Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-21 00:00:00

адвокат Струс Н.Я. в інтересах [PERSON] 27.10.2023 звернулась з позовом до Великолюбінської селищної ради Львівської області, Львівської РДА, просила визнати недійсними розпорядження голови Городоцької РДА №9 від 11.01.2002 в частині передачі у власність [PERSON] земельної ділянки площею 1,1751 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та Державний акт на право приватної власності на землю серії І-ЛВ №043028 виданий на ім`я [PERSON] на підставі означеного розпорядження, скасувавши його реєстрацію в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 34. Визнати за [PERSON] право на земельну частку (пай) загальною площею 1,27 умовних кадастрових гектари, що належало [PERSON] на підставі Сертифікату [NUMBER], виданого 20.05.1997, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , що померла [INFO] . Позов мотивувала тим, що [INFO] померла мати позивачки - [PERSON] , після смерті останньої відкрилась спадщина на належне їй майно. Оскільки позивачка проживала і була зареєстрована із спадкодавцем на час її смерті, то фактично прийняла спадщину, звернулася до нотаріуса для її оформлення, але нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки державний акт на право власності на земельну ділянку виданий після смерті спадкодавця. В інший спосіб, як звернутись з означеним позовом до суду вона оформити спадщину не може, просила позов задовольнити. В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримала, просить позов задовольнити. Представник відповідача - Великолюбінської селищної ради Львівської області в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належно (а.с. 63). Представник відповідача - Львівської районної військової адміністрації в судове засідання не з`явився, 09.01.2024 начальник подала клопотання, про розгляд справи за відсутності їх представництва (а.с. 66). Представник третьої особи - ГУ Держгеокадастру у Львівській області в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належно (а.с. 65). Заслухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Згідно ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, має право безпосередньо звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом. Із копії свідоцтва про народження та шлюб (а.с.12) видно, що [PERSON] народилась [INFO] , її матір`ю є [PERSON] , що позивачка 12.02.1994 уклала шлюб із [PERSON] і після одруження їй присвоєно прізвище [PERSON] . Із витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 26.03.2014 (а.с.13-14) видно, що [PERSON] , 12.10.1976 уклала шлюб із [PERSON] і після одруження їй присвоєно прізвище [PERSON] . Згідно копії свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , [PERSON] померла [INFO] (а.с.11). Оскільки [PERSON] померла [INFO] , до правовідносин, що стосуються прийняття спадщини після її смерті, слід застосовувати положення Цивільного Кодексу України в ред. 1963 року. Так, ст. 524 ЦК України передбачено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК України 1963 року, прийняття спадщини визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини, яким з урахуванням вимог ст. 525 зазначеного Кодексу, визнається день смерті спадкодавця. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом 6 місяців з дня її відкриття фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або подав до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. На підставі положень ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. За вимогами ст.ст.373 ЦК України, ст. 81 ЗК України право власності (право) на земельну ділянку набувається і здійснюється по закону. Громадяни України набувають права на земельні ділянки на підставі договорів, в т.ч. дарування, прийняття спадщини, тощо. Пункт 24 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 № 7 передбачає, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта. Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Вказане також узгоджується із позицією Верховного Суду у справі №587/2672/19 (провадження №61-14568св20), викладеною в постанові від 05 березня 2021 року . Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі №599/1833/15-ц (провадження № 61-4320св18), у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 179/2279/17 (провадження №61-395св19), у постанові від 18 листопада 2020 року у справі №551/1075/17 (провадження № 61-15000св19). Згідно положень ст.236 ЦК України правочин визнаний судом недійсним є недійсним з моменту його вчинення. Згідно ст. 236 ЦК України правочин визнаний судом недійсним є недійсним з моменту його вчинення. За положеннями ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках передбачених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту державної реєстрації. Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно, згідно положень абз.1 ч.1 ст.2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Частиною 2 статті 3 вищеозначеного Закону передбачено, що держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Згідно ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухоме майно, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. За положеннями ст. 126 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Як вбачається із Державного акту серії І-ЛВ №043028 виданого на ім`я [PERSON] на підставі розпорядження голови Городоцької РДА від 11.01.2002 за №9 та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право власності на землю за №34 (а.с.19-20), датою його видачі є 15.01.2002. Згідно копії свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , [PERSON] померла [INFO] . Оскільки на час видачі державного акта серії І-ЛВ №043028, виданого на ім`я [PERSON] 15.01.2002 на підставі розпорядження голови Городоцької РДА від 11.01.2002 за №9, остання померла, такий державний акт слід визнати недійсним, як і розпорядження на підставі якого він виданий. Між тим, із копії сертифікату на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серія [NUMBER] від 20.05.1997 (а.с.21-22) аидно, що за [PERSON] значився зареєстрованим Сертифікат [NUMBER] від 20.05.1997, виданий на підставі розпорядження Городоцької ради народних депутатів від 21.03.1996, за яким спадкодавцю належало право на земельну частку (пай) площею 1,27 умовних кадастрових гектари на території Завидовицької сільської ради. Вказане свідчить про те, що [PERSON] ще за життя була внесена до списку осіб, які мають право на земельну частку ( пай), за життя отримала Сертифікат про право на земельну частку (пай), а отже видача бланку Державного акту після її смерті не може слугувати підставою до звуження прав її спадкоємців та відмовою до визнання за позивачкою права на пай в порядку спадкування. Вказане також узгоджується із позицією Верховного Суду у справі №587/2672/19 (провадження №61-14568св20), викладеною в постанові від 05 березня 2021 року . Відтак належне [PERSON] на час смерті право на земельну частку (пай) площею 1,27 умовних кадастрових гектари, входить в склад спадщини після її смерті. Отже, оскільки [PERSON] при житті належало право на земельну частку (пай) згідно вищеозначеного сертифікату, саме це право входить до складу спадщини, після її смерті, позивачка є спадкоємцем за законом першої черги після смерті спадкодавця, спадщину прийняла, інших спадкоємців, які б претендували на спадкове майно не встановлено, є підстави до визнання за позивачкою права на земельну частку (пай) площею 1,27 умовних кадастрових гектари, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] .

Outcome: approved