Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовомдо [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та просить визнати за ним право власності на 2/5 частки житлового будинку з відповідною часткою господарських споруд по [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] був головою колгоспного двору, у приватній власності якого був жилий будинок по [ADDRESS] . Станом на 15.04.1991 (час припинення колгоспних дворів) у даному господарстві були зареєстровані та проживали: голова колгоспного двору [PERSON] , дружина [PERSON] , зять [PERSON] , дочка [PERSON] , син [PERSON] . Враховуючи вимоги ч.1 ст.120, ч.2 ст.123 ЦК УРСР, ст.123 ЦК України, право власності на вищезгаданий житловий будинок, як на майно колишнього колгоспного двору, належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності по 1/5 частці кожному. Відповідно до рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області у справі № 342/490/21 за [PERSON] , [INFO] , визнано право власності на 3/5 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованими по [ADDRESS] . [PERSON] помер [INFO] , не залишивши заповіту. Спадкоємцем першої черги за законом є його син - позивач [PERSON] . Звернувшись до приватного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на належну його батькові частку житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] , позивач отримав відмову у вчиненні нотаріальних дій, оскільки частка померлого у вищезгаданому житловому будинку конкретно не визначена. Ринкова вартість житлового будинку, що знаходиться по [ADDRESS] згідно звіту про оцінку становить 191106 гривень. Позивач має право на 1/5 частку вищезгаданого житлового будинку, як спадкоємець після смерті батька [PERSON] . Щодо 1/5 частки [PERSON] , то він відмовився від неї на користь позивача. Ухвалою суду від 19.05.2023 відкрито провадження у даній справі, справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження. Відповідач [PERSON] , скориставшись правом, передбаченим ч.1 ст.193 ЦПК України, 01.08.2023 подав до суду зустрічний позов до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та просить визнати за ним право власності на 1/5 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Зустрічний позов мотивований тим, що житлове господарство по [ADDRESS] належало колгоспному двору, головою якого був [PERSON] . Станом на 15.04.1991 (час припинення колгоспних дворів) у даному господарстві були зареєстровані: голова колгоспного двору [PERSON] , дружина [PERSON] , зять [PERSON] , дочка [PERSON] , син - позивач за зустрічним позовом [PERSON] . Виходячи з вимог ч.1 ст.120, ч.2 ст.123 ЦК УРСР 1963 року, вищезгаданий житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами належав всім членам колишнього колгоспного двору по 1/5 частці кожному. Отже, позивачу за зустрічним позовом належить 1/5 частки житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами по [ADDRESS] , як члену колишнього колгоспного двору, що не втратив право на частку в його майні. Ухвалою суду від 02 серпня 2023 р. зустрічний позов прийнято до спільного розгляду з первісним позовом, вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом. Ухвалою суду від 30.11.2023 задоволено заяву позивача-відповідача [PERSON] , до участі у справі залучено співвідповідачів: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою суду від 12.12.2023 закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду по суті. Сторони у судові засідання, призначені на 03.01.2024 та на 18.01.2024, не з`явилися. Позивач-відповідач [PERSON] 03.01.2024 подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначивши, що заявлені ним позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити, не заперечує проти прийняття судом заочного рішення. Від відповідача-позивача [PERSON] судом 06.12.2023 отримано заяву про розгляд справи за його відсутності, де зазначено, що заявлені ним зустрічні позовні вимоги він підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Від відповідачів: [PERSON] та [PERSON] , співвідповідачів: [PERSON] та [PERSON] судом 06.12.2023 отримано заяви про розгляд справи за їх відсутності, де зазначено, що заявлені позовні вимоги первісного позову та позовні вимоги зустрічного позову вони визнають в повному обсязі, не заперечують проти задоволення первісного та зустрічного позовів. Дії позивача-відповідача [PERSON] , відповідача-позивача [PERSON] , відповідачів: [PERSON] , [PERSON] та співвідповідачів: [PERSON] , [PERSON] не суперечать вимогам ст.211 ЦПК України, відповідно до якої учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Співвідповідачці [PERSON] повістка про виклик до суду на 03.01.2024 була надіслана за адресою її місця проживання, однак повернута до суду без вручення адресату з відміткою Укрпошти «адресат відсутній за вказаною адресою». Оскільки судова повістка надсилалася співвідповідачці на відому судові адресу, тому, відповідно до ч.1 ст.131 ЦПК України, вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає. Про виклик до суду на 18.01.2024 співвідповідачка [PERSON] була повідомлена належним чином шляхом отримання судової повістки за адресою місця проживання, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення - судової повістки. Згідно ч.3 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Співвідповідачка [PERSON] про причини неявки у судові засідання суд не повідомила, клопотання про відкладення розгляду справи не подала, отже вважається такою, що не з`явилася в судові засідання без поважних причин. Передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності учасників справи з ухваленням, відповідно до ст.ст. 280-283 ЦПК України, заочного рішення. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідачі: [PERSON] , [PERSON] та співвідповідачі: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не скористалися правом на подання відзиву в порядку ст.178 ЦПК України, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами справи, що відповідає вимогам ч.8 ст.178 ЦПК України. У Постанові Верховного Суду від 5 вересня 2022 року у справі №1519/2-5034/11 (провадження № 61-175сво21) зазначено, що згідно з ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. З урахуванням розумності положення ч.5 ст.268 ЦПК України слід розуміти так: у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати в резолютивній частині дату складення повного судового рішення. Проте в разі зазначення судом датою ухвалення судового рішення дати складення повного судового рішення, внаслідок чого дата судового засідання та дата ухвалення судового рішення не збігатимуться, це не є порушенням прав сторін. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, вважає необхідним зазначити таке. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 3 ст.5 Цивільного кодексу України (у редакції 2003 року) визначено, що якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Із копії свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 19 липня 1987 р., виданого виконкомом Городенківської районної Ради народних депутатів на підставі рішення цього ж виконкому № 142 від 10 липня 1987 р., вбачається, що в цілому жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] , дійсно належить на праві особистої власності колгоспному двору, головою якого є [PERSON] . Згідно рішень виконкому [ADDRESS] не змінено, що стверджується довідкою № 23-183, виданою 09.05.2023 Торговицьким старостинським округом Городенківської міської ради. Копія виписки з інвентаризаційних матеріалів ОКП «Коломийське МБТІ» № 9626 від 03.03.2012, видана згідно архівних даних Коломийського МБТІ станом на 31.12.2012, свідчить, що в реєстровій книзі під реєстровим № 361 за [PERSON] , як головою колгоспного двору, зареєстровано право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] згідно свідоцтва про право власності, виданого Городенківським РВК 19.07.1987 на підставі рішення цього ж виконкому № 142 від 10.07.1987. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди у період видачі вищезгаданого свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок (з 31.01.1966 по 19.01.1996) регулювалась підзаконними нормативними актами, зокрема Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, яка затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 р. і втратила чинність від 19.01.1996 на підставі наказу Держитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 р. № 56. Зазначена інструкція передбачала державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання ЦК України та Законом України від 1 липня 2004 р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». За змістом ч.1 ст.120, ст.121, ч.1, ч.2 ст.123 ЦК УРСР 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності; володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснюється за згодою всіх членів двору; частка члена колгоспного двору в майні двору визначається, зокрема, при виході його з складу двору без утворення нового двору (виділ); розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року № 20, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Оскільки право власності на майно колишнього колгоспного двору, а саме житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] набуте до 15 квітня 1991 року, тому спір щодо даного майна вирішується за нормами, що регулювали власність цього двору. Станом на 15.04.1991 у господарстві по [ADDRESS] проживали та були зареєстровані: голова колгоспного двору [PERSON] , [INFO] , дружина [PERSON] , [INFO] , зять [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , що стверджується довідкою № 67, виданою 03.03.2021 Торговицьким старостинським округом Городенківської міської ради. Відповідно до ч.1 ст.120 ЦК України (в редакції 1963 року, яка діяла на час виникнення колгоспних дворів) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Частки всіх членів колгоспного двору є рівними (ст.123 цього ж Кодексу). Згідно ч.1 ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Зі змісту ч.2 ст. 370 ЦК України вбачається, що у разі виділу частки із майна, що є в спільній сумісній власності, частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. З наведеного слідує, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на праві спільної сумісної власності в рівних частках по 1/5 кожному. Член колгоспного двору [PERSON] , [INFO] , змінив ім`я на [PERSON] , актовий запис № 15 від 27 лютого 2000 р., про що свідчить копія повторного свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] , виданого 01 серпня 2023 р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Івано-Франківську Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Член колгоспного двору [PERSON] у зв`язку із реєстрацією шлюбу змінила дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », актовий запис № 10 від 08 вересня 2012 р., що стверджується копією Витягу № 00012855579 з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя, сформованого 09 жовтня 2013 р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Городенківського районного управління юстиції в Івано-Франківській області. Член колгоспного двору [PERSON] померла [INFO] у с. Торговиця Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис № 28 від 06 липня 2000 р., що стверджується копією повторного свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 15.11.2001 відділом реєстрації актів громадянського стану Городенківського районного управління юстиції Івано-Франківської області. Внаслідок її смерті відкрилася спадщина. Голова колгоспного двору [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] у м. Городенка Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис № 24 від 18 вересня 2019 р., про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 18 вересня 2019 р. виконавчим комітетом Торговицької сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області. Внаслідок його смерті відкрилася спадщина. Рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 06 вересня 2021 р. у справі № 342/490/21 (провадження № 2/342/485/2021), що набрало законної сили 07.10.2021, за [PERSON] , [INFO] , визнано право власності на 3/5 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованими по [ADDRESS] , в порядку спадкування. Даним рішенням суду встановлено, що 2/5 частки вищезгаданого житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [PERSON] успадкувала після смерті батька [PERSON] , як спадкоємець за заповітом, з яких 1/5 частки належала йому, як члену колишнього колгоспного двору, а 1/5 частки успадкована ним після смерті дружини [PERSON] , як спадкоємцем першої черги за законом, однак документи на дану частку спадкового майна він не оформив. Крім того, [PERSON] належала 1/5 частки даного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, як члену колишнього колгоспного двору. Частиною 4 статті 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] у м. Снятин Снятинського району Івано-Франківської області, актовий запис № 44 від 18 квітня 2018 р., про що свідчить копія повторного свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 25 травня 2022 р. Снятинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Коломийському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ). Внаслідок його смерті відкрилася спадщина. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1222 ЦК України). Згідно з ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно з ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними, визначено ч.1 ст.1267 ЦК України. За ст. ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийняття спадщини це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, нотаріусу заяви про прийняття спадщини. Ч.1 ст.1270 згаданого кодексу визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, визначено ч.2 ст.1220 ЦК України. [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , проживав у с. Торговиця Городенківського району Івано-Франківської області до 04.02.2005, про що свідчить копія довідки № 23-63, виданої 08.02.2023 Торговицьким старостинським округом Городенківської міської ради. Із копії повторного свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 18.10.2006 відділом реєстрації актів цивільного стану Городенківського районного управління юстиції Івано-Франківської області, вбачається, що спадкодавець [PERSON] є батьком позивача-відповідача [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 17 від 26 листопада 1993 р. Відповідачка [PERSON] , [INFO] , є дочкою спадкодавця [PERSON] , що стверджується копіями: свідоцтва про народження відповідачки серії [NUMBER] , виданого 04 лютого 1992 р., актовий запис за № 1 від 04 лютого 1992 р.; свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 19 листопада 2022 р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Івано-Франківську Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), з якого вбачається, що відповідачка у зв`язку із реєстрацією шлюбу змінила дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », актовий запис № 2801 від 19 листопада 2022 р. Копія витягу № 00037001194 з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу, сформованого 28 вересня 2022 р. Городенківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Коломийському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), свідчить про те, що спадкодавець [PERSON] та співвідповідачка [PERSON] були подружжям, актовий запис № 48 від 15 червня 2005 р. Співвідповідачі [PERSON] та [PERSON] є батьками спадкодавця [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 86 від 19 листопада 1967 р., що стверджується копією витягу № 00040216777 з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України, сформованого 22 червня 2023 р. Городенківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. [PERSON] заповіту не вчиняв, що стверджується копією Інформаційної довідки № 71978831 зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори), сформованої 30.03.2023 приватним нотаріусом Стефурак Н.Я. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є його син - позивач-відповідач [PERSON] , дочка - відповідачка [PERSON] , дружина - співвідповідачка [PERSON] та батьки - співвідповідачі [PERSON] , [PERSON] . Інших спадкоємців першої черги за законом після смерті [PERSON] судом не встановлено. Рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 14 лютого 2023 р. у справі № 344/7290/22 (провадження № 2/342/54/2023), що набрало законної сили 17.03.2023, позивачу-відповідачу [PERSON] , [INFO] , визначено додатковий строк - три місяці з часу набрання рішенням законної сили для подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Із копії спадкової справи № 50/2023, наданої суду приватним нотаріусом Коломийського РНО Стефурак Н.Я., вбачається, що позивач-відповідач [PERSON] , як спадкоємець першої черги за законом, прийняв спадщину після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , оскільки у строк, визначений судом, подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини (30.03.2023). Копією Витягу № 71981470 про реєстрацію в Спадковому реєстрі, виданого 30.03.2023 приватним нотаріусом Стефурак Н.Я., підтверджується, що до Спадкового реєстру внесено реєстраційний запис про реєстрацію спадкової справи № 70462885 (номер у нотаріуса 50/2023), спадкодавець - [PERSON] , дата народження: [INFO] , дата смерті: [INFO] . Відповідачка [PERSON] та співвідповідачі: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , будучи спадкоємцями першої черги за законом, спадщину після смерті [PERSON] не прийняли, оскільки не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та у строк, визначений ч.1 ст.1270 ЦК України, не подали нотаріусу заяви про прийняття спадщини. Отже, право на спадкування на все належне спадкодавцю [PERSON] майно одержав позивач-відповідач [PERSON] як спадкоємець першої черги за законом. До складу спадщини спадкодавця [PERSON] входить 1/5 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] (до набрання чинності постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» - Городенківського) району Івано-Франківської області, що належала йому, як члену колишнього колгоспного двору. Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1297 згаданого Кодексу спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Прийнявши спадщину після смерті батька [PERSON] , як спадкоємець першої черги за законом, позивач-відповідач [PERSON] 06.04.2023 подав нотаріусу заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно спадкодавця. Однак, приватний нотаріус Коломийського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Стефурак Н.Я. постановою від 06.04.2023 відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд [ADDRESS] після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , з посиланням на те, що житловий будинок, що знаходиться за вищевказаною адресою, був колгоспним двором, головою якого був [PERSON] . Кожному з членів колгоспного двору, які проживали станом на 15 квітня 1991 року, належить відповідна частка житлового будинку. Частка померлого в житловому будинку конкретно не визначена. З копії технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , виготовленого 03.03.2021, вбачається, що житловий будинок споруджено в 1986 р., господарські будівлі та споруди - в 1980, 1986, 1987 роках. Ринкова вартість даного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами станом на 03.05.2023 становить 191106 грн, що стверджується копією звіту про оцінку житлового будинку № 03052023/01110/С, складеного ФОП [PERSON] . За вищезгаданим господарством числиться земельна ділянка площею 0,25 га для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, про що свідчить довідка № 23-411, видана 09.11.2023 Торговицьким старостинським округом Городенківської міської ради. З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 354576080, сформованої 15.11.2023, вбачається, що право спільної часткової власності на 3/5 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] 06.07.2023 зареєстровано за відповідачкою [PERSON] на підставі рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 06.09.2021 по справі № 342/490/21. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Таким чином, ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, чи в який передбачений законом спосіб позивач набув права власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту у порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України. Тобто, за вказаною нормою права вимога про визнання права власності може бути пред`явлена лише власником спірного майна, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Досліджені судом докази підтверджують, що [PERSON] , як голові колгоспного двору, 19.07.1987 був виданий документ, що посвідчував його право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Однак, даний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами належав йому, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на праві спільної сумісної власності в рівних частках по 1/5 кожному, як членам колишнього колгоспного двору. Відповідачка [PERSON] на підставі рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 06 вересня 2021 р. у справі № 342/490/21 (провадження № 2/342/485/2021), що набрало законної сили 07.10.2021, стала власником 3/5 часток житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , з яких 1/5 частки належала [PERSON] , 1/5 частки - [PERSON] та 1/5 частки - їй, як члену колишнього колгоспного двору. Позивач-відповідач [PERSON] , як спадкоємець першої черги за законом, успадкував після смерті батька [PERSON] 1/5 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , однак через те, що спадковий житловий будинок відносився до колгоспного двору і частки між членами бувшого колгоспного двору у ньому не визначені, немає можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкову частку нерухомого майна. Також судом встановлено, що відповідач-позивач [PERSON] правомірно набув право власності на 1/5 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , як член колишнього колгоспного двору, оскільки не вчиняв дій, що можуть свідчити про його відмову від права власності у порядку ст. 347 ЦК України. Виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінивши зібрані у справі докази, суд не знаходить підстав для визнання за позивачем-відповідачем [PERSON] права власності на 2/5 частки вищезгаданого житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, та приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог [PERSON] за первісним позовом та повного задоволення позовних вимог [PERSON] за зустрічним позовом з підстав та в обсязі, наведеному в мотивувальній частині рішення. На підставі ст.ст. 120, 123, 563 ЦК УРСР (1963 р.), ст.ст. 316, 317, 325, 328, 347, 392, 1216, 1217, 1220, 1222, 1223, 1258, 1261, 1267-1270, 1274, 1296-1297 ЦК України (2003 р.),

Outcome: partial