Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-10 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати за [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) право власності на 1/2 частку двокімнатної квартири, загальною площею 48,0 кв.м., за адресою: [ADDRESS] , визнавши об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, що підлягає розподілу. В обґрунтування заявлених вимог позивач [PERSON] посилається на те, що вона , [PERSON] , [INFO] , 10.09.2016 року уклала шлюб з [PERSON] , [INFO] , зареєстрований Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис №2119. На теперішній час в провадженні Московського районного суду м.Харкова перебуває справа №643/2803/23, однією з позовних вимог якої є розірвання шлюбу між сторонами. За час сумісного життя у шлюбі сторонами було набуто (придбано) спільне майно, а саме: двокімнатна квартира [ADDRESS] . Спірне майно було придбане 28.08.2020 року на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Лавінда Н.О., зареєстровано в реєстрі за №2421. Право власності на спірну квартиру зареєстровано за Відповідачем. Відповідно до Довідки про середню ціну продажу 1/2 частини двокімнатної квартири, загальною площею 48,0 кв.м., за адресою: [ADDRESS] , наданої ФО-П [PERSON] на 21 квітня 2023 року №21/04/23, ціна 1/2 спірної квартири на дату подання позову складає 407 500 (чотириста сім тисяч п`ятсот) грн. 00 коп. без ПДВ. У зв`язку із наявністю спору про поділ майна позивач звертається до суду із вимогою про визнання вищезгаданої квартири спільною сумісною власністю подружжя, поділ зазначеного вище майна та визнання за позивачем права особистої приватної власності на 1/2 частини квартири. До суду надійшла заява представника позивача [PERSON] - адвоката Крициної Ю.О. про підтримання позовних вимог в повному обсязі та клопотання про розгляд справи за їх відсутності і ухвалення рішення на підставі наявних у справі доказів, не заперечувала проти винесення заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, повідомлявся про дату, час та місце судового засідання у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву не подавав. За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст. 280 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, давши добутому правової оцінки, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , 10.09.2016 року уклала шлюб з [PERSON] , [INFO] , зареєстрований Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис №2119. За час сумісного життя у шлюбі сторонами було набуто (придбано) спільне майно, а саме: двокімнатна квартира [ADDRESS] . Спірне майно було придбане 28.08.2020 року на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Лавінда Н.О., зареєстровано в реєстрі за №2421. Право власності на спірну квартиру зареєстровано за відповідачем. Відповідно до Довідки про середню ціну продажу 1/2 частини двокімнатної квартири, загальною площею 48,0 кв.м., за адресою: [ADDRESS] , наданої ФО-П [PERSON] на 21 квітня 2023 року №21/04/23, ціна 1/2 спірної квартири на дату подання позову складає 407 500 (чотириста сім тисяч п`ятсот) грн. 00 коп. без ПДВ. Так відповідно до п.6 Договору купівлі-продажу від 28.08.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Лавінда Н.О., зареєстровано в реєстрі за №2421, Покупець [PERSON] , купує вказану квартиру за згодою дружини [PERSON] , на спільні кошти подружжя, що підтверджується заявою, зареєстрованою в реєстрі за №2420. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Згідно із вимогами ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майно, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно із вимогами ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі, а у випадку, коли дружина та чоловік не домовилися між собою про порядок поділу майна, спір може бути вирішено судом. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, яка висвітлена в п. 22 постанови від 21 грудня 2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Крім того, рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на Документ сформований в системі «Електронний суд» 25.04.2023 3 свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі (п. 30 Постанови). Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно); майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності; право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом; спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частинами 1 та 2 ст. 369 ЦК України визначено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ст. 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ч. 1 ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Оскільки спірне майно є спільною сумісною власністю сторін по справі, то частки кожного з них є рівними. Згідно із вимогами ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі, а у випадку, коли дружина та чоловік не домовилися між собою про порядок поділу майна, спір може бути вирішено судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року №11, - сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Таким чином, частки майна дружини та чоловіка при поділі майна, що є їх спільною сумісною власністю, є рівними. Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними), та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК (п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»). Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Ст. 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. За положеннями ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. ч.1 ст. 386 ЦК України врегульовано, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Будь-якої домовленості між сторонами щодо порядку володіння, користування та розпорядження спірними об`єктами не було, шлюбного договору не укладено, тому, виходячи з принципу рівності часток, частки позивачки і відповідача в праві спільної сумісної власності у цьому майні є також рівними. Дана квартира набувалася у спільну сумісну власність подружжя. Так відповідно до п.6 Договору купівлі-продажу від 28.08.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Лавінда Н.О., зареєстровано в реєстрі за №2421, Покупець [PERSON] , купує вказану квартиру за згодою дружини [PERSON] , на спільні кошти подружжя, що підтверджується заявою, зареєстрованою в реєстрі за №2420. Статтею 12 ЦПК України\~встановлено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до положень\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів та показаннями свідків. Обов`язок доказування і подання доказів покладається на сторін (ст. 81 ЦПК України). Враховуючи, що суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження необхідності відступу від засад рівності часток подружжя, суд вважає, що заявлені [PERSON] позовні вимоги підлягають задоволенню з урахуванням наявних у справі письмових доказів. Питання щодо розподілу судових витрат вирішується відповідно до\~ст. 141 ЦПК України. На підставівикладеного та

Outcome: approved