Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-17 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін: [PERSON] звернулася до суду вищевказаним позовом, в якому просить визнати за неюправо власності на спадкове майно за законом, після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , та матері [PERSON] , яка померла [INFO] , а саме на: земельну ділянку площею 0,9068 га (кадастровий номер 2622855300:02:001:0289), яка розташована на території Войнилівської селищної ради Калуського району Івано-Франківської області, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ІІ-ІФ №013279. Свою позовну заяву мотивує тим, що її батьки [PERSON] та [PERSON] проживали у своєму будинковолодінні разом з нею по [ADDRESS] . Відповідачем по справі є її рідна сестра [PERSON] , яка на час смерті батьків проживала окремо від них. 04.02.2001 помирає їхній батько [PERSON] , провівши похорони батька, вони з мамою продовжували проживати в даному будинковолодінні по день смерті останньої. 29.05.2008 помирає їхня мати [PERSON] , провівши її похорони, вона продовжує проживати по даний час за вищевказаною адресою. Так як відповідач не претендувала на майнові права спадкодавців [PERSON] та [PERSON] , то відповідно вона в нотаріальну контору з цього приводу не зверталася. Таким чином, проживаючи разом із спадкодавцями [PERSON] та [PERSON] , вона прийняла їх спадкове майно, але до нотаріуса з цього приводу за видачею свідоцтва про право на спадщину по закону не зверталася. Із спадкового майна у спадкодавця [PERSON] були тільки заощадження у вигляді грошових коштів в установах банку та земельний пай. Тому в 2008 році вона звернулася до нотаріальної контори з приводу видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на грошові вклади спадкодавця [PERSON] , після його смерті, які зберігалися в Ощадному банку України, і отримала з цього приводу свідоцтво про право на спадщину. На земельну ділянку (пай), вони з мамою не звертались за видачею свідоцтва на спадщину, так як на той час не змогли знайти сам державний акт, яким підтверджувалось право власності батька на цю земельну ділянку. Після смерті матері у 2008 році, проживаючи з нею, вона також звернулася до нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право на спадщину після її смерті не зверталась, так як були відсутні правовстановлюючі документи на її майнові права. Проте в жовтні 2023, зібравши необхідні документи на земельну ділянку спадкодавця [PERSON] , вона звернулася до нотаріуса з відповідною заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька на його майно, яке складалося із земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 0,9068 га, яка знаходиться на території Войнилівської селищної ради, яка згідно копії державного акту серія ІІ-ІФ №013279 належала спадкодавцю [PERSON] . Проте постановою державного нотаріуса від 31.10.2023 їй було повідомлено, що видати свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON] , який помер [INFO] неможливо, так як в правовстановлюючому документі про право приватної власності на землю, виданому на ім`я спадкодавця [PERSON] , вказано, що воно видано 26.04.2001, тобто 3 місяці після смерті спадкодавця. Крім того, спадкоємцем за законом після смерті чоловіка була його дружина - [PERSON] , яка на день смерті спадкодавця була також зареєстрована разом із спадкодавцем по одній адресі, яка також фактично прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав в зв`язку зі смертю. З цього приводу після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , вона також звернулася до нотаріуса, щодо видачі свідоцтва про право на спадщину на частину цієї ж земельної ділянки, яку мати також прийняла, але не оформила свої спадкові права. Проте, нотаріусом також було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через те, що право власності на спадкове майно, яке прийняла спадкодавець [PERSON] від свого чоловіка [PERSON] , було видано 26.04.2001, тобто після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . У зв`язку з цим вона змушена звернутись із позовом до суду про визнання права власності на спадкове майно. Представник позивачки адвокат Кобзан Р.М. подав до суду заяву, згідно з якою позовні вимоги підтримує та просить їх задоволити, а розгляд справи здійснювати за його та позивачки відсутності. Відповідачка подала до суду заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги визнає повністю та не заперечує щодо їх задоволення, оскільки сестра [PERSON] фактично прийняла спадщину після смерті батьків, яка складається з паю, що належав батькові. Розгляд справи просить проводити без її участі. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: ухвалою суду від 28.12.2023 відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання в порядку загального позовного провадження, встановлено відповідачу строк п`ятнадцять днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання заяви із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзиву на позов. 11.01.2024 відповідачка подала до суду заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги визнає повністю та не заперечує щодо їх задоволення, оскільки сестра [PERSON] фактично прийняла спадщину після смерті батьків, яка складається з паю, що належав батькові. Розгляд справи просить проводити без її участі. 18.01.2024 представник позивачки адвокат Кобзан Р.М. подав до суду заяву, згідно з якою позовні вимоги підтримує та просить їх задоволити, а розгляд справи здійснювати за його та позивачки відсутності. Частиною 1 статті 206 ЦПК України встановлено, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу (ч. 4 ст. 200 ЦПК України). Враховуючи, що відповідачка позов визнала, визнання нею позову не суперечить інтересам сторін, тому суд приймає визнання позову відповідачки та приходить до висновку про можливість ухвалення рішення про задоволення позову. Крім цього, відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, про що складено відповідну довідку. Таким чином, виходячи з поданих заяв, судом розглядається справа за наявними доказами у відсутності сторін без фіксування звукозаписувальним технічним засобом. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 05.02.2001 (а.с. 11). [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 01.06.2008 (а.с. 16). Факт родинних відносин між позивачкою та відповідачкою, які є рідними сестрами, а також померлими [PERSON] та [PERSON] , які є їхніми батьками, підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] від 23.01.1961, [NUMBER] від 24.01.1974 та свідоцтвами про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 16.02.1980, № [NUMBER] від 04.02.1978 (а.с. 6, 7, 9, 10). Відповідно до довідки, виданої виконкомом Войнилівської селищної ради, від 01.12.2023 № 377 на день смерті [PERSON] , який помер [INFO] , у домогосподарстві в [ADDRESS] були зареєстровані і проживали: [PERSON] - голова двору, [PERSON] - дружина, [PERSON] - дочка, проживає по даний час, [PERSON] - зять, проживає по даний час (а.с. 12). [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 30.03.2008 після смерті [PERSON] на спадкове майно, яке складається з грошових вкладів рахунків № [NUMBER] , належних спадкодавцю (а.с. 14). Відповідно до довідки, виданої виконкомом Войнилівської селищної ради, від 01.12.2023 № 378 на день смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , у домогосподарстві в [ADDRESS] , були зареєстровані і проживали: [PERSON] - голова двору, [PERSON] - дочка, проживає по даний час, [PERSON] - зять, проживає по даний час (а.с. 17). Постановою в.о. державного нотаріуса Федини А.М. від 31.10.2023 [PERSON] було повідомлено, що видати свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , неможливо, так як правовстановлюючий документ про право приватної власності на землю виданий на ім`я спадкодавця [PERSON] після смерті останнього. Крім того, спадкоємцем за законом після смерті чоловіка була його дружина - [PERSON] , яка на день смерті спадкодавця була також зареєстрована разом із спадкодавцем по одній адресі, яка також фактично прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав у зв`язку із смертю (а.с. 18). Листом приватного нотаріуса Лесик В.Б. від 27.11.2023 № 565/02-14 [PERSON] повідомлено, що видати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав після смерті чоловіка [PERSON] , на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,9068 га неможливо, оскільки, державний акт на право приватної власності на землю, виданий Войнилівською селищною радою після смерті [PERSON] (а.с. 19). [PERSON] на підставі рішення Войнилівської селищної ради народних депутатів від 30.11.1995 № 5 було передано у власність земельну ділянку розміром 40 умовних кадастрових гектарах на території Войнилівської селищної ради, що підтверджується сертифікатом серії ІФ №86 від 26.12.1995 (а.с. 20). Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ІФ № 013327 від 26.04.2001 [PERSON] на підставі рішення сесії Войнилівської селищної ради народних депутатів від 24.11.2000 передається у приватну власність земельна ділянка площею 0,91 га в межах згідно плану. Земельна ділянка розташована на території Войнилівської селищної ради (а.с. 21). Згідно з довідкою Войнилівської селищної ради від 13.11.2023 за № 358 вищевказана земельна ділянка площею 0,91 га відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серія ІІ-ІФ №013279 від 26.04.2001 належала [PERSON] , що помер [INFO] і є паєм (земельною ділянкою для ведення товарного с/г виробництва) (а.с. 22). Відповідно до витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку від 07.09.2023 даній ділянці присвоєно кадастровий номер 2622855300:02:001:0289 (а.с. 23-25). Таким чином між сторонами виник спір з приводу визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] та [PERSON] . Оцінка суду: дослідивши письмові докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. Згідно з правовим висновком Верховного Суду України, який міститься у постанові Судової палати у цивільних справах від 18 лютого 2015 року у справі № 6-244цс14, за правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує її право власності. Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» спадкові правовідносини регулюються нормами ЦК України після 1 січня 2004 року, якщо спадщина відкрилась до 1 січня 2004 року, то такі правовідносини регулюються нормами ЦК УРСР в редакції 1963 року. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 0,9068 га (кадастровий номер 2622855300:02:001:0289), яка розташована на території Войнилівської селищної ради Калуського району Івано-Франківської області, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІІ-ІФ №013279. Оскільки спадщина відкрилась до 01 січня 2004 року, тому до відносин спадкування суд застосовує норми ЦК УРСР 1963 року. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця (стаття 525 ЦК УРСР). Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до вимог ст. 548 ЦК УРСР для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв; прийнята спадщина визнавалася належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Частиною першою статті 1225 ЦК України передбачено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно з пунктом «г» частини першої статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Відповідно до пунктів 16, 17 Перехідних положень Земельного кодексу України громадянам - власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю. Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними прав вимоги на відведення земельної частки (пай) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай), є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Таким чином, після смерті [PERSON] по частці належної йому земельної ділянки (паю) шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном у порядку п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР успадкували його донька - позивачка по справі [PERSON] , та його дружина [PERSON] як спадкоємці за законом першої черги. [INFO] померла [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина на частку вищевказаної земельноїділянки. Згідно зі ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Статтями 1217 та 1223 цього Кодексу встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1223 ЦК Кодексу право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно зі ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. Відповідно до ст.ст. 1261 та 1265 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину, або не прийняти її. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї. Таким чином, позивачка, будучи спадкоємцем першої черги за законом після смерті матері [PERSON] вважається такою, що прийняла спадщину на частку належної їй земельної ділянки (паю), оскільки проживала спільно зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та протягом строку, передбаченого ст. 1270 ЦК України, не заявила про відмову від спадкового майна. Крім позивачки, інших спадкоємців, які б звернулись до нотаріуса зі заявою про прийняття спадщини в порядку ст. 1269 ЦК України, та спадкоємців, передбачених ст. 1261 ЦК України, які претендують на обов`язкову частку в спадщині, передбачену ст. 1241 ЦК України, а також проживаючих із спадкодавцем однією сім`єю без укладення шлюбу, немає. Спадковий договір від імені спадкодавця не укладався. За таких обставин, враховуючи, що [PERSON] є спадкоємцем за законом першої черги після смерті батьків, яка проживала зі спадкодавцями на час відкриття спадщини та від спадкового майна не відмовлялася, беручи до уваги, що відповідачка позов визнає, суд приходить до висновку, що є достатні підстави для задоволення позовної заяви та визнання за нею в порядку спадкування за законом право власності на земельну ділянку площею 0,9068 га (кадастровий номер 2622855300:02:001:0289), яка розташована на території Войнилівської селищної ради Калуського району Івано-Франківської області. На підставі викладеного ст.ст. 525, 529, 548, 549 ЦК УРСР, ст.ст. 16, 392, 1217, 1220, 1223, 1241, 1258, 1261, 1265, 1268, 1269, 1270, 1296 ЦК України, ст. 81, п. 16, 17 Перехідних положень ЗК України, ст.ст. 13, 81 ЦПК України,

Outcome: approved