Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-14 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] , у якому просить стягнути з відповідача на його користь 240376,20 грн заборгованості за договором позики, по курсу НБУ, що еквівалентно 60000,00 Євро станом на день подачі позову. На обґрунтування позову зазначає, що 14 травня 2021 року до нього звернувся [PERSON] з проханням позичити йому 6000 Євро. Враховуючи, що він добре знав [PERSON] і в нього на той час була така сума грошей, він погодився позичити йому 6000 Євро за умови повернення йому зазначеної суми до 25 грудня 2021 року. Саме на цих умовах між ними було укладено договір позики. На підтвердження передачі грошей відповідач власноруч написав розписку і отримав грошові кошти. Однак відповідач свої зобов`язання, відповідно до умов договору позики та боргової розписки в строки не виконав. Він неодноразово звертався до відповідача з вимогою повернути кошти, однак [PERSON] його вимоги не виконав та гроші не повернув, що стало підставою для звернення до суду. Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 22 вересня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного провадження та призначено судове засідання. 19 жовтня 2023 року представник позивача [PERSON] адвокат Кісь О.Р. подала уточнену позовну заяву, в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача борг за договором позики від 14 травня 2021 року в сумі 6000 Євро та 3 % річних в розмірі 11 143,00 грн. У судове засідання позивач [PERSON] не прибув, однак його представник адвокат Кісь О.Р. подала заяву про розгляд справи у її відсутності та відсутності її довірителя, заявлені вимоги підтримує, просить їх задовольнити, у разі неявки відповідача згідна на заочний розгляд справи. У судове засідання відповідач [PERSON] не прибув, про розгляд справи повідомлявся належним чином, а саме шляхом надіслання судової повістки рекомендованим повідомлення про вручення на його адресу та розміщенням оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті Яворівського районного суду Львівської області. Також про причини неявки суд не повідомив, своїх заперечень та відзиву на позов не подав. Відповідно до ч. 1 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце проведення судового засідання, однак у таке без поважних причин не з`явився, не повідомив причини неявки, не подав відзиву, а також позивач не заперечує проти заочного вирішення справи. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про можливість вирішення справи на підставі наявних у ній доказів з постановленням заочного рішення. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 2\~ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України\~у зв`язку з неявкою у судове засідання учасників справи. Частиною четвертою ст. 268 Цивільного процесуального\~кодексу України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. У частині п`ятій ст. 268 Цивільного процесуального\~кодексу України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 10 січня 2024 року, є дата складення повного судового рішення 15 січня 2024 року. Оцінивши доводи позовної заяви, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, зважаючи на таке. Відповідно до ст.ст.\~15,\~16 Цивільного кодексу України\~кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Одним із способів захисту цивільних прав може бути примусове виконання обов`язку в натурі. Згідно з\~ст. 1046 Цивільного кодексу України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до\~ст. 1047 Цивільного кодексу України\~договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Борговим документом, що підтверджує укладання договору позики між відповідачем та позивачем є розписки, які посвідчують передання йому визначеної грошової суми. Таким чином, так як договір позики це односторонній договір, то у відповідача виник обов`язок повернути позикодавцю грошові кошти у такій самій сумі, відповідно до\~ст. 1049 Цивільного кодексу України. Письмова форма договору позики через його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Статтею 1049 Цивільного кодексу України\~передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі №6-63цс13, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідно до\~ст. 631 Цивільного кодексу України\~строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Згідно з\~ст. 530 Цивільного кодексу України\~якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 610 Цивільного кодексу України\~передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до\~ст. 625 Цивільного кодексу України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Судом встановлено, що 14 травня 2021 року [PERSON] отримав в борг у [PERSON] грошові кошти в сумі 6000 Євро, які зобов`язався повернути до 25 грудня 2021 року, про що написав письмову розписку. Надав позивачу оригінал відповідної розписки, доданої до позовної заяви. Також, позивач стверджує, що на день звернення в суд відповідач [PERSON] борг в сумі 6000 Євро, йому не повернув, чим порушив вимоги\~ст. 1049 Цивільного кодексу України\~та зобов`язання по вищевказаному договору. В свою чергу відповідач жодних пояснень та доказів на спростування таких тверджень позивача не надав. Також суд звертає увагу, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року (справа № 373/2054/16-ц) вказала, що на законодавчому рівні відсутня заборона на стягнення боргу за договором позики в іноземній валюті. Таким чином, у разі ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті стягувачу має бути перерахована саме іноземна валюта, визначена судовим рішенням, а не її еквівалент у гривні. Перерахування суми у національній валюті України за офіційним курсом НБУ не вважається належним виконанням. Крім того, аналогічні висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц, від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц. Отже, враховуючи наявність письмової розписки, відсутність будь-яких заперечень та пояснень відповідача щодо спростування позовних вимог, а також відсутності доказів повернення [PERSON] позичених коштів, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення суми позики в розмірі 6000 Євро є підставними та підлягають задоволенню. Крім того,\~відповідно до\~ч.\~2\~ст.\~625\~Цивільного\~процесуального кодексуУкраїни боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний слатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тому суд вважає, що з відповідача підлягає також стягненню три проценти річних від простроченої суми в розмірі 11143 грн 00 коп. Зважаючи на те, що наданий розрахунок стороною відповідача не спростовано, тому суд приймає такий до уваги. Згідно з ч. 1\~ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За подання позовної заяви [PERSON] сплатив судовий збір в розмірі 2403 грн 77 коп, що підтверджується квитанцією № 0.0. 3197071326.1 від 14 вересня 2023 року. Судовий збір сплачено в розмірі, встановленому\~ст. 4 Закону України «Про судовий збір». Оскільки суд ухвалив рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, з [PERSON] слід стягнути на користь [PERSON] судові витрати із сплати судового збору в розмірі 2403 гривень 77 копійок.

Outcome: approved