Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-22 00:00:00

19.04.2021 року позивач звернулася до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовною заявою до Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» (далі КП «ХТМ»), в якій просила зобов`язати КП «ХТМ» виконати умови: договору, укладеного з [PERSON] , та скарги, поданої позивачем від 20.02.2021 року; зобов`язати відповідача до виконання умов договору та скарги [PERSON] припинити нарахування боргу у сумі 7195,88 грн.; стягнути з КП «ХТМ» на її користь завдану моральну шкоду в сумі 5000,00 грн. Позивач посилається на те, що підставою для подання позовної заяви є невиконання КП «ХТМ» стосовно [PERSON] умов договору, неналежне виконання зобов`язань та недоліки у виконаних роботах або наданих послугах. Тому, вимоги відповідача до неї про наявність боргу в суму 7195,88 грн. станом на 01.04.2021 року за послуги теплопостачання необґрунтовані, оскільки порушують умови договору про надання населенню послуг теплопостачання укладеного з [PERSON] . У зв`язку з цим позивач звернувся до суду з позовною заявою та просив її задовольнити. 22.04.2021 року суддя Фрунзенського районного суду м. Харкова Мартинова О.М. позовну заяву [PERSON] залишила без руху. 14.05.2021 року суддя Фрунзенського районного суду м. Харкова Мартинова О.М. позовну заяву [PERSON] повернула позивача. Постановою Харківського апеляційного суду ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 14.05.2021 скасовано, справу направлено для продовження розгляду. 26.07.2021 року суддя Фрунзенського районного суду м. Харкова Мартинова О.М. постановила ухвалу про відкриття загального позовного провадження. 05.11.2021 року суд закрив підготовче провадження у справі та призначив її до судового розгляду по суті. Відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, Верховний суд розпорядженням від 08.03.2022 №2/0/9-22 змінив територіальну підсудність судових справ Фрунзенського районного суду м. Харкова на Октябрський районний суд м. Полтави. Відповідно до авторозподілу справа передана судді Октябрського районного суду м. Полтави Гольник Л.В. 22.09.2023 року суддя Октябрський районний суд м. Полтави Гольник Л.В. прийняла справу до свого провадження. У судове засідання позивач \~не з`явився, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, заяв, клопотань, відзиву до суду не подавав. Згідно з вимог статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтується позов, дійшов до такого висновку. Судом встановлено, що на підставі Договору дарування від 20.06.2020 року між [PERSON] та [PERSON] , остання набула право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] (т. 1, а.с. 188-189). [PERSON] є споживачами послуг з теплопостачання за адресою: [ADDRESS] . У житловому будинку по [ADDRESS] 15.11.2018 року встановлено та прийнято на комерційний облік КП «ХТМ» прилад обліку витрат теплової енергії на опалення. Прилад обліку теплової енергії знаходиться на балансі ЖБ ДП «ЖКК» ВАТ «Житлобуд-1». 30.10.2019 року прийнято на комерційний облік КП «ХТМ» індивідуальний прилад обліку теплової енергії на потреби опалення, встановлений на тепловому вводі у квартиру за адресою: [ADDRESS] . Між КП «ХТМ» та [PERSON] 01.01.2019 року укладено договір № 172/11780 про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води. Предметом даного договору є те, що Виконавець КП «ХТМ» зобов`язується своєчасно надавати Споживачеві відповідної якості послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, а споживач зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені договором (т. 1, а.с.153-165). 20.02.2021 року позивач подала на адресу відповідача скаргу, в якій просила здійснити перерахунок сум, нарахованих на послуги, починаючи з 30.10.2019 року (т. 1, а.с.13-16) КП «ХТМ» позивачу надало відповідь від 15.03.2021 року за № 2/0-2551/20/18, в якій відповідач надав детальну інформацію щодо застосування законодавства у сфері надання послуг з теплопостачання та з питання перерахунку суми за надані послуги (т.1, а.с.22-25). \~Закон України «Про теплопостачання» визначає основні правові, економічні та організаційні засади діяльності на об`єктах сфери теплопостачання та регулює відносини, пов`язані з виробництвом, транспортуванням, постачанням та використанням теплової енергії з метою забезпечення енергетичної безпеки України, підвищення енергоефективності функціонування систем теплопостачання, створення і удосконалення ринку теплової енергії та захисту прав споживачів та працівників сфери теплопостачання. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Відповідно до ст. 24 Закону України «Про теплопостачання» захист прав споживачів теплової енергії, а також механізм реалізації захисту цих прав регулюються цим Законом,\~Законом України\~«Про захист прав споживачів», іншими нормативно-правовими актами. Споживач теплової\~енергії має\~право на: отримання\~інформації щодо\~якості теплопостачання,\~тарифів,\~цін,\~порядку оплати,\~режимів споживання\~теплової енергії; отримання перерахунку за спожиту теплову енергію з урахуванням здійсненого авансового платежу та показань вузлів обліку теплової енергії протягом місяця після закінчення опалювального періоду. Відповідно до\~ст.\~25\~Закону України\~««Про теплопостачання»\~теплопостачальні,\~теплотранспортні і\~теплогенеруючі організації\~зобов`язані: здійснювати перерахунок за спожиту теплову енергію із споживачами з урахуванням авансового платежу та показань вузлів обліку теплової енергії протягом місяця після закінчення опалювального періоду. Закон України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» визначає засади забезпечення комерційного, у тому числі розподільного, обліку послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання та забезпечення відповідною обліковою інформацією споживачів таких послуг. Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, визначається та розподіляється між споживачами пропорційно до площі (об`єму) квартири (іншого приміщення) за\~методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства; Відповідно до п. 12 Правил надання послуг централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630 (зі змінами та доповненнями) у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) за умови здійснення власником, балансоутримувачем будинку та/або виконавцем заходів з утеплення місць загального користування будинку. У разі нездійснення таких заходів споживач не сплачує за опалення місць загального користування будинку. У разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії у багатоквартирному будинку, де окремі або всі квартири обладнані квартирними засобами обліку теплової енергії, споживачі, які не мають таких засобів обліку та які не передали виконавцю показання квартирних засобів обліку теплової енергії, оплачують таку послугу за показаннями будинкового засобу обліку теплової енергії пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири, не враховуючи витрати теплової енергії виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат тепла за показаннями усіх квартирних засобів обліку. Згідно зі статтями 4, 15, ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. В частині 2 статті 16 ЦК України визначені способи захисту цивільних прав та інтересів, якими може бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, інші способи відшкодування майнової шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. У відповідності до ч. 3 та ч. 4 ст. 12, ч. 1 та ч. 2 ст. 13, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За результатами розгляду порушеного спору визначається чи було на час пред`явлення позову порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене та в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний та ефективний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулося. В даному випадку саме на позивача покладений обов`язок обґрунтувати свої вимоги поданими до суду доказами, тобто довести, що його права та інтереси порушено, а тому потребують захисту. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Доказування не може\~ґрунтуватися\~на припущеннях. Отже, суд вважає, що позивачем не надано належні та допустимі докази порушення його права неналежним виконанням договору, зокрема нездійсненням перерахунку за надані послуги. Згідно із\~ст.23\~ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами\~статті 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених ч.2 цієї статті. Отже, моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. З огляду на вказане зобов`язання відшкодувати моральну шкоду виникає за наявності: а) моральної шкоди як наслідку порушення особистих немайнових прав або посягання на інші нематеріальні блага; б) неправомірних рішень, дій чи бездіяльності заподіювача шкоди; в) причинного зв`язку між неправомірною поведінкою і моральною шкодою; г) вини заподіювача шкоди. У справі, що розглядається позивач обґрунтовує заявлені вимоги тим, що порушення відповідачем її прав як споживача їй заподіяно моральну шкоду, яку вона оцінює у розмірі 5000 грн. Однак такі доводи позивача суд вважає необгрунтованими, оскільки позивачем не надано суду достовірних та достатніх доказів з приводу вказаних обставин, зазначених у позовній заяві. Згідно з частиною першою\~статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Всупереч означеній нормі позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту спричинення їм моральної шкоди, а так само й моральних або фізичних страждань у зв`язку з діями відповідача, не обґрунтував з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір такої шкоди, та чим це підтверджується, не підтвердив наявності причинного зв`язку між моральною шкодою і протиправними діями відповідача, а також вини останнього в її заподіянні. В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою. При цьому, зважаючи на характер спору, позивач не звільнений від обов`язку доведення позовних вимог про стягнення суми на відшкодування моральної шкоди. Таким чином, відповідно до вимог ч.1\~ст.1167 ЦК України\~у співвідношенні з вимогами ст. ст. 12,\~81 ЦПК України, позивач мав би довести: наявність моральної шкоди; наявність причинно-наслідкового зв`язку між рішенням відповідача та завданою позивачам моральною шкодою. Отже, порушення прав позивача, як споживача послуг, що могло призвести до страждань, позивачем суду не надано. Суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача про стягнення з відповідача на її користь моральної шкоди. Враховуючи вище викладене, суд приходить до переконання про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі. Враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору, то судові витрати покласти на державу.

Outcome: dismissed