Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-23 00:00:00

Позивач звернувся до Орджонікідзевського міського суду із позовною заявою до відповідача про позбавлення батьківських прав, встановлення піклування, призначення піклувальника та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Свої позовні вимоги мотивує тим, що відповідач свідомо ухиляється від виховання дитини [PERSON] , [INFO] . Життям дитини та здоров`ям не цікавиться, участі у вихованні та розвитку не бере, що є підставою для позбавлення останньої батьківських прав. Крім того, оскільки відповідач не перебувала у шлюбі, батька у неповнолітньої дитини не має, тому її дідусь [PERSON] просить встановити його опікуном над [PERSON] , [INFO] . Крім того, оскільки відповідач не допомагає матеріально утримувати доньку, позивач просить стягнути на свою користь аліменти на утримання дитини в розмірі частини зі всіх видів заробітку (доходу) відповідача. В підготовчому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити. В підготовче засідання відповідач не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, надала заяву, згідно якої позовні вимоги визнала в повному обсязі та просила провести розгляд справи за її відсутності. Повноважний представник Служби у справах дітей Виконавчого комітету Зеленодольської міської ради в підготовче засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, надала заяву про розгляд справи за їхньою відсутності. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У свою чергу, приписами ст.206 ЦПК України унормовано, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до п.11 Постанови Пленуму Верховного суду України №14 від 18.12.2009р. «Про судове рішення у цивільній справі», за змістом частини четвертої статті 174 ЦПК у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Як встановлено в судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи, [PERSON] . [INFO] зареєстрований та проживає в [ADDRESS] разом зі своєю дружиною [PERSON] , [INFO] та онукою [PERSON] , [INFO] . Відповідач [PERSON] , [INFO] , являється матір`ю [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] видане виконавчим комітетом Мар`янської сільської ради Апостолівського району Дніпропетровської області від 28.01.2008 р. Позивачу [PERSON] відповідач [PERSON] являється двоюрідною сестрою. [PERSON] в шлюбі не перебувала, батька у її доньки [PERSON] не має, відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] у графі батько запис зроблено зі слів матері [PERSON] , такої особи не існує. Допомогу як одинока мати отримувала до 01.07.2020 року. Відповідач [PERSON] з момента народження доньки проживала разом з позивачем однією родиною, її донька [PERSON] стала йому онукою. Дитина з самого народження проживала та проживає з позивачем за адресою [ADDRESS] , зареєстрована в будинку з 28.01.2008 року по теперішній час відповідно довідки № 039 від 15.09.2022 р. Відповідач [PERSON] , [INFO] , з моменту народження доньки, не відповідально ставилась до її виховання, а з серпня місяця 2019 року взагалі покинула родину позивача та проживає окремо, за весь цей час взагалі ніколи не спілкувалась з дитиною, не бере участі у вихованні дитини, взагалі не піклується про свою доньку, не цікавиться її здоров`ям, морально та матеріально не підтримує дитину. Ухиляється від обов`язку по вихованню своєї доньки, не проявляє батьківської турботи до неї. Не яким чином не намагається спілкуватися з донькою. Неодноразові бесіди з відповідачкою проте, що вона як мати повинена брати участь у вихованні дитини, піклуватись про свою доньку, цікавитись її здоров`ям, морально та матеріально її підтримувати, позитивного результату не дали. [PERSON] уже довгий час проживає разом із позивачем та бабусею [PERSON] за адресою [ADDRESS] та перебуває на утриманні позивача, участь у вихованні дитини та матеріальному забезпечені приймають тільки [PERSON] та бабуся [PERSON] . На теперішній час [PERSON] забезпечена всім необхідним, умови проживання та утримання відповідають всім нормам. Відповідно до довідки № 249 від 05.12.2022 року. [PERSON] , навчається в 9 класі Марянського ліцею Зеленодольської міської ради Криворізького району Дніпропетровської області. Відповідно до характеристики на [PERSON] , остання навчається дуже добре, вихованням [PERSON] займаються бабуся [PERSON] та [PERSON] , мати [PERSON] контакту із навчальним закладом, де навчається дитина, не підтримує, із вчителями не спілкується. Отже відповідачка ухиляється від виконання своїх обов`язків, що виражається, зокрема, у тому що вона не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, а саме: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини: не спілкується із дитиною взагалі, що порушує нормальне самоусвідомлення дитини: не виявляє інтересу до її внутрішнього світу: не створює умов для отримання нею освіти. Дитина проживає разом з позивачем увесь цей час виховує її самостійно, створює їй належні умови виховання, утримує її, купує одяг, взуття та інші речі, необхідні для нормального розвитку дитини, забезпечує навчання. Всі питання щодо виховання вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку відповідачки. Дитина знаходиться на повному утриманні позивача. Згідно характеристики [PERSON] позитивно характеризується, на обліку лікаря психіатра та нарколога не перебуває. Крім того, як вбачається із висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Зеленодольської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , орган опіки та піклування виконавчого комітету Зеленодольської міської ради дійшов висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно неповнолітньої [PERSON] , [INFO] . Крім того, як вбачається із висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Зеленодольської міської ради про доцільність встановлення опіки, орган опіки та піклування виконавчого комітету Зеленодольської міської ради дійшов висновку щодо доцільності встановлення піклування [PERSON] над неповнолітньої [PERSON] , [INFO] . Нормами Сімейного кодексу України встановлено, що кожний із батьків зобов`язаний піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов`язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Відповідно до ч.2 ст.150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ч.2 ст.141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею (ч.2 ст.157 СК України). Згідно ч.4 ст.155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, установленої законом. Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. У відповідності до п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно із ст.165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. У відповідності до п.16 Постанови Пленуму ВСУ №3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав", ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно із ст.3 "Конвенції про права дитини", прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 р. (набрала чинності для України 27 вересня 1991 р.), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Частина 2 статті 171 СК України визначає, що дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Відповідач, згідно наданої заяви, позивні вимоги визнала. На підставі викладеного, зважаючи на те, що відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками та ухиляється від виховання доньки, суд приходить до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , отже вважає позов в частині позбавлення батьківських прав є обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення. Відповідно до ст.63 Цивільного кодексу України, опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повного цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Частиною 4 ст.167 Сімейного кодексу України передбачено, що якщо дитина, батьки якої позбавлені батьківських прав, не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід. повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових, мов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» діти, позбавлені батьківського піклування, - діти, які залишилися без піклування батьків у зв'язку з позбавленням їх батьківських прав, відібранням у батьків без позбавлення батьківських прав, визнанням батьків безвісно відсутніми або недієздатними, оголошенням їх померлими, відбуванням покарання в місцях позбавлення волі та перебуванням їх під вартою на час слідства, розшуком їх органами Національної поліції, пов`язаним з відсутністю відомостей про їх місцезнаходження, тривалою хворобою батьків, яка перешкоджає їм виконувати свої батьківські обов`язки, а також діти, розлучені із сім`єю, підкинуті діти, батьки яких невідомі, діти, від яких відмовилися батьки, діти, батьки яких не виконують своїх батьківських обов`язків з причин, які неможливо з`ясувати у зв`язку з перебуванням батьків на тимчасово окупованій території України або в зоні проведення антитерористичної операції, та безпритульні діти. На підставі викладеного, беручи до уваги те, що відповідач позовні вимоги визнала в повному обсязі, суд прийшов до переконання про задоволення позовних вимог в частині призначення опікуна. Крім того, відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Статтею 180 Сімейного кодексу України, передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Декларація прав дитини (прийнята резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року) передбачає, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості. Згідно ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією від 21 грудня 1995 року) ратифікованої Постановою ВР №789-XII від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Проте, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Позивач просить стягнути з відповідача на свою користь на утримання доньки аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання доньки. На підставі викладеного, суд приходить до переконання про задоволення позовних вимог в частині стягнення аліментів.

Outcome: approved