Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-09 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя та розподіл майна подружжя. 02.06.2022 року позивачкою подану заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до яких, просила про визнання житлового будинку з господарськими та надвірними спорудами та земельної ділянки,\~площею 0,25\~га,\~кадастровий номер\~4620981800:07:003:0016\~для обслуговування\~житлового будинкупо [ADDRESS] , транспортних засобів а саме: легкового автомобіля марки BMW, модель Х5,2002 року випуску, р.н. [NUMBER] , свідоцтво [NUMBER] , видане 02.02.2019 року та легкового автомобіля марки ВАЗ, модель 21099 2004 року випуску, р.н. [NUMBER] , свідоцтво [NUMBER] , видане 18.10.2007 року, зареєтрованих за [PERSON] спільною сумісною власністю подружжя., провести поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, визнати за [PERSON] право спільної часткової власності на частину житлового бідинку з господарськими та надвірними спорудами та частину земельної ділянки площею 0.25 га, що розташовані по [ADDRESS] , стягнути з [PERSON] 198\~400 грн, як компенсацію частки в майні подружжя за транспортні засоби: легковий автомобіль марки BMW, модель Х5,2002 року випуску, р.н. [NUMBER] та легковий автомобіль марки ВАЗ, модель 21099, 2004 року випуску, р.н. [NUMBER] ; транспортні засоби залишити в особистій власності відповідача; стягнути з [PERSON] понесені судові витрати, а саме: судовий збір в сумі 13\~334 грн., та витрати на правову допомогу в сумі 3000 грн, а всього - 16\~334 грн. Позовні вимоги\~мотивує тим,\~що 13.07.2002\~року вони\~з відповідачем\~зареєстрували шлюб,\~від шлюбу\~мають сина\~ [PERSON] ,\~ [INFO] .\~ 22.10.2019\~року шлюб\~було \~розірваною.\~ За\~час перебування\~в шлюбі\~ з\~відповідачем [PERSON] ,\~ними нажито\~майно,\~а саме:\~житловий будинок з господарськими та надвірними спорудами по [ADDRESS] , який вони спільно побудували та земельну ділянку,\~площею 0,25\~га,\~кадастровий номер\~4620981800:07:003:0016\~для обслуговування\~житлового будинкупо [ADDRESS] . Окрім того, ними було придбано п`ять автомобілів, з яких три відчужено, а два транспортні засоби на даний час є спільною сумісною власністю подружжя і знаходяться у відповідача, а саме: легковий автомобіль марки BMW, модель Х5,2002 року випуску, р.н. [NUMBER] та легковий автомобіль марки ВАЗ, модель 21099, 2004 року випуску, р.н. [NUMBER] . Зазначає, що загальна вартість транспортних засобів відповідно до проведених експертиз становить 335 580 грн. Після розірвання шлюбу добровільної згоди щодо поділу спільного майна не досягнуто, тому змушена була звертутись до суду. В суді представник позивача- адвокат Мартин В.І. позов підтримала. Вказала, що все зазначене майно було придбане за час перебування сторін в шлюбі. Позивачка, чотири роки не проживала з відповідачем, оскільки, перебувала за кордоном та заробляла кошти на утримання сім`ї , будівництва будинку, придбання автомобілів. Зазначає, що на час придбання автомобілів марки BMW, модель Х5,2002 року випуску, р.н. [NUMBER] та марки ВАЗ, модель 21099, 2004 року випуску, р.н. [NUMBER] ; вони з відповідачем перебували в шлюбі,оскільки такий було розірвано 22.10.2019 року, автомобіль марки марки BMW зареєстровано на [PERSON] 02.02.2019 року. На даний час позивачці не відомо, чи даний автомобіль відповідачем відчужений. Вважає, що позов підставний та просить задовольнити його в повному об`ємі. Представник відповідача- адвокат Гірський О.І., в суді заявлені позовні вимоги визнав частково. Не заперечив проти визнання житлового будинку з господарськими та надвірними спорудами та земельної ділянки, площею 0,25 га спільною сумісною власністю подружжя. Що стосується автомобілів, то зауважив, що легковий автомобіль марки ВАЗ, модель 21099, 2004 року випуску, р.н. [NUMBER] був проданий більше десяти років тому за довіреностю, кошти, отримані за нього були витрачені на потреби сім`ї, ремонт будинку та його благоустрій. Легковий автомобіль марки BMW, модель Х5,2002 року випуску, р.н. [NUMBER] був придбаний відповідачем вже після припинення фактичних шлюбних відносин, даний факт зафіксовано в рішенні Городоцького районного суду Львіської області від 22.10.2019 року, де вказано , що сторони понад чотири роки не проживають. Тобто з 2015 року позивач та відповідач припинили подружні стосунки та спільно не проживали. Автомобіль марки BMW, на який претендує позивачка, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, придбаний та зареєстрований на відповідача 02.02.2019 року, за його особисті кошти. [PERSON] не оскаржувала дане рішення, заперечень щодо мотивів викладених в позовній заяві, під час розгляду справи про розірвання шлюбу, не висловила, отже погодилася з такими, рішення набрало законної сили, отже факти викладені в рішенні доказуванню не підлягають. Відтак, майно, яке було набуте після фактичного припинення шлюбних відносин, на час припинення спільного ведення господарства, є повністю особистим майном відповідача та не може бути поділено між ним та позивачкою. Тому, вважає, що в цій частині та в частині стягнення коштів в сумі 198\~400 грн, як компенсацію частки в майні подружжя, слід відмовити. Щодо судових витрат, то вказав, що їх необхідно стягнути відповідно до задоволених позовних вимог. Заслухавши думку представника позивача та представника відповідача, дослідивши письмові докази, \~\~суд дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про одруження Серії [NUMBER] 13.07.2002 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб (а.с.9). Від даного шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 22.10.2019 року шлюб між сторонами розірвано, рішення набуло законної сили 25.11.2019 року.(а.с.10-11). Відповідно до копії свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] , [PERSON] 13.07.2022 року змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] (а.с.103). Відповідно до долучених до матеріалів справи копій Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацю та їх обтяжень від 08.09.2015 року та копії Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 08.09.2015 року , копії Державного Акту Серії ЯЕ №555572 від 19.12.2008 року, [PERSON] є власником житлового будинку та земельної ділянки площею 0.25 га, що знаходяться по [ADDRESS] (а.с.12,13,14). Відповідно до копії Технічного паспорта, до об`єкту нерухомого майна, яке належить [PERSON] , що по [ADDRESS] , входять: житловий будинок, вбиральня, гараж, альтанка, огорожа, криниця (.а.с.15-25). Як вбачається із долучених до матеріалів справи Результатів пошуку ТЗ по «НАІС ДДАІ» МВС України, сформованої 21.01.2022 року, [PERSON] , [INFO] є власником легкових автомобілів марки BMW, модель Х5,2002 року випуску, р.н. [NUMBER] та марки ВАЗ, модель 21099, 2004 року випуску, р.н. [NUMBER] . Відповідно до даної інформації автомобіль марки ВАЗ, модель 21099, 2004 року випуску, р.н. [NUMBER] придбано відповідачем 18.10.2007 року, автомобіль марки BMW, модель Х5,2002 року випуску, р.н. [NUMBER] придбано 02.02.2019 року. Відповідно до Висновку експерта №32 від 11.03.2022 року за результатьами проведення судової автотоварознавчої експертизи з визначенням середньої ринкової вартості автомобіля за адвокатським запитом п. [PERSON] , середня ринкова вартість автомобіля марки BMW, модель Х5,2002 року випуску, р.н. [NUMBER] станом на 21.02.2022 року становила 335\~580 грн (а.с.53-63). Відповідно до Висновку експерта №31 від 11.03.2022 року за результатьами проведення судової автотоварознавчої експертизи з визначенням середньої ринкової вартості автомобіля за адвокатським запитом п. [PERSON] , середня ринкова вартість автомобіля марки ВАЗ, модель 21099, 2004 року випуску, р.н. [NUMBER] , станом на 21.02.2022 року становила 61\~220 грн. (а.с.64-70). Відповідно до ст. 17\~Закону України «Про власність», який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об`єдналися для спільної діяльності, є їх спільною частковою власністю, якщо інше не встановлено\~\~письмовою угодою. Розмір частки кожного визначається ступенем його трудової участі. В пункті 6\~рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 року № 5-рп/99\~зазначено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Як вбачається\~з матеріалів\~справи \~та враховуючи\~покази представників\~сторін ,\~за час\~спільного проживання\~та\~\~внаслідок спільної\~праці,\~\~сторони\~здійснювали будівництво\~ житлового\~будинку з\~господарськими та\~надвіриними спорудами\~на земельній\~ділянці площею\~0.25\~га по\~ [ADDRESS] ,\~які на\~праві власності\~належать [PERSON] \~та придбали\~автомобілі марки\~ BMW, модель Х5,2002 року випуску, р.н. [NUMBER] та марки ВАЗ, модель 21099, 2004 року випуску, р.н. [NUMBER] , а отже суд приходить до висновку, що\~\~спірний будинок ,земельна ділянка, автомобілі марки BMW та марки ВАЗ буди придбані, під час перебування позивача та відповідача у шлюбі.\~\~ Разом з тим, із наданих в суді пояснень представника відповідача, та відповідно до Рішення Городоцького районного суду Львівської області від 22.10.2019 року, яким розірвано шлюб між сторонами та яким, встановлено, що « сторони … понад чотири роки спільно не проживають» (а.с.10-11). Відповідно ч. 1\~ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України ,обставини, які визнаються учасниками справи,\~не підлягають\~доказуванню, якщо\~суд\~не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Процесуальним наслідком визнання в цивільному процесі однією зі сторін факту встановленим, є набуття фактом безспірного характеру і звільнення другої сторони від його доказування. Визнання певної обставини\~звільняє від обов`язку її доказування\~лише тоді, коли її визнали інша сторона, треті особи, представники сторін та третіх осіб. Якщо хоча б хтось з числа цих осіб, які беруть участь у справі обставину не визнає, вона потребує доказування. Згідно із\~ч. 2 ст. 82 ЦПК України\~відмова від визнання обставин приймається судом, якщо сторона, яка відмовляється, доведе, що вона визнала ці обставини внаслідок помилки, що має істотне значення, обману, насильства, погрози чи тяжкої обставини, або що обставини визнано у результаті зловмисної домовленості її представника з другою стороною. Про прийняття відмови сторони від визнання обставин суд постановляє ухвалу. У разі прийняття судом відмови сторони від визнання обставин вони доводяться в загальному порядку. Ще однією вагомою підставою звільнення від доказування є\~преюдиціальність обставин, існування або не існування якої встановлене судовим рішенням, що вступило в законну силу, у цивільній, господарській або адміністративній справі (ч. 5 ст. 82 ЦПК України). Преюдиціальність\~- це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акту, який вступив в законну силу. Обставини, встановлені рішенням суду\~у господарській, цивільній або адміністративній справі, що\~набрало законної сили,\~не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть\~участь ті самі особи або особа, щодо\~якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду\~у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили,\~не доказуються\~при розгляді іншої справи,\~проте можуть бути\~у загальному порядку\~спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Тобто, обставини встановлені рішенням суду не доказуються при розгляді інших справ, в яких беруть участь ті ж особи, або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Преюдиціальність дає привілей стороні у справі повторно не доказувати такі факти для обґрунтування своїх позовних вимог, а іншій стороні не дає права спростовувати ці факти іншими засобами доказування. Правило про преюдицію спрямовано не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив у законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду на їх дослідження та оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії. Дана позиція висвітлена в Постанові КГС ВС від 10.12.2019 по справі №910/6356/19). Дія преюдиції припиняється, коли попереднє преюдиціальне\~рішення, зокрема судове,\~скасовано в установленому порядку. Рішення суду від 22.10.2019 року відповідачкою оскаржено не було та набрало законної сили 25.11.2019 року, більш того, вона , як вбачається з вищеозначеного рішення « подала заяву, у якій не заперечила щодо розірвання шлюбу з позивачем, просила про розгляд справи у її відсутності», тобто погодилася із зазначеними у позові мотивами , проти таких не заперечила, фактів встановлених у рішенні суду не спростувала. Відповідно до ст.57 СК України, якщо шлюб не розірвано, але чоловік та дружина проживають окремо у зв`язку із фактичним припиненням шлюбних відносин, то майно набуте сторонами у цей період може бути за рішенням суду визнане роздільним, адже, для сімейних відносин має важливе значення не тільки формально зареєстрований шлюб, а й дійсні стосунки чоловіка та дружини. Якщо ж сторони фактично не складають однієї сім`ї, то на такі відносини не може поширюватись режим спільності майна подружжя. У разі спору, заінтересована сторона повинна довести у суді факт окремого проживання подружжя. Занаведеного, суд оцінює критично твердження представника позивача, про те, що автомобіль марки BMW, придбано за спільні з відповідачем кошти, оскільки, на момент придбання автомобіля марки BMW, модель Х5,2002 року випуску, р.н. [NUMBER] , а саме 12.02.2019 року, позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] не підтримували фактичних шлюбних відносин вже чотири роки, що встановлено рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 22.10.2019, відповідач проживав з іншою жінкою, що позивачка не заперечила, спільного господарства не вели, взаємних прав та обов`язків не мали, при цьому, зараз, представником позивача не надано у суді та судом не здобуто, що під час припинення шлюбних відносин, джерелом набуття автомобіля марки BMW були спільні кошти подружжя. Отже,\~ під час проживання в шлюбі, маючи спільні права т та обов`язки ,\~\~позивач та відповідач набули у\~\~власність будинок, земельну ділянку, що по [ADDRESS] та автомобіль марки ВАЗ,\~модель 21099,\~2004\~року випуску,\~р.н.\~ [NUMBER] , що відповідно до\~ст. 71 СК\~\~України\~надає підстави для висновку про визнання права спільної сумісної власності подружжя на вказане вище майно. Частиною першою\~статті 70 СК України\~передбачено, що в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Аналогічні висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 ( провадження № 14-325цс18). У ч. 2 п. 24\~постанови пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», зокрема вказано, що не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. З огляду на наведене слід зазначити, що майно, набуте подружжям за час шлюбу , належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Отже, житловий будинок по [ADDRESS] є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та підлягає поділу. У разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності житлового будинку, будівлі або споруди. Отже, перехід майнових прав до іншої особи зумовлює перехід до неї і прав на ту частину земельної ділянки, на якій безпосередньо розташований відповідний об`єкт нерухомості, та частини земельної ділянки, яка необхідна для його обслуговування. Вказані висновки викладені\~\~в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі №910/18560/16).\~\~\~\~ Виходячи з викладеного вище, суд дійшов висновку, що у зв`язку з визнанням за позивачем та відповідачем права спільної сумісної власності на будинок по [ADDRESS] , земельна ділянка, розташована під вказаним будинком,\~\~ яка належить [PERSON] на праві особистої приватної власності,\~\~також підлягає поділу , по 1/2 частині за кожним. Відповідно до\~ч.1,3\~ ст.і 358 ЦК України\~передбачено, що\~право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.\~Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.\~Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.\~У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до ст.364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183\~ ЦК України), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. За наведеного, оскільки транспортний засіб є неподільною річчю, спільне володіння та користування таким майном сторонами є неможливе, частка не може бути виділена в натурі, суд приходить до переконання, про визнання марки ВАЗ, модель 21099, 2004 року випуску, р.н. [NUMBER] спільною сумісною власністю подружжя, про залишення такого в особистій власності [PERSON] та стягнення як компенсації частки в майні подружжя за даний транспортний засіб в сумі від загальної вартості автомобіля марки ВАЗ, а саме: 30 610 грн. Щодо стягнення судових витрат понесених при подачі позову, а саме судового збору та витрат на правничу допомогу, то \~\~що в цій\~\~ частині суд приходть до наступного. За приписами\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. За змістом положень частин 1-3\~статті 137 ЦПК України\~указаної статті витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до долучеченої до матеріалів справи квитанції вартість надання [PERSON] правової допомоги алдвокатом [PERSON] становила 3000 грн.(а.с.29). Відповідно до ч. 3\~ст. 141 ЦПК України\~при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. За приписами ч. 8\~ст. 141 ЦПК України\~розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до ч.1\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З аналізу наведених норм процесуального права слідує, що судові витрати підлягають розподілу між позивачем та відповідачем (сторонами у позовному провадженні) у разі вирішення спору по суті, тобто при ухваленні судом остаточного рішення, оскільки саме тоді на суд покладається обов`язок вирішення питання щодо розподілу судових витрат з урахуванням приписів ч.ч. 3, 8\~ст. 141 ЦПК України\~та застосування пропорційності, що передбачено вимогами частин 1 та 2\~ст. 141 ЦПК України. Оскільки позовні вимоги суд задоволює частково, то стягнення понесених у позивачем у справі судових витрат, також підлягає до часткового задоволення. Суд приходить до переконання про необхідність стягнення з відповідача в користь позивача судового збору в сумі 11\~656 грн. 10 коп та витрат на правничу допомогу в сумі 3000 грн.

Outcome: partial