч) доларів США по офіційному курсу, встановленому НБУ - 26,09 гривень за 1 долар США на день оформлення цього договору, строком до 12 (дванадцятого) грудня 2019 (дві тисячі дев`ятнадцятого) року. Пунктом 1.2 договору визначено, що за домовленістю сторін за користування грошовими коштами сплачуються 24% (двадцять чотири) проценти річних від суми позики. Пунктом 2.1 договору визначено, що вищевказана сума - 391 350,00 (триста дев`яносто одну тисячу триста п`ятдесят) гривень 00 копійок, одержана [PERSON] повністю при підписанні цього договору. Факт одержання грошей підтверджується розпискою, власноручно написаною позичальником в момент передачі йому суми позики. Пунктом 3.1 договору закріплено, що зазначену вище суму грошей позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві готівкою в строк до 12 (дванадцятого) грудня 2019 (дві тисячі дев`ятнадцятого) року. За домовленістю сторін позика може бути повернута і раніше зазначеного терміну. Пунктом 4.1 договору визначено, що сторони домовились, що позичальник буде повертати грошові кошти рівними частинами та нараховані проценти щоквартально, починаючи з 12 (дванадцятого) грудня 2018 (дві тисячі вісімнадцятого) року. Перший платіж узгоджений сторонами в сумі еквівалентній 5 000,00 (п`яти тисячам) доларів США за курсом НБУ, встановленим на день сплати та 12 (дванадцять) процентів від суми позики та підлягає сплаті 12 (дванадцятого) грудня 2018 (дві тисячі вісімнадцятого) року. Наступні платежі узгоджені сторонами в сумі еквівалентній 2 500,00 (дві тисячі п`ятсот) доларів США за курсом НБУ, встановленим на день сплати та 6 (шість) процентів від залишкової суми боргу та підлягають сплаті до: 12 (дванадцятого) березня 2019 (дві тисячі дев`ятнадцятого) року; 12 (дванадцятого) червня 2019 (дві тисячі дев`ятнадцятого) року; 12 (дванадцятого) вересня 2019 (дві тисячі дев`ятнадцятого) року; 12 (дванадцятого) грудня 2019 (дві тисячі дев`ятнадцятого) року. Пунктом 4.2 договору визначено, що позичальник зобов`язаний повернути суму позики в останній день строку, встановленого п. 3.1 даного договору. Строк повернення позики сторонами встановлений до 12 (дванадцятого) грудня 2019 (дві тисячі дев`ятнадцятого) року. Пунктом 4.3 договору визначено, що за домовленістю сторін позика повертається позичальником шляхом передачі позикодавцю готівкою грошових коштів або перерахування (внесення) їх на рахунок позикодавця, відкритий ним у будь-якій банківській установі. Пунктом 4.4 договору визначено, що після повернення позики в повній сумі та сплаті процентів позикодавець повинен повернути позичальникові розписку. У разі неможливості повернення розписки позикодавець повинен вказати про це у розписці, які він видає. Наявність розписки у позичальника підтверджує виконання ним свого зобов`язання. Пунктом 5.1 договору закріплено, що у випадку, коли позичальник не поверне суму позики в строк, обумовлений п. 3.1 цього договору, він зобов`язаний сплатити на вимогу позикодавця суму боргу (позику та відсотки) з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 24 (двадцять чотири) проценти річних від простроченої суми, штраф та пеню згідно чинного законодавства України. Пунктом 6.1 договору закріплено, що цей договір укладається за згодою другого з подружжя позичальника - [PERSON] , що викладена у формі заяви, справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Безпалюк Л.С. 12 червня 2018 року за реєстровим №467. Відповідно до розписки від 12.06.2018 [PERSON] отримав від [PERSON] позику в сумі 391 350,00 грн, що еквівалентно сумі 15 000,00 доларів США по офіційному курсу НБУ - 26,09 грн за 1 долар США. 05.10.2018 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Безпалюк Л.С., зареєстрований в реєстрі №-884. Відповідно до п. 1 договору позикодавець передав у власність, а позичальник прийняв у власність 169 050,00 (сто шістдесят дев`ять тисяч п`ятдесят) гривень 00 копійок, що еквівалентно сумі 6 000,00 (шести тисячам) доларів США по офіційному курсу, встановленому НБУ - 28,175 гривень за 1 долар США на день оформлення цього договору, строком до 05 (п`ятого) жовтня 2019 (дві тисячі дев`ятнадцятого) року. Пунктом 1.2 договору визначено, що за домовленістю сторін за користування грошовими коштами сплачуються 24% (двадцять чотири) проценти річних від суми позики. Пунктом 2.1 договору визначено, що вищевказана сума - 169 050,00 (сто шістдесят дев`ять тисяч п`ятдесят) гривень 00 копійок, одержана [PERSON] повністю при підписанні цього договору. Факт одержання грошей підтверджується розпискою, власноручно написаною позичальником в момент передачі йому суми позики. Пунктом 3.1 договору закріплено, що зазначену вище суму грошей позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві готівкою в строк до 05 (п`ятого) грудня 2019 (дві тисячі дев`ятнадцятого) року. За домовленістю сторін позика може бути повернута і раніше зазначеного терміну. Пунктом 4.1 договору визначено, позичальник зобов`язаний повернути суму позики в останній день строку встановленого в п. 3.1 даного договору. Строк повернення позики сторонами встановлений до 05 (п`ятого) жовтня 2019 (дві тисячі дев`ятнадцятого) року 12 (дванадцятого) грудня 2019 (дві тисячі дев`ятнадцятого) року. Пунктом 4.2 договору визначено, що за домовленістю сторін позика повертається позичальником шляхом передачі позикодавцю готівкою грошових коштів або перерахування (внесення) їх на рахунок позикодавця, відкритий ним у будь-якій банківській установі. Пунктом 4.3 договору визначено, що після повернення позики в повній сумі та сплаті процентів позикодавець повинен повернути позичальникові розписку. У разі неможливості повернення розписки позикодавець повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність розписки у позичальника підтверджує виконання ним свого зобов`язання. Пунктом 5.1 договору закріплено, що у випадку, коли позичальник не поверне суму позики в строк, обумовлений п. 3.1 цього договору, він зобов`язаний сплатити на вимогу позикодавця суму боргу (позику та відсотки) з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 24 (двадцять чотири) проценти річних від простроченої суми, штраф та пеню згідно чинного законодавства України. Пунктом 6.1 договору закріплено, що цей договір укладається за згодою другого з подружжя позичальника - [PERSON] , що викладена у формі заяви, справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Безпалюк Л.С. 05 жовтня 2018 року за реєстровим №883. 18.01.2019 [PERSON] звернувся до [PERSON] із претензією, в якій вказано, що 12 грудня 2018 року [PERSON] повинен був повернути суму позики еквівалентну 5 000,00 (п`яти тисячам) доларів США та сплатити відсотки в сумі еквівалентній 1 800 (одній тисячі вісімсот) доларів США, а всього сплатити [PERSON] суму еквівалентну 6 800,00 (шести тисячам вісімсот) доларів США. У вказаній претензії [PERSON] власноруч зазначив, що просить провести реструктуризацію позики. 16.09.2020 [PERSON] повторно направив [PERSON] претензію про повернення заборгованості в сумі еквівалентній 17 000,00 доларів США. 25.02.2020 [PERSON] направив претензію [PERSON] та [PERSON] , в якій зазначав, що станом на 12 лютого 2020 року боргові зобов`язання згідно з договором позики за №468 від 12.06.2018 становить 547 890 (п`ятсот сорок сім тисяч вісімсот дев`яносто) гривень та за договором позики №884 від 05.10.2018 становить 223 146 (двісті двадцять шість тисяч сто сорок шість) гривень. В матеріалах справи наявний витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань (кримінальне провадження №12021020010000238). Відповідно до фабули на адресу СВ Вінницького РУП надійшла ухвала Вінницького міського суду №127/2960/21 від 16.02.2021, якою зобов`язано внести відомості до ЄРДР за заявою [PERSON] від 19.01.2021 року за ст. 190 ч. 4 КК України. У ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальнику) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості грошей. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18) зроблено висновок, що ст.204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Згідно з ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частиною першою статті 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно з ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18) зроблено висновок, що «у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань». Згідно з частиною 1ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Звертаючись до суду з позовом, позивач, як на підставу своїх позовних вимог посилалася на те, що борг за договором позики є спільним боргом подружжя, тому стягненню підлягає з обох відповідачів. Для врегулювання спорів, які виникають із майнових відносин подружжя, у тому числі колишнього, поряд із застосуванням норм ЦК України підлягають застосуванню норми СК України. Відповідно достатті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частина перша статті 21 СК України визначає шлюбом сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до частини першоїстатті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Так, положення статті 60 СК Українисвідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує. Згідно з частиною третьою статті 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Норма частини третьоїстатті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 цього Кодексу, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (частина другастатті 65 СК України). За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя. Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя. Такі висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 638/18231/15-ц (провадження № 14-712цс19). Відповідно до частини другої статті 73 СК України стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом встановлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї і те, що було одержане за договором, використано на її потреби. Таким чином, за спільними зобов`язаннями подружжя відповідає усім своїм майном. Однак, позивачем не доведено факт використання таких коштів в інтересах сім`ї по справі належними та допустимими доказами, що виключає виникнення солідарного обов`язку іншого з подружжя разом з боржником, а відтак [PERSON] не може відповідати за його зобов`язаннями в розумінні ст. 65 СК України. Щодо позовної давності слід зазначити, відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу продовужються на строк його дії (Закон України №2120-ІХ від 15.03.2022 "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану"). Окремо суд звертає увагу, що предметом договору позики від 12.06.2016 були грошові кошти у розмірі 391 350,00 грн, що еквівалентно сумі 15 000,00 доларів США та предметом договору позики від 15.10.2018 були грошові кошти у розмірі 169 050,00 грн, що еквівалентно сумі 6 000,00 доларів США, тобто фактично позика була надана у гривні, що також підтверджується розпискою, а тому розрахунок необхідно здійснювати саме в гривні, а не в доларах США. Оскільки відповідно до положень ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом Відповідачем відзиву щодо заявлених позовних вимог та заяви про зменшення позовних вимог, будь-яких пояснень/заперечень щодо розрахунку заборгованості та в спростування зазначеного позивачем, суду надано не було. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частинами першою, другою та третьою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно з частиною другою статті 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог. На підставі частини першої статті 141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір в розмірі 6 710,00 грн.

Outcome: partial