Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-14 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернулася до Дергачівського районного суду Харківської області з позовом, в якому просила припинити обтяження речових прав на нерухоме майно, а саме на житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] та виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про обтяження за №46936029 від 24.03.2007, що внесений Дергачівською державною нотаріальною конторою на підставі: «Перенесено з Єдиного реєстру заборон, 24.03.2007, Дергачівська державна нотаріальна контора». В обґрунтування заявлених вимог позивач посилалася на те, що їй на підставі договору купівлі-продажу від 26 липня 2002 року, належить житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Договір купівлі-продажу серія ВАА №484115 було посвідчено приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Коробець О.М. та зареєстровано в реєстрі за №1952. За результатами перевірки паперової інформації Єдиного реєстру заборон житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , власником якого була [PERSON] , на момент укладення договору купівлі-продажу станом на 26 липня 2002 року під забороною не перебував, що підтверджується довідкою приватного нотаріуса Коробець О.М. від 26 липня 2002 р. № 838489-2112. Після укладення договору 26 липня 2002 року домоволодіння за вищевказаною адресою в цілому було зареєстровано в Дергачівському комунальному підприємстві технічної інвентаризації «Інвенрос», про що внесено відповідні записи в реєстрову книгу №5 за реєстровим номером №1324. На підставі рішення І сесії VII скликання Дергачівської міської ради від 20 листопада 2015 року №31 «Про перейменування вулиць, провулків та в`їздів міста Дергачі» провулок Соціалістичний було перейменовано на провулок Квітучий. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна №333956727, сформованої 30.05.2023 року, 24.03.2007 за № 4693029 реєстратором Дергачівської державної нотаріальної контори з Єдиного реєстру заборон перенесено обтяження у вигляді заборони № 15 від 14.03.1997, виданої Дергачівським відділенням Ощадбанку № 5903. Власником житлового будинку за вищевказаною адресою зазначена: [PERSON] . Після смерті [PERSON] житловий будинок успадкувала [PERSON] . Приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області з метою зняття заборони № 15 від 14.03.1997 року, виданої Дергачівським відділенням Ощадбанку №5903, 30.05.2023 року за вих. № 250/01-16 на адресу філії Харківське обласне управління АТ «Ощадбанк» направлено лист з проханням повідомити чи не заперечує третя ПАТ «Державний ощадний банк України» проти зняття заборони в разі відсутності заборгованості. Філія - Харківське обласне управління АТ «Державний ощадний банк України», листом від 23.06.2023 р. №118.11-16/2385/2023/с, повідомив, що для ідентифікації клієнта [PERSON] недостатньо інформації, а саме відсутні паспортні дані, дата народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків або інше. На сьогоднішній день надати філії - Харківське обласне управлінню АТ «Державний ощадний банк України» паспортні дані, дату народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків на громадянку [PERSON] , яка померла більше 20 років тому, щоб підтвердити чи спростувати наявність або відсутність заборгованості перед третьою особою, немає можливості. Наявність в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному державному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна заборони на нерухоме майно №15 від 14.03.1997 року, яка перенесена з паперового Єдиного реєстру заборон реєстратором Дергачівської державної нотаріальної контори 24.03.2007 року, тобто вже після придбання житлового будинку на підставі договору купівлі-продажу від 26 липня 2002 року. Позивач вказує, що вона обмежена в користуванні та розпорядженні своєю власністю - житловим будинком, який розташований за адресою: [ADDRESS] у зв`язку з наявною забороною. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Представник Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в судове засідання не з?явився, повідомлявся своєчасно та належним чином. Представником Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» Павленко Л.М. надано суду письмовий відзив, відповідно до якого просить відмовити в задоволенні позовних вимог, розгляд справи просив провести без його участі. Завідувачем Дергачівської державна нотаріальна контора Харківської області надано суду заяву про розгляд справи без участі їх представника та винести рішення на розсуд суду. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 26 липня 2002 року, належить житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Договір купівлі-продажу серія ВАА №484115 було посвідчено приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Коробець О.М. та зареєстровано в реєстрі за №1952. За результатами перевірки паперової інформації Єдиного реєстру заборон житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , власником якого була [PERSON] , на момент укладення договору купівлі-продажу станом на 26 липня 2002 року під забороною не перебував, що підтверджується довідкою приватного нотаріуса Коробець О.М. від 26 липня 2002 р. № 838489-2112. Після укладення договору 26 липня 2002 року домоволодіння за вищевказаною адресою в цілому було зареєстровано в Дергачівському комунальному підприємстві технічної інвентаризації «Інвенрос» за мною, про що внесено відповідні записи в реєстрову книгу №5 за реєстровим номером №1324. На підставі рішення І сесії VII скликання Дергачівської міської ради від 20 листопада 2015 року №31 «Про перейменування вулиць, провулків та в`їздів міста Дергачі» провулок Соціалістичний було перейменовано на провулок Квітучий. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна №333956727, сформованої 30.05.2023 року, 24.03.2007 за № 4693029 реєстратором Дергачівської державної нотаріальної контори з Єдиного реєстру заборон перенесено обтяження у вигляді заборони №15 від 14.03.1997, виданої Дергачівським відділенням Ощадбанку №5903. Власником житлового будинку за вищевказаною адресою зазначена: [PERSON] . Після смерті [PERSON] житловий будинок успадкувала [PERSON] . Приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області з метою зняття заборони № 15 від 14.03.1997 року, виданої Дергачівським відділенням Ощадбанку №5903, 30.05.2023 року за вих. № 250/01-16 на адресу філії Харківське обласне управління АТ «Ощадбанк» направлено лист з проханням повідомити чи не заперечує третя ПАТ «Державний ощадний банк України» проти зняття заборони в разі відсутності заборгованості. Філія - Харківське обласне управління АТ «Державний ощадний банк України», листом від 23.06.2023 р. №118.11-16/2385/2023/с, повідомив, що для ідентифікації клієнта [PERSON] недостатньо інформації, а саме відсутні паспортні дані, дата народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків або інше. Наявність в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному державному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна заборони на нерухоме майно №15 від 14.03.1997 року, яка перенесена з паперового Єдиного реєстру заборон реєстратором Дергачівської державної нотаріальної контори 24.03.2007 року, тобто вже після придбання мною житлового будинку на підставі договору купівлі-продажу від 26 липня 2002 року, порушує мої права як власника об`єкта нерухомості по володінню, розпорядженню, користуванню належним позивачу майном. Згідно з ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.1, ч.2 ст.321 ЦК України). Згідно з ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 2 статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Згідно з п.2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», до позовів, що виникають з приводу нерухомого майна, належать, зокрема, позови про визнання права на таке майно, про витребування майна із чужого незаконного володіння, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, не пов`язаних із позбавленням володіння, про встановлення сервітуту, виключення майна з-під арешту, визнання правочину недійсним (незалежно від заявлених вимог про застосування наслідків недійсності правочину) тощо. Процедура реєстрації у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна регламентувалася Положенням про Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 09.06.1999 року № 31/5, зареєстрованим в Мінюсті України 10.06.1999 року №364/3657 (зі змінами). Відповідно до п. 2.1 Положення, підставами для внесення до Реєстру заборон відомостей про накладення (зняття) заборони та арештів на об`єкти нерухомого майна є накладення (зняття) державною нотаріальною конторою - реєстратором заборони відчуження на об`єкти нерухомого майна. З 01 січня 2013 року відповідно до ст.8, ст.16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п.2 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року № 868, державну реєстрацію прав шляхом внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно проводить орган державної реєстрації прав. Державний реєстратор - нотаріус є спеціальним суб`єктом, на якого покладено функції державного реєстратора прав на нерухоме майно у випадку, передбаченому вищевказаним Законом. Відповідно до п. 74, 75 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 № 868 для проведення державної реєстрації обтяжень речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень таких речових прав, та інші документи, визначені цим Порядком. Документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно, є: рішення суду щодо обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили; рішення державного виконавця щодо обтяження речових прав на нерухоме майно; інші акти відповідних органів державної влади та посадових осіб згідно із законом. Відповідно до Положення про Єдиний держаний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 09.06.1999 р. № 31/5, зареєстрованим в Мін`юсті 10.06.1999 р. за № 364/3657, реєстр заборон - це електронна база даних, яка містить відомості про обтяження нерухомого майна, а саме: накладені заборони та арешти нерухомого майна; вилучення записів про заборони відчуження та арешти нерухомого майна; тимчасові застереження щодо нерухомого майна та видані витяги з реєстру заборон. Реєстраторами реєстру заборон є державні нотаріальні контори, державні нотаріальні архіви, приватні нотаріуси, які уклали відповідні договори з адміністратором і мають повний доступ до реєстру заборон через комп`ютерну мережу; державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України та його регіональні філії в частині внесення відомостей щодо податкових застав та арештів, накладених органами державної влади. Згідно частини 3 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини 6статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі, зокрема, судового рішення щодо набуття, зміни або припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили. Позивач вказує, що вона обмежена в користуванні та розпорядженні своєю власністю - житловим будинком, який розташований за адресою: [ADDRESS] у зв`язку з наявною забороною. Так, існування заборони на відчуження нерухомого майна перешкоджає позивачу розпоряджатися своїм майном. Підстави зняття заборони на нерухоме майно передбачено ст. 74 Закону України «Про нотаріат». Згідно пункту 5 глави 15 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. № 296/5 нотаріус, який наклав заборону, знімає заборону відчуження майна за рішенням суду. Відповідно до пункту 6.1. Глави 15 Розділу II Порядку про зняття заборони, а також про зняття судовими або слідчими органами та органами державної виконавчої служби накладеного ними арешту на майно нотаріус робить відповідні відмітки в реєстрі для реєстрації заборон і арештів та в алфавітній книзі обліку заборон відчуження і арештів нерухомого майна. Арешти (заборони), які були накладені на підставі заяв, повідомлень, листів будь-яких підприємств, установ, організацій, банків, ухвал, рішень суду, слідчих органів, рішень виконкомів, тощо у період до 1998 року до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, внесені з паперових носіїв (алфавітних книг). Тобто Дергачівська державна нотаріальна контора зареєструвала 24.03.2007 року обтяження за №4693029 за заявою Дергачівського відділення Ощадбанку № 5903 від 14.03.1997 року з паперових книг, не врахувавши при реєстрації обтяження, що громадянка [PERSON] на день реєстрації обтяження, а саме [INFO] , померла, а спадкове майно, на яке накладено обтяження, а саме житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] , відчужено спадкоємцем громадянкою [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 26 липня 2002 року, посвідченого нотаріусом. Про відсутність на день укладення договору купівлі-продажу житлового будинку будь яких заборон в Єдиному реєстрі заборон свідчить довідка приватного нотаріуса від 26 липня 2002 року № 838489-2112. З наведених доказів вбачається, що позивач обмежена в користуванні та розпорядженні своєю власністю - житловим будинком, який розташований за адресою: [ADDRESS] у зв`язку з наявною забороною. Отже, суд приходить до висновку про відсутність підстав для існування такого обмеження щодо нерухомого майна, яке належить на праві приватної власності позивачу, оскільки існування такої заборони відчуження об`єкту нерухомого майна порушує права позивача, тому позов підлягає задоволенню. Разом з тим, вимога позивача про виключення запису про обтяження з Єдиного реєстру обтяжень об`єктів нерухомого майна також підлягає задоволенню, оскільки є похідною від вимоги про припинення обтяження на нерухоме майно. Стаття 76 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч. 2 ст. 78 цього ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування. Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно ч.ч. 1, 2 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих сторонами та іншими учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до пункту 4 частини 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. У ч.ч. 1, 2, 8 статті 83 ЦПК України визначено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинний подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Приймаючи до уваги викладене,

Outcome: approved