Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-22 00:00:00

16 грудня 2021 року [PERSON] звернулася до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області з позовною заявою до Радсадівської сільської ради об`єднаної територіальної громади Миколаївського району Миколаївської області, в якій просила: визнати її такою, що прийняла спадщину після [PERSON] , який помер [INFO] , та визнати за нею в порядку спадкування за законом після останнього право на земельну частку (пай), розташовану в межах Радсадівської сільської ради об`єднаної територіальної громади Миколаївського району Миколаївської області. В обґрунтування позову зазначила, що [INFO] помер її батько [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина у виді права на земельну частку (пай), розташовану в межах Радсадівської сільської ради об`єднаної територіальної громади Миколаївського району Миколаївської області. Вона, будучи спадкоємицею першої черги, фактично прийняла спадщину шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном. Оскільки у видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріусом було відмовлено через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця, а також через пропуск строку прийняття спадщини, [PERSON] змушена звернутися з позовом до суду. В судовому засіданні представник позивачки вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Представник Радсадівської сільської ради об`єднаної територіальної громади Миколаївського району Миколаївської області в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без участі відповідача. Дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] , яка народилася [INFO] , є донькою [PERSON] , який помер [INFO] (а.с. 7, 8, 9). За змістом довідки Радсадівської сільської ради Козирського старостинського округу № 2 Миколаївського району Миколаївської області № 537 від 17 листопада 2021 року, [PERSON] проживав та був зареєстрований по [ADDRESS] з 02 червня 1980 року по день своєї смерті - [INFO] . Разом з ним за вказаною адресою на момент його смерті проживала донька [PERSON] (а.с. 11). 26 листопада 2021 року нотаріус Другої Очаківської державної нотаріальної контори надала роз`яснення [PERSON] про неможливість видачі свідоцтв на спадкове майно, що залишилося після смерті її батька, через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця, а також через пропуск позивачкою строку прийняття спадщини (а.с. 10). Допитана у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] показала, що з 1989 року знає [PERSON] і також знала її батька - [PERSON] . Вони проживали разом у колгоспному будинку в селі Козирка. У 1997 року [PERSON] помер. Його донька [PERSON] займалася похованням, інших родичів не було. Після цього [PERSON] ще протягом двох років проживала у будинку батька, а потім познайомилася з майбутнім чоловіком, взяла деякі речі, зокрема швейну машинку та шафу, і переїхала у Львівську область. З того часу свідок бачила її лише раз на цвинтарі, коли позивачка приходила на могилу батька. Вирішуючи спір, суд виходить з такого. Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі. З огляду на вищезазначені вимоги у даній справі підлягають застосуванню положення актів цивільного законодавства, чинні на момент виникнення спірних правовідносин, тобто норми Цивільного кодексу УРСР 1963 року. Відповідно до статті 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно зі статтею 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Статтею 527 ЦК УРСР визначено, що спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця. Згідно з частиною першою статті 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Статтею 548 ЦК УРСР визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно зі статтею 549 ЦК УРСР спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння майном. Таким чином, для визначення тієї обставини, з якою стаття 549 ЦК УРСР пов`язувала факт прийняття спадщини, необхідно встановити, чи фактично такий спадкоємець вступив в управління або володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 листопада 2020 року у справі № 631/1153/13-ц (провадження № 61-26750св18) зазначено, що «згідно зі статтею 549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. Прийняття спадщини може підтверджуватися діями спадкоємців, які за своїм характером свідчать, що в шестимісячний строк з часу відкриття спадщини вони фактично вступили в управління або володіння спадковим майном. Спадщина вважається прийнятою, якщо спадкоємець фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном. Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, слід мати на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані, тощо. Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась». Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 червня 1983 року № 4, якщо позивач вступив в управління та володіння спадковим майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно. Згідно з пунктом 113 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 14 червня 1994 року № 18/5, яка була зареєстрована в Міністерстві юстиції України 07 липня 1994 року за № 152/361, та була чинна до 03 березня 2004 року, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву до державної нотаріальної контори про прийняття спадщини (стаття 549 ЦК УРСР). Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу або квитанції про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців. Зазначене кореспондується з пунктами 3.3, 3.4 Розділу 1 Методичних рекомендацій щодо вчинення нотаріальних дій, пов`язаних із вжиттям заходів щодо охорони спадкового майна, видачею свідоцтв про право на спадщину та свідоцтв про право власності на частку в спільному майні подружжя від 29 січня 2009 року, якими визначено, що ЦК УРСР 1963 року передбачав фактичне прийняття спадщини. Відповідно до статті 549 ЦК УРСР спадщина вважалася прийнятою, якщо спадкоємець фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном. Відповідно до частини першої статті 549 ЦК УРСР прийняття спадщини могло підтверджуватися діями спадкоємців, які за своїм характером свідчать, що в шестимісячний строк з часу відкриття спадщини вони фактично вступили в управління або володіння спадковим майном. Згідно ст. ст.12, 80 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З урахуванням викладеного, а також того, що позивачка свій процесуальний обов`язок доказування виконала - довела належними та допустимими доказами факт вступу в управління майном після смерті батька, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про визнання її такою, що прийняла спадщину, та визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом. Розподіляючи судові витрати, суд враховує клопотання позивачки та відносить усі витрати на її рахунок. На підставі викладеного,

Outcome: approved