Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-15 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до [PERSON] та Іванківської селищної ради Вишгородського району Київської області в якому просить суд визнати за [PERSON] право власності на спадкове майно, а саме на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належав [PERSON] , яка померла [INFO] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] померла його мати [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина, яка складається, зокрема, з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Спадщину після смерті матері позивач прийняв 08.02.2023 року, шляхом подачі заяви про прийняття спадщини до Іванківської державної нотаріальної контори (спадкова справа №37/2023). Відповідач [PERSON] , спадщину по заповіту на належне йому майно прийняв, а від спадщини за законом відмовився заявою від 15.02.2023 року. Інших спадкоємців немає. Позивач звернувся до нотаріуса з проханням видати свідоцтво про право на спадщину на вказаний житловий будинок, однак у видачі свідоцтва йому було відмовлено, оскільки не було пред`явлено правовстановлюючого документу на вказаний житловий будинок. Ухвалою судді Іванківського районного суду Київської області Гончарук О.П. від 07 грудня 2023 року було відкрито провадження у даній справі та призначено підготовче судове засідання на 16 січня 2024 року 10:15 год. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, дав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Відповідач, [PERSON] , в судовому засіданні позовні вимоги визнав, окрім того, звернувся до суду з заявою, в якій зазначив, що проти задоволення позову не заперечує. Відповідач, Іванківська селищна рада Вишгородського району Київської області, звернулася до суду з заявою про розгляд справи без участі їх представника, проти задоволення позову не заперечує. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що із свідоцтва про народження серії [NUMBER] , вбачається, що [PERSON] народився [INFO] , його матір`ю є [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] померла [INFO] , про що Іванківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), зроблено відповідний актовий запис № 75. За даними Іванківської державної нотаріальної контори, після смерті [PERSON] спадщину прийняв [PERSON] , заявою від 08.02.2023 року (спадкова справа №37/2023). [PERSON] спадщину за заповітом, посвідченим Оранською сільською радою 27.03.2020 року, за реєстром №3, прийняв, а від спадщини за законом відмовився заявою від 15.02.2023 року. Інших спадкоємців немає. За часів життя, [PERSON] склала заповіт, відповідно до якого належний їй житловий будинок з надвірними будівлями в [ADDRESS] та взагалі все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, заповідає сину [PERSON] . Даний заповіт 02.07.2008 року посвідчений Оранською сільською радою та зареєстровано в реєстрі за №204. Отже, із зазначеного заповідального розпорядження вбачається, що вищевказаний житловий будинок спадкодавиця заповідала саме позивачу [PERSON] . Згідно запису в погосподарській книзі №5 на 2016-2023 роки с. Оране, номер об`єкта погосподарського обліку №0096-1-1, за померлою [PERSON] рахувався житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Іванківської селищної ради № 5494 від 21.11.2022 року та довідкою Іванківської селищної ради №683 від 21.10.2022 року. Із технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, виготовленого на замовлення [PERSON] , вбачається, що спірний житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 93,9 кв. м., житловою площею 37,5 кв. м., побудовано у 1948 році. Постановою Іванківської державної нотаріальної контори вих.№ 835/02-31 від 23.11.2023 року відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, що належав [PERSON] , яка померла [INFO] , у зв`язку з тим, що не було пред`явлено правовстановлюючого документу на спадковий будинок. Таким чином, позивач не може оформити право власності в порядку спадкування за заповітом на будинок, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на нього. Так, відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до\~статті 1217\~ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її - ч. 1 ст. 1268 ЦК України. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст. 380 ЦК України житловий будинок є об`єктом права власності. У статті 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Єдиним спадкоємцем, який претендує на спадкове майно у вигляді житлового будинку з господарськими будівлями після смерті [PERSON] є позивач. Відповідач, [PERSON] на житловий будинок не претендує. Інших спадкоємців немає. Відповідно до положень чинного на той час ЦК УРСР 1963, Вказівок по порядку ведення погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за №11/5, Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції УРСР від 31 жовтня 1975 року за 45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться у сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки сільської ради, у тому числі і виписки із по господарських книг. Згідно з листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. Такі випадки характерні для сільської місцевості, де право власності на житловий будинок за спадкодавцем підтверджується лише записом в погосподарській книзі сільської ради та тривалим фактом володіння цим майном особою, яка померла. Перші власники не оформляли документи на належне їм нерухоме майно та не реєстрували його в органах БТІ, а тому спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину і його право має бути визнано в судовому порядку. Відповідно до ч. 4ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, тобто до 03 серпня 2004 року, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, яке не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, яка затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, передбачала обов`язкову реєстрацію будинків у містах і селищах міського типу. У період чинності цієї інструкції до 13 грудня 1995 року державна реєстрація нерухомого майна не проводилася у сільській місцевості. Таким чином, на думку суду, право на отримання правовстановлюючого документу на нерухоме майно, має особа, яка є власником цього майна, дане право нерозривно пов`язане з особою спадкодавця, а тому, після його смерті, спадкоємець не має можливості отримати правовстановлюючий документ на спадкове майно в позасудовому порядку. Враховуючи, що визнання права власності на спадкове майно є винятковим способом захисту, який має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, суд вважає, що вимоги позивача про визнання права власності на житловий будинок та господарські споруди підлягають задоволенню. Відповідно до ст.41 Конституції України «Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю». Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Однак, оскільки позивач у своєму позові просив судовий збір, який сплачений ним при подачі вказаного позову, залишити за ним, то в силу ст.13 ЦПК України, де зазначено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, судовий збір з відповідачів на користь позивача не стягується.

Outcome: approved