Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-22 00:00:00

Позивач КП «Благоустрій» ЧМР, через свого представника за довіреністю Калінченкова Д.М. звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси із позовом, в якому просив визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: кімнатою [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог вказано, що Рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради від 25.06.2019 року № 706 «Про затвердження акту прийому-передачі відомчого житлового фонду - житлового будинку [ADDRESS] та гуртожитку по [ADDRESS] у власність територіальні громади м. Черкаси» було вирішено затвердити акти прийому - передачі відомчого житлової фонду - житлового будинку [ADDRESS] та гуртожитку по [ADDRESS] у власність територіальної громади м. Черкаси з подальшою передачею їх на баланс комунального підприємства «Придніпровська служба утримання будинків» Черкаської міської ради. Згодом, рішенням Черкаської міської ради № 5-22 від 06.04.2021 року «Про зміну назви комунального підприємства «Придніпровська служба утримання будинків» Черкаської міської ради було перейменовано на комунальне підприємство «Благоустрій» Черкаської міської ради. Позивач є балансоутримувачем гуртожитку [ADDRESS] та прибудинкової території, згідно рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради від 25.06.2019 року № 706. Відповідно до вище вказаного рішення та акту прийому - передачі даний гуртожиток та прибудинкова територія передані КП «Благоустрій» у господарське відання. Рішенням Черкаської міської ради від 26.01.2023 року № 35-24 «Про затвердження Статуту комунального підприємства «Благоустрій» Черкаської міської ради» було вирішено затвердити Статут комунального підприємства «Благоустрій» Черкаської міської ради в новій редакції. Відповідно до пункту 2.3. Статуту КП «Благоустрій» одним із напрямків діяльності Підприємства є укладення на підставі рішення, виданого виконавчим комітетом Черкаської міської ради, договору найму жилого приміщення у будинках державного, комунального і громадського житлового фонду з наймачами - громадянами, зміна та розірвання таких договорів, в порядку встановленому законодавством. Згідно інформації, наданої департаментом «Центр надання адміністративних послуг» Черкаської міської ради від 19.10.2023 року № 16595-01-10 в кімнаті [ADDRESS] зареєстровані наступні громадяни: [PERSON] та [PERSON] (третя особа, яка не заявляє самосійних вимог на предмет спору на стороні позивача). Відповідно до акту про фактичне не проживання особи за місцем реєстрації від 11.12.2023, відповідач не проживає та не проживав у вказаному вище житловому приміщенні понад один рік з моменту їх реєстрації (прописки) без поважних причин, обов`язки по утриманню приміщення не виконують, особистих речей не має. Відтак, відповідач не проживає в кімнаті [ADDRESS] , не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере та їх особистих речей в кімнаті немає і, взагалі, кімнатою не цікавиться. Перешкод у користуванні жилим приміщенням відповідачу ніхто не чинив. На підставі спільного рішення адміністрації і профспілкового комітету ЖПП «Житлосервіс», житлово - побутовим підприємством «Житлосервіс» корпорації «Укрбуд» 28.11.2007 на ім`я [PERSON] , [INFO] був виданий ордер № 514 серії ОЖХ на жилу площу (ліжкомісце) в гуртожитку по [ADDRESS] та вона почала проживати в даному гуртожитку. Рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради від 08.09.2020 № 845 «Про включення до фонду орендованого житла та надання в оренду або найм кімнат у гуртожитках» було надано [PERSON] , [INFO] кімнату [ADDRESS] . На підставі вищевказаного рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради між Департаментом житлово-комунального комплексу Черкаської міської ради (наймодавець) та [PERSON] , був укладений Договір найму житла, відповідно до якого наймодавець надає, а наймач приймає у користування ліжко-місце, площею 12.0 кв. в кімнаті № 811 у гуртожитку за адресою: [ADDRESS] строком до 08 вересня 2025 року (п.5.1. Договору), де вона фактично проживає та зареєстрована по теперішній час. Пунктом 2.2.зазначеного Договору зазначено, про те, що наймач зобов`язався вносити щомісяця плату за отримані житлово-комунальні послуги. Відповідач фактично не проживає за вказаною адресою, комунальними послугами не користується та відповідно не сплачує, а рішення суду про визнання осіб (відповідача) такими, що втратив право користування житловим приміщенням, в свою чергу, може вплинути на права та обов`язки [PERSON] , в тому числі і на належне виконання умов договорів з Виконавцями послуг щодо утримання гуртожитку забезпечення послугами тепло-, водо-, газо-, електропостачання. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном шляхом звернення до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є належним способом захисту порушеного права. Таким чином, враховуючи, що відповідач тривалий час не проживає в кімнаті 811 гуртожитку по [ADDRESS] , який на підставі рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради переданий на баланс КП «Благоустрій» Черкаської міської ради, не сплачує комунальні послуги та не несе будь-яких витрат на утримання вказаного житла, кімнатою не цікавиться та перешкод у користуванні даним житловим приміщенням відповідачу не чинились, підстав для збереження за ним цього житлового приміщення відсутні, тому, є підстави для визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. На підставі викладеного, просить визнати [PERSON] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , особою, що втратила права користування жилим приміщенням, а саме кімнатою [ADDRESS] . Ухвалою суду від 19.12.2023 відкрито провадження по справі та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідачам встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У судове засідання представник КП «Благоустрій» ЧМР за довіреністю Калінченков Д.М. не з`явився, 03.01.2024 до суду подав заяву, в якій підтримав позовні вимоги та просив проводити розгляд справи без його участі, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином у встановленому законом порядку. Правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, причини неявки не повідомив, клопотань про відкладення або про розгляд справи без його участі на адресу суду не надходило. У судовому засіданні третя особа [PERSON] підтримала позовні вимоги та не заперечувала проти задоволення позовних вимог. За таких обставин, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив такі обставини та дійшов до відповідних висновків. Як визначено в статті 55 Конституції України та статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). За змістом статей 12, 81, 89 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. В судовому засіданні встановлено, що рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради № 706 від. 25.06.2019 КП «Придніпровська СУБ (з 06.04.2021 назву КП «Придніпровська СУБ змінено на КП «Благоустрій» на підставі рішення Черкаської міської ради № 5-22 від 06.04.2021), було передано на баланс гуртожиток за адресою: [ADDRESS] . Згідно листа Управлінням з питань державної реєстрації Черкаської міської ради від 19.10.2023 року № 16595-01-10 в кімнаті [ADDRESS] зареєстровані такі особи: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , яка є третьою особою у справі. Вказана інформація перевірена та підтверджена судом відомостями з Центру надання адміністративних послуг Черкаської міської ради 27.12.2023. Між тим, з акту про фактичне не проживання особи за місцем реєстрації від 11.12.2023 вбачається, що починаючи з 30.11.2007 за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , [INFO] , фактично не проживає, особистих речей в кімнаті не має, оплату комунальних послуг не здійснює. Обставин, які б перешкоджали відповідачу проживати в кімнаті 811 гуртожитку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , судом не встановлено. Крім того, встановлено, що 29.11.2007 житлово - побутовим підприємством «Житлосервіс» корпорації «Укрбуд» на ім`я [PERSON] був виданий ордер № 514 серії ОЖХ на жилу площу (ліжкомісце) в гуртожитку для одиноких по [ADDRESS] . Рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради від 08.09.2020 № 845 «Про включення до фонду орендованого житла та надання в оренду кімнат гуртожитках» було надано в оренду [PERSON] , 1984 року народження, кімнату № 811 площею 12,0 кв.м. у гуртожитку по [ADDRESS] (працівниця КЗ «Черкаського навчально-реабілітаційного центру «Країна Добра Черкаської обласної ради»). На підставі вищевказаного рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради між Департаментом житлово-комунального комплексу Черкаської міської ради (наймодавець) та [PERSON] був укладений Договір найму житла (кімната гуртожитку), відповідно до якого наймодавець надав в користування [PERSON] ліжко-місце в кімнаті № 811, площею 12,0 кв. м у гуртожитку за адресою: [ADDRESS] строком до 08.09.2025, де вона фактично проживає та зареєстрована на даний час. За змістом ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого житла, а органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Європейський суд з прав людини констатував, що згідно з Конвенцією поняття «житло» не обмежується приміщенням, яке законно займано або створено. Чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі п. 1 ст. 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем». «Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла». «Втручання держави є порушенням ст. 8 Конвенції, якщо воно не має легітимну мету, одну чи декілька, що перелічені у п. 2 ст. 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві…». «Вислів «згідно із законом» не просто вимагає, щоб оскаржуваний захід мав підставу в національному законодавстві, але також звертається до якості такого закону. Зокрема, положення закону мають бути достатньо чіткими у своїх термінах, а також закон має передбачати засоби юридичного захисту проти свавільного застосування («KRYVITSKA AND KRYVITSKYY v. UKRAINE», № 30856/03, §40, 41, 42,43 ЄСПЛ, від 02.12. 2010). Відповідно до ч.1 ст. 4 ЖК України, жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях, що знаходяться на території України, утворюють житловий фонд. Житлове законодавство покликане сприяти забезпеченню права громадян на житло, ефективному використанню та охороні житлового фонду. Завданнями житлового законодавства України є регулювання житлових відносин з метою забезпечення гарантованого Конституцією права громадян на житло, належного використання і схоронності житлового фонду, а також зміцнення законності в галузі житлових відносин (ст. 2 ЖК). Право на житло забезпечується розвитком і охороною державного і громадського житлового фонду, сприянням кооперативному та індивідуальному житловому будівництву, справедливим розподілом під громадським контролем жилої площі (ст. 1 ЖК). Жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного або тимчасового проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків. Надання приміщень у жилих будинках для потреб промислового характеру забороняється (ст. 6 ЖК). Гарантованому ст. 9 ЖК праву громадян на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення, кореспондує обов`язок використовувати жиле приміщення відповідно до його призначення (ч. 1 ст. 10 ЖК). Відповідно до ст.127 ЖК, для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Для тимчасового проживання осіб,які відбували покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк і потребують поліпшення житлових умов або жила площа яких тимчасово заселена чи яким повернути колишнє жиле приміщення немає можливості, а також осіб, які потребують медичної допомоги у зв`язку із захворюванням на туберкульоз,використовуються спеціальні гуртожитки. Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки. Жилі будинки реєструються як гуртожитки у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті ради. У статті 130 ЖК передбачено, що порядок користування житловою площею в гуртожитках визначається законодавством України. Окрім відповідної глави ЖК, зазначене питання на теперішній час регулюється Примірним положенням про користування гуртожитками, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20.06.2018р. №498. Натомість це Положення не регулює відповідальність мешканців гуртожитку за порушення правил користування гуртожитками, а отже зазначене питання регулюється загальними нормами житлового законодавства, тобто ЖК. Як встановлено судом гуртожиток за адресою: [ADDRESS] , переданий у власність територіальної громади м. Черкаси, а отже на мешканців такого гуртожитку поширюються гарантії, передбачені Законом України від 04.09.2008р. №500-VI «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» та Законом України від 19.06.1992р. №2482-XII «Про приватизацію державного житлового фонду». Оскільки правовий режим гуртожитків, житлові приміщення яких підлягають приватизації відповідно до Закону №2482-XII, прирівняно до правового режиму житлових приміщень в будинках державного і громадського житлового фонду, то до мешканців таких гуртожитків у разі їх тимчасової відсутності поширюються вимоги статей 71, 72 ЖК. Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Статтею 72 ЖК передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачі не проживають в гуртожитку понад три роки. Особистих речей за зареєстрованим місцем проживання відповідачі не мають, не сплачують комунальні послуги, кімнатою не цікавляться, не несуть будь-яких витрат на утримання вказаного житла, перешкоди у користуванні даним житловим приміщенням відповідачам не чиняться. За таких обставин суд приходиться до висновку про відсутність підстав для збереження за відповідачами права користування гуртожитком, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з того, що судові витрати по справі складаються з судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду в сумі 2684 грн. Натомість, враховуючи що позивач не заявляв вимог про відшкодування йому судових витрат за рахунок відповідачів, то на підставі ст. 13 ЦПК України суд не розглядає зазначене питання. На підставі викладеного,

Outcome: approved