Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-21 00:00:00

Позивач - [PERSON] , через свого представника - адвоката Шкред А.О., звернулася до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначила наступне. З 19 вересня 2015 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] . Від даного шлюбу вони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Починаючи з 2023 року шлюбні відносини між сторонами стали напруженими, а у вересні цього року відповідач виїхав з квартири, у якій проживали сторони, і почав проживати окремо. З жовтня дитина проживає з позивачкою і знаходиться на її утриманні, при цьому відповідач ухиляється від утримання дитини, матеріальної допомоги добровільно не надає. Разом із цим, він є працездатним чоловіком, інших осіб на його утриманні немає, а тому має можливість надавати фінансову допомогу на утримання їхнього сина. Крім цього, позивач зазначила, що 25.10.2023 р. нею подано позов про розірвання шлюбу з відповідачем, на даний час шлюб між сторонами не розірвано. На підставі викладеного, позивач просить суд стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання дитини: [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Також, позивач просить стягнути з відповідача на її користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000,00 грн. Ухвалою судді від 09.11.2023 р. було відкрито провадження у даній справі і її розгляд був призначений за правилами спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Копія даної ухвали разом із позовом та доданими до нього матеріалами була направлена відповідачу, та роз`яснено його право на подання відзиву та заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. 30.11.2023 року відповідачем, через свого представника - адвоката Пугаченко С.Ю., було подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач позовні вимоги визнав частково, а саме вважає обґрунтовано, розумно та справедливо визначити аліменти у розмірі частини від заробітку (доходу) щомісячною. Також, відповідач просив суд при визначені розміру аліментів врахувати його стан здоров`я, зокрема, наявність у нього хронічних захворювань, які потребують постійного лікування, призупинення дії трудового договору з ТОВ «Сервісний центр «Металург», у зв`язку із повномасштабним вторгненням рф на територію України, де він працював, і у зв`язку із цим втратив стабільний дохід, його проживання разом із матір`ю, яка є пенсіонеркою і яку він утримує. Крім того, відповідач вважає, що позивачем не доведено та матеріали справи не містять доказів про спроможність ним сплачувати аліменти у заявленому нею розмірі. Окрім вищевикладеного, відповідач просив суд зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу з 15 000,00 грн. до 3 000,00 грн., посилаючись на не співмірність витрат щодо складності справи. А також просив стягнути з позивачки його витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000,00 грн. 19.12.2023 року позивачем, через свого представника Шкред А.О. , було подано відповідь на відзив, в якому позивач не погодилася з доводами, викладеними у відзиві відповідача, посилаючись на те, що відповідачем не надано належних доказів на підтвердження його стану здоров`я, який би не дозволяв йому сплачувати аліменти у розмірі 1/3 частки від доходу, а також не підтверджено наявність у нього інших утриманців, окрім малолітнього сина [PERSON] , та його скрутний матеріальний стан. На думку представника позивача, відповідач спроможний сплачувати аліменти на утримання дитини у заявленому розмірі. Також представник позивача заперечувала щодо зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу через те, що заявлені вимоги відповідають складності справи та виконаним адвокатом обсягом робіт. Щодо вимогам відповідача про відшкодування йому витрат на професійну правничу допомогу, то представник позивача заперечувала, мотивуючи тим, що такі витрати є недоведеними. 21.12.2023 року, відповідачем, через свого представника - адвоката Пугаченко С.Ю., були подані заперечення на відзив, у яких відповідач зазначив, що викладені доводи позивача у відповіді на відзив є необґрунтованими та не підтвердженими доказами. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, з`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, та дослідивши надані сторонами письмові докази, оцінивши їх у супкупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Згідно ч.ч. 7-9 ст. 7 Сімейного кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини. У відповідності до ст.ст. 180, 182 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Згідно ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом, а відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, та роз`яснень, викладених в п. 17 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд може визначити розмір аліментів в твердій грошовій сумі. При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст. ст. 183, 184 СК України. Згідно ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При цьому розмір аліментів визначається судом з урахуванням обставин, що мають істотне значення (ст. 182 СК України). З аналізу вищевказаних правових норм вбачається, що розмір частки від заробітку (доходу), що приходиться на утримання дитини, законом не встановлюється, а визначається судом у кожному конкретному випадку стягнення аліментів з урахуванням обставин, які передбачені у ст. 182 СК України. Визначаючи частку заробітку (доходу) відповідача яка буде стягуватися як аліменти на дитину суд враховує, зокрема, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів. Так, із наданих відповідачем доказів вбачається, що він має ряд хронічних захворювань, у зв`язку з чим потребує постійного лікування, за станом здоров`я відповідач був знятий з військового обліку у 2016 році. Дане підтверджується наявними у матеріалами справи і дослідженими судом копіями довідок та виписки з медичної карти, та копією тимчасового посвідчення № [NUMBER] . Судом також встановлено, що відповідач має мінливий та нерегулярний дохід, оскільки наказом ТОВ «Сервісний центр «Металург» № СЦМ-22-Н175/01 від 19.07.2022 року, де останнім часом працював відповідач, призупинено з ним дію трудового договору з 18.07.2022 року до відновлення можливості надати і виконувати роботу або до припинення чи скасування воєнного стану. Із матеріалів справи вбачається, що відповідач зареєстрований та проживає у кімнатах [ADDRESS] , які були ним приватизовані разом із його матір`ю [PERSON] , на підставі свідоцтва про право власності на житло від 26.12.2017 р. Доказів наявності у власності відповідача іншого нерухомого майна, аніж вказане, матеріали справи не містять. Визначаючи розмір аліментів на дитину, суд, серед іншого, враховує також і стан здоров`я дитини, зокрема, те, що позивачем та її представником не надано доказів того, що дитина має якісь хронічні захворювання і потребує через це додаткових витрат. Суд також враховує і те, що позивачем та її представником не обгрунтовано необхідність стягнення аліментів саме у розмірі 1/3 частини заробітку/доходу відповідача, не вказано та не підтверджено належними та допустимими доказами щомісячні витрати позивачки на утримання дитини, іі матеріальний стан. Між тим, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Таким чином, суд, враховуючи рівний обов`язок батьків щодо утримання дитини, а також виходячи з положень ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 р., яка визначає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої дитини в розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову. Суд вважає необхідним зазначити, що позивачка не позбавлена у подальшому права звернення до суду із позовом про збільшення розміру аліментів, стягнення додаткових витрат на дитину у разі зміни матеріального стану відповідача, а відповідач, за наявності для того відповідних підстав, має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. Що стосується розподілу судових витрат, то суд дійшов такого висновку. Відповідно до п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 133 ЦПК України). Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, віднесено витрати на професійну правничу допомогу. У ч. 1 ст. 59 Конституції України закріплено право кожного на правову допомогу. Пунктом 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» визначено, що адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Визначення договору про надання правової допомоги міститься в ст. 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Відповідно до ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ст. 141 ЦПК України. Зокрема, частиною другою вказаної статті встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності). Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі N 755/9215/15-ц). Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява N 19336/04, § 268)). У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece, заява N 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з "гонораром успіху". ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55). Відтак, враховуючи складність справи та обсяг доказів у справі, співмірність до категорії справи, критерію реальності адвокатських витрат, фінансовий стан обох сторін, а також часткове задоволення позову, суд доходить висновку, що достатнім та таким, що відповідає критеріям розумності, буде доцільно встановити розмір витрат, які необхідно стягнути з відповідача на користь позивача у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу - 5 000 грн., а з позивача на користь відповідача стягнути витрати на правову допомогу в розмірі 3 000 грн. Доказів, які б спростовували вищевикладене, судом не здобуто. У відповідності до ч. 6 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1 211,20 грн.

Outcome: partial