Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-21 00:00:00

Позивач звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом, в якому просить: припинити право власності [PERSON] на 1/3 частку квартири [ADDRESS] , загальною площею 33,83 кв.м. присудивши на користь [PERSON] компенсацію за належну йому 1/3 частку квартири в розмірі 426 625, 67 грн. та визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частку квартири [ADDRESS] . В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначав, що йому на праві власності належить 2/3 квартири [ADDRESS] . Відповідач, який є батьком позивача, володіє 1/3 часткою зазначеної квартири. Починаючи з 2012 року відповідач не проживає у спірній квартирі, жодних затрат на утримання квартири, оплату комунальних послуг не несе, не цікавиться належним йому нерухомим майном. Усі затрати на утримання квартири, за твердженням позивача, він несе самостійно. Досягти домовленості з відповідачем про викуп належної йому 1/3 частки квартири позивач не може, в той час як спільне користування квартирою є неможливим з огляду на невелику житлову площу та неможливість її поділу, що не дозволяє встановити справедливий порядок її використання сторонами виходячи з розміру їхніх часток. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд задовольнити заявлені позовні вимоги. Ухвалою судді Дніпровського районного суду м. Києва від 22.06.2023 року відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 31.10.2023 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті. Позивач до суду не з`явився, представник позивача подав заяву про розгляд справи без його присутності, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином, відзив на позовну заяву не подавав. Будь-яких заяв або клопотань зі сторони відповідача на адресу суду не надходило. На підставі ч.1 ст.280 Цивільного процесуального кодексу України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, приходить до наступного. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що 25.01.2008 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в рівних долях (по 1/3 частині) була приватизована квартира [ADDRESS] , про що на підставі розпорядження від 25.01.2008 року № 72-925 Дніпровською районною у місті Києві державною адміністрацією було видане свідоцтво про право власності на житло від 25.01.2008 року. Згідно Договору дарування 1/3 частки квартири від 05.11.2016 року, укладеного між позивачем та [PERSON] , позивач подарував останній належну йому 1/3 частку вищевказаної квартири. 05.11.2016 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочаровою С.В., яким належні їй 2/3 частки квартири [ADDRESS] заповіла [PERSON] .. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 14 листопада 2016 року серії [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у місті Києві. Позивач у передбачений законодавством шестимісячний термін прийняв спадщину, яка відкрилась після смерті [PERSON] у вигляді 2/3 частки квартири [ADDRESS] . На підтвердження факту прийняття спадщини позивачу було видане свідоцтво про право на спадщину від 05.05.2023 року на підставі якого позивач зареєстрував право власності на 2/3 частки успадкованої квартири. Рішенням Київської міської ради від 27.02.2020 року № 142/8312 «Про перейменування вулиці у Дніпровському районі міста Києва» [ADDRESS] у Дніпровському районі міста Києва була перейменована на [ADDRESS] . Таким чином, на момент розгляду спору позивачу належить 2/3 частки спірної квартири. Судом також встановлено, що 1/3 частка спірної квартири належить відповідачу. Разом з цим в матеріалах справи наявний акт, за змістом якого відповідач не проживає в спірній квартирі з 2012 року. Згідно технічного паспорту на квартиру, вона розташована на шостому поверсі дев`ятиповерхового будинку та складається з однієї кімнати жилою площею 17,2 кв.м., кухні площею 7, 8 кв. м., вбиральні (поєднаної) 3,0 кв. м., коридору 3,3 кв. м., вбудованої шафи 1,6 кв. м.. Квартира обладнана балконом 3, 09 кв. м. Загальна площа квартири становить 33,83 кв.м. Разом з позовною заявою позивачем було надано до суду висновок експерта № 41 за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи, складений 15 травня 2023 року судовим експертом Лісниченко С.В. Згідно вказаного висновку з технічної точки зору поділ квартири за адресою: [ADDRESS] , згідно часток співвласників 2/3 та 1/3 не можливий, в зв`язку з нестачею загальної площі для влаштування двох відокремлених квартир. Таким чином суд приходить до висновку, що поділ в натурі квартири, належної позивачу та відповідачу, є неможливим. Згідно наявного в матеріалах справи Звіту про незалежну оцінку спірної квартири від 05.04.2023 року, який був наданий позивачем, оціночна вартість спірної квартири на дату проведення оцінки складає 1 279 877 грн. 00 коп. без урахування ПДВ. Ринкова вартість 2/3 частки об`єкту (власник - [PERSON] ) складає без ПДВ: 853 251 грн. 33 коп. Ринкова вартість 1/3 частки об`єкту (власник - [PERSON] ) складає без ПДВ: 426 625 грн. 67 коп. За проведення оцінки вартості квартири позивачем було сплачено 2500 грн., про що в матеріалах справи містяться відповідні підтверджуючі документи. Відповідно до статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. Відповідно до ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Згідно правової позиції, викладеної в Постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі №6-68цс14, відповідно до статті 365 ЦК України, зокрема пункту 4 частини першої статті 365 ЦК України, право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі № 908/1754/17 (провадження № 12-180гс18) зроблено висновок, що «відсутність конструкції («за наявності одночасно») в статті 365 ЦК України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, в пунктах 1-3). Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності». Подібні за змістом правові висновки Верховний Суд навів у постановах від 18 липня 2019 року у справі №210/2236/15-ц, 19 жовтня 2019 року у справі № 750/11178/17, 26 грудня 2019 року у справі №303/4849/16-ц. Згідно з пунктом 43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Андрій Руденко проти України» від 21 грудня 2010 року, заява № 35041/05, норми ЦК України відображають конституційну гарантію попередньої компенсації за будь-яке позбавлення власності. Вимога попереднього платежу є не просто технічною складовою процедури відчуження майна, яка встановлена законом, а є основною вимогою, на якій має ґрунтуватися рішення суду про позбавлення особи майна. Позивачем внесено на депозитний рахунок суду компенсацію вартості 1/3 частки квартири [ADDRESS] в розмірі 426 625 грн. 67 коп., що підтверджується квитанціями до платіжної інструкції на переказ готівки №0.0.3330325022.1 та №0.0.3330494098.1. від 28.11.2023 року. Згідно з вимогами ч. 5 ст. 319 ЦК України, власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства. Відповідач, як співвласник квартири, має рівні з іншими співвласниками права щодо об`єкта спільної часткової власності - виходячи з належної йому частки. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на викладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд ураховує, що [PERSON] у спірній квартирі тривалий час не проживає, квартира є неподільною в розумінні ч. 2 статті 183 ЦК України, виділ частки відповідача в натурі є неможливим, як і спільне володіння та користування сторонами цією квартирою, припинення права [PERSON] на частку у спільному майні не завдасть істотної шкоди його правам ті інтересам, а тому визнає обґрунтованими позовні вимоги [PERSON] та вбачає визначені законом підстави для задоволення позову. Згідно положень ч. 1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати, пов`язані з проведенням експертизи (п.2 ч.3 ст. 133 ЦПК України). У відповідності до положень ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 5 339 грн. 86 коп.,документально підтверджені витрати на проведення експертизи в сумі 12 500 грн. 00 коп., а також витрати на проведення оцінки вартості квартири в розмірі 2500 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved