Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-21 00:00:00

31 серпня 2023 року адвокат Удовиченко В. А., який діє в інтересах [PERSON] на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії ВІ № 1155488 від 12 липня 2023 року, звернувся до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовною заявою до Основ`янсько-Слобідського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в якій просить зняти арешт з майна позивача та скасувати оголошення про заборону його відчуження і виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна запис про обтяження за реєстраційним номером 9817313 від 12 травня 2010 року. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що в липні 2023 року позивач вирішив придбати нерухоме майно, що знаходиться на території м. Харкова, та з метою оформлення відповідних документів звернувся до приватного нотаріуса, який повідомив йому про те, що 12 травня 2010 року у виконавчому провадженні ВП № [NUMBER] державним виконавцем Комінтернівського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції винесена постанова про накладення арешту на усе майно [PERSON] та оголошена заборона відчуження такого майна. Однак, станом на 21 липня 2023 року жодних виконавчих дій співробітниками ВДВС ХМУЮ не проводилося. З метою отримання інформації про виконавче провадження ВП № [NUMBER] він, як представник позивача, звернувся до Основ`янсько-Слобідського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції із запитом про надання матеріалів вказаного виконавчого провадження для ознайомлення та виготовлення копій документів, що містяться у виконавчому провадженні. Зі змісту відповіді Основ`янсько-Слобідського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції № 75372 від 08 серпня 2023 року слідує, що перевіркою відомостей Автоматизованої системи виконавчих проваджень встановлено, що на підставі постанови державного виконавця Комінтернівського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції від 12 травня 2010 року накладений арешт на все майно боржника та оголошено заборону його відчуження, однак встановити, в якому саме виконавчому провадженні винесена вказана постанова неможливо з огляду на те, що Комінтернівський відділ державної виконавчої служби Харківського управління юстиції було ліквідовано. У зв`язку з викладеним позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 15 вересня 2023 року справу за позовною заявою [PERSON] до Основ`янсько-Слобідського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про звільнення майна з під арешту передано на розгляд до Київського районного суду м. Харкова за підсудністю. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09 жовтня 2023 року вищевказану цивільну справу передано в провадження суді Київського районного суду м. Харкова Демченко С. В. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 12 жовтня 2023 року провадження у справі відкрито, розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. Відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 20 грудня 2023 року за клопотанням представника позивача витребувано з Основ`янсько-Слобідського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції належним чином засвідчені копії матеріалів справи виконавчого провадження ВП № [NUMBER]. 15 січня 2024 року на адресу суду від начальника відділу Основ`янсько-Слобідського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Мартинчук М. надійшло повідомлення про те, що перевіркою відомостей Автоматизованої системи виконавчого провадження (спецрозділ) та відповідно до викладених даних встановлено, що відомості про те, що на примусовому виконанні Відділу знаходиться або знаходилось виконавче провадження ВП № [NUMBER] відсутні. Позивач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Представник позивача - адвокат Удовиченко В. А. у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідача Основ`янсько-Слобідського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Мартинчук М. у судове засідання не з`явився, надав до суду клопотання, в якому просив розглядати справу за відсутності представника відповідача. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Суд встановив, що 12 липня 2023 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір дарування 52/100 частки квартири, відповідно до умов якого дарувальник безоплатно передає у власність (дарує) обдаровуваному, а обдаровуваний приймає у власність (приймає в дар) 52/100 частки квартири [ADDRESS] . Як вбачається з Витягу з Державного реєстру речових прав № 338908597 від 12 липня 2023 року, договір дарування, серія та номер: 592, виданий 12 липня 2023 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Рибалко Д. В. Зі змісту позовної заяви слідує, що позивач під час вчинення нотаріальних дій довідався від приватного нотаріуса про те, що у результаті перевірки відомостей за Державним реєстром реєстрації речових прав на нерухоме майно, єдиного реєстру заборон були виявлені записи про арешт нерухомого майна [PERSON] , а саме: номер запису про обтяження: 9817313, дата державної реєстрації: 12 травня 2010 року; реєстратор: Харківська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, підстава для державної реєстрації: постанова державного виконавця Комінтернівського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції ВП № [NUMBER] від 12 травня 2010 року про арешт майна боржника [PERSON] та оголошення заборони на його відчуження. 13 та 21 липня 2023 року адвокат Удовиченко В. А., який діє в інтересах [PERSON] , звернувся до Основ`янсько-Слобідського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції із заявами у порядку ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», в яких просив надати можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження ВП № АА 531785. Зі змісту долученої до матеріалів справи копії відповіді начальника відділу Основ`янсько-Слобідського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції № 75372 від 08 серпня 2023 року слідує, що перевіркою відомостей автоматизованої системи виконавчих проваджень було встановлено, що постановою від 12 травня 2010 року державним виконавцем Комінтернівського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції було накладено арешт на все майно боржника та оголошено заборону на його відчуження. Однак виявити, у рамках якого саме виконавчого провадження державним виконавцем було накладено арешт на майно боржника, не вбачається можливим, оскільки Комінтернівський відділ державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції було ліквідовано. З інформації, наданої відповідачем до суду 15 січня 2024 року, слідує, що перевіркою відомостей Автоматизованої системи виконавчого провадження (спецрозділ) та відповідно до викладених даних встановлено, що відомості про те, що на примусовому виконанні Відділу знаходиться або знаходилось виконавче провадження ВП № [NUMBER] відсутні. Частиною 1 статті 4 Цивільно процесуального кодексу України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна особа має право на судовий захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, такий захист здійснюється у спосіб, передбачений частиною 2 статті 16 ЦК України. Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України. Положеннями ст. 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Вимогами ч. 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником цього майна, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або інший законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведений у постанові Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 757/23139/18 (провадження № 61-14832св19). Підстави зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини визначено ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження". Частиною першою статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. За приписами ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Частиною 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено виключний перелік підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини. При цьому, ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Відповідно до ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. З матеріалів справи вбачається, що перевіркою відомостей автоматизованої системи виконавчих проваджень встановлено, що постановою від 12 травня 2010 року державним виконавцем Комінтернівського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції було накладено арешт на все майно боржника (позивача по справі) та оголошено заборону на його відчуження. Однак, виявити в рамках якого саме виконавчого провадження державним виконавцем було накладено арешт на майно боржника не вбачається можливим, оскільки Комінтернівський відділ державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції було ліквідовано. Зважаючи на вищенаведені обставини справи, суд встановив, що наявність запису про обтяження у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є перешкодою в реалізації прав позивача, як власника майна, тому такі права підлягають захисту, оскільки наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту за відсутності виконавчого провадження, а також будь - яких відомостей про майнові претензії з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном, на що також вказує Верховний Суд у постанові від 13.07.2022 у справі № 2/0301/806/11. Крім того, Верховний Суд зауважив, що застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом. Зважаючи викладені обставини, оскільки виконавчий документ, в якому боржником є позивач, не перебуває на примусовому виконанні в Основ`янсько-Слобідського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, а постановою державного виконавця про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження порушуються права позивача як власника нерухомого майна, а його права щодо володіння, користування, розпорядження своїм майном на власний розсуд зазнають певних обмежень, тому позовні вимоги про зняття арешту з майна є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. При цьому вимоги позивача про виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про обтяження за реєстраційним номером 9817313 від 12 травня 2010 року задоволенню не піддягають, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення суду про зняття арешту з нерухомого майна є прямою підставою для виключення з Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомості майна запису про арешт майна і не потребує інших додаткових рішень суду. Тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Отже, рішення суду, яке набрало законної сили про звільнення майна з-під арешту є підставою для зняття арешту державним виконавцем та внесення відповідного запису про це в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Позивачем не заявлено вимогу про відшкодування судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial