Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-23 00:00:00

18.11.2023р. до суду заявлено позов, у якому позивач просить щомісячно стягувати з нього на користь відповідачки для утримання їх сина [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1/8 частини його заробітку на дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до повноліття дитини, оскільки відповідно до виконавчого листа Гайсинського районного суду Вінницької області №129/889/17 від 18.04.2017 р. з нього щомісячно на користь відповідачки стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі по 1/4 частині від усіх видів його доходів на дитину, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 16.03.2017р. і до повноліття дитини. Позовні вимоги обґрунтував тим, що в шлюбі з [PERSON] у них [INFO] народився син [PERSON] , на утримання якого за рішенням Гайсинського районного суду Вінницької області від 10.04.2017р. з нього на користь відповідачки [PERSON] стягуються аліменти в розмірі по 1/4 частини усіх видів його доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. На час винесення рішення судом прийнято до уваги, визнання ним заявленних позовних вимог та те, що він мав постійне місце роботи та був неодружений, однак 21.07.2022 р. ним було укладено шлюб із [PERSON] , яка є особою з інвалідністю ІІІ групи та за станом здоров`я не може працювати, таким чином змінився його сімейний стан та як наслідок змінився також матеріальний стан, і він не має змоги сплачувати аліменти в розмірі по 1/4 частині усіх видів доходів на дитину, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, тому він змушений звертатися до суду із вимогами про зменшення розміру аліментів у частці, яка визначена рішеннями про стягнення аліментів, із 1/4 частині усіх видів доходів на дитину на 1/8 частину усіх видів доходів на дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. Позивач в судове засідання не з`явився, письмово просив вимоги позову задовільнити з наведених в позовній заяві підставах, справу розглядати без нього (а.с.25). Відповідачка в судове не з`явилася, подала письмово заяву в якій заперечила проти задоволення позову повністю, справу просила розглянути у її відсутність (а.с.28). З урахуванням позиції сторін та досліджених матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити з таких мотивів і підстав. У шлюбі [PERSON] та [PERSON] [INFO] народився син [PERSON] . Відповідно до рішення Гайсинського районного суду Вінницької області №129/889/17 від 10.04.2017р. з нього щомісячно на користь відповідачки стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі по 1/4 частині від усіх видів його доходів на дитину, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 16.03.2017р. і до повноліття дитини. Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. У ч.ч.7,8 ст. 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно із статтею 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно положень ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Верховний Суд України в Постанові від 05 лютого 2014 року в справі № 6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. На підтвердження своїх вимог щодо зменшення розміру аліментів, позивач вказує на те, що у нього з моменту винесеного рішення про стягнення аліментів змінився сімейний стан, а також на його утриманні перебуває дружина, яка є особою з інвалідністю ІІІ групи, у зв`язку із чим потребує належного матеріального забезпечення, а коштів на забезпечення родини не вистачає. Верховний Суд України в Постанові від 16.09.2020 року в справі № 565/2071/19 дійшов висновку, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому, такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів. Тому зміна сімейного стану позивача, а саме одруження, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів, а наявність у дружини позивача інвалідності ІІІ групи також не дає підстав для зміни розміру аліментів, оскільки вона має отримувати пенсію по інвалідності. Окремо слід звернути увагу на те, що згідно із ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що позивач переконливих доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги не надав, а також обставини, що наводить позивач в обґрунтування та на підтвердження заявлених вимог, в розумінні вищезазначених норм матеріального закону (ст. 192 СК України), на думку суду, не є істотними та достатніми для зменшення визначеного за рішенням суду розміру аліментів, та слугувати самостійними підставами для зменшення їх розміру не може, крім того, розмір стягуваних аліментів за рішенням суду за традиційною та усталеною практикою судів є мінімальним - частина всіх видів доходів на утримання дитини, тому достатніх та законних підстав для зменшення розміру аліментів немає, а тому в задоволенні позову необхідно відмовити. Висновки суду підтверджуються такими доказами. -копією рішення Гайсинського районного суду № 129/889/17 від 10.04.2017 р., відповідно до якого з [PERSON] щомісячно на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі по 1/4 частині від усіх видів його доходів на дитину, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16.03.2017р. і до повноліття дитини (а.с.6); -копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 21.07.2022р., відповідно до якого 21.07.2022р. зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , якій після реєстрації шлюбу присвоєно прізвище « [PERSON] » (а.с.7); -довідкою до огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААГ від 259292, виданою [PERSON] , випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого кардіологічного відділення для хворих на інфаркт міокарда № 4664 від 02.01.2023 р., квитанціями за ліки, згідно з якими [PERSON] має статус особи з інвалідністю ІІІ групи , інвалідність встановлена до 01.11.2024 р. (а.с.9,1011,14-16); -довідкою про доходи №1453 від 17.10.2023р., виданою військовою частиною [NUMBER] , відповідно до якої [PERSON] проходить військову службу та його доходи, які були перераховані на його картковий рахунок за шістнадцять місяців (з травня 2022р. по вересень 2023р.) склали в загальній сумі 647969,99 грн., утримано аліментів за виконавчим листом за той самий період 188229,61 (а.с8). Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір у разі відмови в позові покладається на позивача, а посилання на звільнення від сплати судового збору як учасника бойових дій суд до уваги не бере, оскільки відповідно до п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються учасники бойових дій лише у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав як учасників бойових дій, а не під час вирішення спорів пов`язаних з майновими або немайновими правами як громадянина.

Outcome: dismissed