Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-16 00:00:00

Позивач 20.01.2023 звернувся до Ширяївського районного суду Одеської області з позовом до [PERSON] про стягнення безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 4\~637,30 дол. США, з яких: 4 500 дол. США безпідставно набуті грошові кошти за розпискою від 06.11.2021; 137,30 дол. США 3% річних. Позовні вимоги мотивовані тим, що 06.11.2021 [PERSON] домовився з [PERSON] про те, що позивач купить житловий будинок, а відповідач продасть йому житловий будинок, який належить їй на праві власності, що розташований за адресою: [ADDRESS] . На підтвердження досягнутої домовленості позивач передав відповідачу 5\~000 дол. США. Після передання коштів, відповідачка передала позивачу ключі від будинку та надала дозвіл на проживання в ньому. Позивач вселився в будинок з сім`єю і проживав у ньому до травня 2022 року. За час проживання у будинку, позивач побудував перехід з будинку до кухні 4х2 м. Повна оплата за будинок мала відбутися до 27.08.2022, однак у травні 2022 [PERSON] приїхала до позивача та попросила повернути їй будинок та виселитися з нього, оскільки позивач все рівно немає грошей щоб розрахуватися за будинок. Також вказала, що хоче залишити собі будинок як дачу. В кінці травня 2022 позивач з сім`єю виселився з будинку. Пізніше [PERSON] приїхала знову і віддала позивачу 500 дол. США та сказала, що 4\~500 дол. США вона не буде повертати. Тому, такі кошти набуті відповідачкою безпідставно, адже жодних договорів між сторонами не укладалося. У період з 06.11.2021 по 08.01.2023 відповідачка безпідставно користувалася коштами позивача, тому з неї підлягають стягненню 3% річних у розмірі 137,30 дол. США. Ухвалою Ширяївського районного суду Одеської області від 13.02.2023 справу було передано за підсудністю до Приморського районного суду м. Одеси. Справа надійшла 08.03.2023 до Приморського районного суду м. Одеси та була передана судді Шестаковій Я.В. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 09.03.2023 провадження у справі було відкрите, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. До суду 02.08.2023 надійшли письмові пояснення [PERSON] , згідно яких зазначає, що відповідачка вирішила продати свій будинок та зробила об`яву про це, сім`я [PERSON] зателефонувала та попросила оглянути будинок, але позивач просив вселитися раніше оплати, адже очікував восени отримати кошти за оренду землі. Сторони домовилися, що позивач буде проживати та сплачувати комунальні послуги. Свідки при підписані розписки присутні не були, а підписи поставили пізніше. При підписані розписки була погоджена ціна купівлі-продажу будинку 364\~700 грн. У листопаді 2021 року [PERSON] виявила, що позивач без погодження з нею здійснив самочинне будівництво між будинком та літньою кухнею, при цьому допустив втручання в несучі конструкції. Внаслідок таких дій було пошкоджено фасад житлового будинку та літньої кухні, демонтовано два вікна літньої кухні, пошкоджену систему опалення, зокрема труби та всі радіатори, пошкоджено стелю літньої кухні. Побудувавши самочинну добудову позивач закрив проїзд до гаража, який втратив своє функціональне призначення. Також позивач пошкодив огорожу та знищив насадження винограду, яблуню та абрикос. Протягом 6 місяців позивач платив за житлово-комунальні послуги, але допустив заборгованість за користування газом у розмірі 12\~655 грн та 181,53 грн за розподіл природного газу та 417,36 грн за електропостачання. 05.06.2022 відповідачці зателефонувала сусідка та повідомила, що [PERSON] з сім`єю виселяється та вивозить речі з будинку. 08.06.2022 [PERSON] приїхала до будинку та виявила, що вхідні замки були змінені і викликала [PERSON] . Він приїхав разом з дружиною [PERSON] та передав нові ключі від замків. Відповідач була шокована від побаченого, позивач сказав, щоб вона залишила собі сплачені кошти та повернула лише частину, відповідачка віддала 500 дол. США. Таким чином, сума, яка залишилася у відповідачки є сумою відшкодування шкоди завданої її майну. [PERSON] , яка була дружиною [PERSON] також має право на кошти, які були їй спільними, вона розірвала шлюб з позивачем, тому може пред`явити такий самий позов до відповідачки. На підставі повторного проведення автоматизованого розподілу у даній справі, справа 03.10.2023 було передано судді Бондарю В.Я. Ухвалою від 03.10.2023 справу прийнято до провадження та призначено до розгляду за правилам спрощеного позовного провадження з призначенням судового засідання на 02.11.2023. До суду 17.10.2023 надійшов відзив [PERSON] тотожний за змістом раніше поданим письмовим поясненням. До суду 23.10.2023 надійшла відповідь на відзив від представника позивача [PERSON] , згідно якої зазначає, що [PERSON] не підтвердила свої твердження жодним доказом. Відповідач особисто підтвердила, що віддала лише 500 дол. США, а 4\~500 дол. США залишилися в неї. У судовому засіданні 02.11.2023 проведеному за участі [PERSON] та її представника [PERSON] було відкладено розгляд справи до 13.12.2023 для участі представника позивача у судовому засіданні в режимі відеоконференції. Ухвалою від 02.11.2023 задоволено клопотання представника [PERSON] [PERSON] про участь у судовому засіданні в режимі ВКЗ з Веселінським районним судом Миколаївської області. У судовому засіданні 13.12.2023 проведеному за участі представника позивача [PERSON] було задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] про відкладення розгляду справи, наступне засідання призначено на 17.01.2024. Ухвалою від 10.01.2024 задоволено клопотання представника [PERSON] [PERSON] про участь у судовому засіданні в режимі ВКЗ з Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області. У судовому засіданні 17.01.2024 було прийнято до провадження відзиві та відповідь на відзив, відмовлено у задоволенні клопотань відповідача про залучення третьої особи та про об`єднання справ. Було залишено без розгляду клопотання про виклик свідків за заявою представника позивача. Представник позивача [PERSON] , який брав участь у засідання в режимі відеоконференції підтримав позовні вимоги та просив задовольнити. [PERSON] та її представники [PERSON] та [PERSON] заперечували проти позову. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, оцінивши наявні докази, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 06 листопада 2021 року [PERSON] склала розписку про отримання завдатку за договором купівлі-продажу будинку, згідно якої між [PERSON] та [PERSON] було досягнуто домовленість про купівлю-продажу будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Правочин вчинено за 14\~000 у.о. в гривневому еквіваленті становить 364\~700 грн, а саме 5\~000 у.о. сплачено у день оформлення даної розписки. Остаточний розрахунок мав здійснитися до 27.08.2022, а оформлення договору купівлі-продажу протягом трьох місяців після оплати останнього платежу. [PERSON] підтвердила отримання завдатку у розмірі 5\~000 у.о. від [PERSON] [PERSON] 06.01.2023 направив [PERSON] претензію заяви-вимоги, якою вимогам повернути 4\~500 дол. США. Висновок експерта судової будівельно-технічної експертизи №43/23 від 13.07.2023 не приймається судом до уваги, оскільки не стосується предмету спору. [PERSON] у судовому засіданні визнала, що отримала від [PERSON] 5\~000 доларів США, які відзначені як у.о. в розписці. Сторони визнають той факт, що договір купівлі-продажу між сторонами не було укладено. \~Відповідно до ч.1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Згідно до ст. 570 ЦК України, завдатком є\~грошова сума\~або рухоме\~майно,\~що видається\~кредиторові боржником\~у рахунок\~належних з\~нього за\~договором платежів,\~на підтвердження\~зобов`язання\~і на\~забезпечення його\~виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Згідно ч.1\~ст.\~571\~ЦК України,\~якщо порушення\~зобов`язання\~сталося з\~вини боржника,\~завдаток залишається\~у кредитора. Якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості. Відповідно до правової позиції Верховного суду України, в рішенні від\~13 лютого 2013 року по справі №6-176цс12, оскільки, норми чинного законодавства передбачають, що у разі, якщо договором не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом, то у разі, якщо сторони хочуть щоб передплата за договором здійснювалася у формі завдатку необхідно дотримуватися наступних вимог законодавства: 1) сторони мають прямо зазначити у договорі, що кошти, які сплачуються покупцем у рахунок майбутніх платежів є завдатком; 2) договір, який містить положення про завдаток має обов`язково укладатися у письмовій формі, при чому такі положення можуть бути включені до основного договору (договору купівлі-продажу), або сторони можуть укласти окремий письмовий договір (договір про завдаток). 3) між сторонами має бути укладений договір, яким передбачаються зобов`язання сторін (сплата коштів покупцем та передання майна продавцем). Тобто, договір про наміри або попередній договір (договір відповідно до якого сторони зобов`язуються укласти основний договір у майбутньому) не може містити положень про завдаток. Зазначена позиція Верховного суду України свідчить про те, що у тому випадку коли сторони лише домовилися укласти договір (уклали попередній договір), але не оформили основний договір, сплачені в рахунок виконання договору платежі є авансом, а не завдатком. Відтак, оскільки між сторонами у справі не було оформлено основний договір купівлі-продажу будинку, то сплачені [PERSON] 5 000 доларів США на користь [PERSON] не є завдатком. При цьому, відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, ч. 1, ч. 2 ст. 509 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч. 1 ст. 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші. Частиною 1 ст. 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 205 ЦК України правочин може вичинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Приписами ч. 1 ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Системний аналіз наведених положень дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей), в тому числі авансу, який і свідчить про сам факт укладення договору. Сторони визнають, що ані попереднього договору, ані договору купівлі-продажу між ними не було укладено, а розписка від 06.11.2021 не є таким договором. При цьому, факт отримання [PERSON] від [PERSON] грошових коштів в сумі 5000 доларів США підтверджено відповідачем в судовому засіданні. Згідно ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені ч. 2 ст. 11 ЦК України. Загальна умова ч. 1 ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі ст. 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Якщо ж зобов`язання не припиняється з підстав, передбачених ст.ст. 11, 600, 601, 604 - 607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов`язання). Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не є безпідставним. Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Зазначена правова\~позиція викладена\~у постановах\~Верховного Суду\~України від\~03.06.2015\~у справі № 6-100цс15 та узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 17.10.2018 року у справі № 752/13368/15-ц, висновки у яких, відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, суд має враховувати при застосуванні і виборі норм права до спірних правовідносин. Таке ж бачення застосування ст. 1212 та ст. 1213 ЦК України викладено і в правовій позиції Верховного Суду по справі № 910/13271/18 в постанові від 06 лютого 2020 року. Оскільки,\~розписка від 06.11.2021 не може\~вважатися правоваю підставою щодо отримання останньою грошових коштів у розмірі 5000 доларів США, оскільки не є попереднім договором чи правочином, а тому грошові кошти\~в розмірі\~4 500\~доларів США (500 доларів США були повернуті [PERSON] [PERSON] )\~які були\~отримані [PERSON] від [PERSON] є майном, що отримане відповідачем безпідставно в розумінні ст. 1212 ЦК України, а, відтак, підлягає поверненню. За таких обставин, суд доходить висновку про необхідність стягнути грошові кошти в розмірі 4 500 доларів США з [PERSON] на користь [PERSON] . Доводи про шлюбні відносини [PERSON] не приймаються судом до уваги, адже до матеріалів справи додано лише свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , з якого встановити період перебування [PERSON] у шлюбі з [PERSON] встановити не можливо, крім того, у разі претензій [PERSON] до [PERSON] щодо їх спільного сумісного майна, вона не позбавлена права звернутися до суду з метою захисту свого права. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом, у передбачених ЦПК України випадках. Доводи про завдання шкоди майну [PERSON] стосуються предмету спору у справі №518/1633/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування майнової шкоди, а не даної справи. Щодо стягнення 3% річних, які за розрахунком позивача у період з 06.11.2021 по 08.01.2023 склали 137,30 доларів США, суд відзначає наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтю 625 ЦК України розміщено у розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України. Отже, положення розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні (підрозділ 1 розділу ІІІ книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу ІІІ книги 5 ЦК України). Таким чином, дія ст. 625 ЦК України поширюється на всі види грошових зобов`язань незалежно від підстав їх виникнення (договір чи делікт), у тому числі й на позадоговірне грошове зобов`язання, що виникло на підставі ст. 1212 ЦК України. Тому у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3 % річних та інфляційні нарахування від простроченої суми відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду України від 01 червня 2016 року у справі № 910/22034/15, від 01 жовтня 2014 року у справі № 6-113цс14 та у постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17, від 16 травня 2018 року у справі № 14-16цс18, а також у постанові Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі №908/2552/17. Кошти були передані з метою укладення договору купівлі-продажу, однак, з невстановлених обставин, договір не був укладений. Між сторонами виникли правовідносини про повернення безпідставно отриманих коштів без встановленого строку виконання зобов`язання. Представник позивача зазначає, що направляв претензію відповідачу, яка не була нею отримана. Отже, відносно вказаного грошового зобов`язання не було встановлено терміну повернення, у зв`язку з чим воно не може вважатися простроченим. Тому, у задоволенні вимог про стягнення 3% річних слід відмовити. Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом, у передбачених ЦПК України випадках. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до змісту ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що за подання даного позову Позивач поніс додаткові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1647 гривень, що підтверджується наявною у матеріалах справи квитанцією. Враховуючи те, що позовні вимоги [PERSON] були задоволені частково, то суд стягує судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам на суму 1\~596,87 грн.

Outcome: partial