Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-14 00:00:00

08.11.2023 до Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана заява, в обґрунтування якої представник заявника зазначив про те, що [PERSON] з 2022 року разом із сім`єю проживає у Великій Британії, де отримав посвідку на проживання, водійське посвідчення, має власну нерухомість, працює директором компанії INTERMED INNOVATIONS LIMITED та компанії RILEY & TAILOR LIMITED, від яких отримує заробітну плату, у 2022 р. перебував на території України лише 39 днів, а в 2023 р. взагалі не перетинав державний кордон України, отже має центр життєвих інтересів на території Великої Британії. Таким чином, заявник відповідає критеріям громадянина України-нерезидента. Встановлення факту втрати заявником статусу резидента України та набуття статусу неризедента має здійснюватися у відповідності до Конвенції між Урядом України і Урядом Сполученого Королівства Великобританії і Північної Ірландії про уникнення подвійного оподаткування та запобігання податковим ухиленням стосовно податків на доходи. З врахуванням зазначених обставин, представник заявника просить суд встановити факт, що громадянин України, [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] з 01 січня 2023 року втратив статус резидента України та набув статус громадянина України- нерезидента. Ухвалою судді від 14 листопада 2023 року було відкрито провадження та призначено до судового засідання. 06 грудня 2023 року від представника заінтересованої особи - Державної податкової служби України до суду надійшли заперечення, з яких вбачається, що заявником при зверненні з заявою не наведено мотивів звернення до суду та доводи не містять належного обґрунтування підстав подання заяви та позбавлення права уникнення подвійного оподаткування тим самим і можливості на зменшення податкових навантажень, що відповідно шкодить його інтересам як платника податку та не доведено мету й обґрунтування того, що саме спричиняє юридичний факт чи має збитки, завдані внаслідок протиправних дій заінтересованих осіб, в чому вони виразились, а також не зазначено порушень з боку Національного банку України та ДПС України. 19 грудня 2023 року представником Національного банку України подано заяву про залишення без розгляду заяви [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій він посилається на те, що, заявником при зверненні до суду порушено вимоги ч. 2 ст. 316 ЦПК України, оскільки перед зверненням до суду з вищевказаною заявою, заявник мав би звернутись до Верховного Суду з клопотанням по визначення підсудності. Ухвалою суду від 19 грудня 2023 року у задоволенні клопотання представника Національного банку України про залишення заяви [PERSON] , в інтересах якого діє [PERSON] , заінтересована особа - Національний банк України, Державна податкова служба України, про встановлення факту, що має юридичне значення без розгляду - відмовлено. 08 січня 2024 року від представника заявника надійшли письмові пояснення, з яких вбачається, що ухвалою Верховного суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 26 грудня 2023 року у справі №757/50930/23-ц визначено підсудність справи за заявою [PERSON] , в інтересах якої діє [PERSON] , заінтересована особа - Національний банк України, Державна податкова служба України, про встановлення факту, що має юридичне значення, Печерському районному суду м. Києві. Представник заявника в судовому засіданні вимоги заяви підтримав та просив задовольнити. Представник заінтересованої особи - Державної податкової служби України в судовому засіданні заперечив з приводу задоволення заяви. Представник заінтересованої особи - Національного банку України в судовому засіданні заперечив з приводу задоволення заяви. Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до наступного висновку. Так, судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , з 2022 року разом із сім`єю проживає у Великій Британії. 07 квітня 2022 року [PERSON] отримав посвідку на проживання у Великій Британії № [NUMBER], яка дозволяє працевлаштування. 22 квітня 2022 року [PERSON]. призначений директором компанії INTERMED INNOVATIONS LIMITED, номер компанії 07575126, Великобританія, адреса: 7/11 Minerva Road, Park Royal, London, England, NW10 6HJ. Також [PERSON]. є директором компанії RILEY & TAILOR LIMITED (номер компанії12791133), Великобританія, адреса: 1 Stannington Place, Ponteland, Newcastle Upon Tyne, United Kingdom, NE20 9QF з 04 серпня 2020 року. У Великій Британії [PERSON]. отримав обов`язковий медичний поліс (страхування життя) страхової компанії AIG P557695152-01 від 19.05.2022 року терміном дії 25 років. 30 листопада 2022 року [PERSON] отримав водійське посвідчення Beликобpитанiї [NUMBER] . Крім того, 22 травня 2023 року дружина заявника [PERSON] отримала посвiдку на проживання у Великій Британії [NUMBER], а їх спільна дитина [PERSON] відвідує середню школу Понтеленд, має успіхи у навчанні та відмінні відгуки від вчителів. 03 серпня 2022 року подружжя [PERSON] придбало у компанії Doon Developmens Limited нерухомість за адресою: [ADDRESS], що підтверджуються листом № S8644.1.20LW вiд 11 серпня 2023 року компанії, яка супроводжувала укладення угоди з придбання нерухомості - юридична компанія Iain Nicholson & Co. На придбану нерухомість заявнику присвоєний компанією Британський газ номер особового рахунку [NUMBER] . Також присвоєно рахунок для постачання електроенергії. [PERSON] систематично сплачує за комунальні послуги власної нерухомості за адресою: [ADDRESS]. Таким чином, представник заявника вказує, що починаючи з 01 січня 2023 року, останній відповідає критеріям громадянина України-нерезидента відповідно до п.п. «в» п. 14.1.213 ст. 14 Податкового кодексу України. Статус «резидент» чи «нерезидент» впливає на порядок оподаткування доходів фізичних осіб з джерелом їх походження з України, а також іноземних доходів. Однак чинний Податковий кодекс України та підзаконні нормативно-правові акти не містять порядку встановлення даної обставини та отримання документа, що її підтверджує. Разом з тим, на думку заявника, визначення статусу податкового резидента та нерезидента є встановленням факту, що має юридичне значення, тому для підтвердження статусу нерезидента даний факт підлягає встановленню у судовому порядку. Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Так, частиною 2 ст. 315 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Перелік юридичних фактів, що підлягають установленню в судовому порядку, визначений у частинах першій та другій статті 315 ЦПК України, не є вичерпним. Для розгляду справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються, зокрема, справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян, але тільки якщо воно не пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право і якщо заявник не має іншої можливості одержати або відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення, дана правова позиція зазначена у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №287/167/18-ц. У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право. Отже, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети ні. Відповідно до ч. 7 ст. 19 ЦПК України окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно до п.п. а) п. 9 ч. 1 Закону України «Про валюту та валютні операції» резидентами визнаються фізичні особи (громадяни України, іноземні громадяни, особи без громадянства), які мають постійне місце проживання на території України, у тому числі ті, які тимчасово перебувають за межами України. Відповідно до п.п. а) п. 8 ст. 1 Закону України «Про валюту та валютні операції» нерезидентами визнаються фізичні особи (іноземні громадяни, громадяни України, особи без громадянства), які мають постійне місце проживання за межами України, у тому числі ті, які тимчасово перебувають на території України. Підтвердження статусу резидента України здійснюється в порядку, передбаченому наказом ДПА України № 173 від 12.04.2002 р. "Про підтвердження статусу податкового резидента України". В той же час законодавство України не передбачає існування аналогічної юридичної процедури для підтвердження факту втрати громадянином України статусу резидента України та набуття ним статусу нерезидента. Зі змісту п.п. «в» п. 14.1.213 ст. 14 Податкового кодексу України вбачається, що для визнання фізичної особи нерезидентом України, крім місця її постійного проживання можуть використовуватися й інші критерії. В той же час законодавство України не передбачає процедури підтвердження втрати громадянином статусу резидента України за критеріями, які не пов`язані з оформленням ним виїзду на постійне місце проживання за кордон. Відповідно до ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Дана норма закону кореспондується з абз. 5 ст. З Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», який визначає термін місце проживання, як житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає постійно або тимчасово. Однак, визначення терміну «постійне місце проживання» в діючому законодавстві відсутнє (окрім судової практики). Також й відсутні будь-які часові критерії для визначення факту постійності. Так, абз. 11 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація - це внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції. За змістом вказаних норм права, постійним місцем проживання особи є місце, за яким зазначена особа зареєстрована у встановленому порядку (відповідна правова позиція викладена в ухвалі ВССУ від 14.05.2014, провадження № 6-609св14). Крім того, постійне місце проживання громадяна України може бути підтверджено відміткою у паспорті відповідно до п. 5 ч. 6 Положення про паспорт громадянина України, а також іншим документом згідно із абз. 8 ст. З Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (правовий висновок ВССУ в Ухвалі від 03.09.2014, провадження № 6-24007св14). Відповідно до частини 2 статті 19 Закону України "Про міжнародні договори України" якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору. Отже, встановлення факту втрати мною статусу резидента України та набуття статусу нерезидента має здійснюватися у відповідності до Конвенції між Урядом України і Урядом Сполученого Королівства Великобританії і Північної Ірландії про уникнення подвійного оподаткування та запобігання податковим ухиленням стосовно податків на доходи (Конвенцію та Протокол до неї ратифіковано Законом № 244-IX від 30.10.2019). Згідно зі статтею 4 Конвенції під терміном "резидент Договірної Держави" розуміється будь-яка особа, яка за законодавством цієї Держави підлягає оподаткуванню в ній на підставі місця проживання, постійного місця перебування, місця управління, місця реєстрації або іншого аналогічного критерію. Цей термін, проте, не включає будь-яку особу, яка підлягає оподаткуванню в цій Державі лише стосовно доходів із джерел у цій Державі. У випадку, коли відповідно до цих положень фізична особа є резидентом обох Договірних Держав, її статус визначається відповідно до таких правил: a)вона вважається резидентом тієї Договірної Держави, де вона має постійне житло. Якщо вона має постійне житло в обох Договірних Державах, вона вважається резидентом тієї Договірної Держави, де вона має більш тісні особисті й економічні зв`язки (центр життєвих інтересів); b) якщо Договірна Держава, в якій вона має центр життєвих інтересів, не може бути визначена, або коли вона не має постійного житла в жодній з Договірних Держав, вона вважається резидентом тієї Договірної Держави, де вона звичайно проживає. Згідно ст. 24 ЦК України, людина як учасник цивільних відносин вважається фізичною особою. Це означає, що будь-яка людина, незалежно від її статі, віку, стану здоров`я, громадянства може бути наділена правовим статусом фізичної особи та бути учасником відповідних суспільних відносин. Однак для того, щоб бути учасником окремих цивільних відносин, одного правового статусу фізичної особи ще недостатньо. У цьому випадку людина повинна набути інше специфічне право, яке визнається цивільним законодавством. Правовий статус нерезидента України визначений Конвенцією між Урядом України і Урядом Сполученого Королівства Великобританії і Північної Ірландії про уникнення подвійного оподаткування доходів і майна на попередження податкових ухилень, тобто визнаний законодавством України. Отже, як вбачається з заяви [PERSON] , метою встановлення факту є реалізація положень вищезазначеної угоди та в цілях застосування податкового законодавства України. Так, згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно ч.3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно ч.1-4 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З врахуванням зазначених обставин справи, та те, що Податковим кодексом України, та будь-яким нормативно-правовим актом не передбачено спеціального порядку для підтвердження факту наявності у відповідної особи статусу громадянина України - нерезидента та наданих заявником доказів в обґрунтування своїх доводів, а саме те, що [PERSON] із сім`єю постійно проживає на території Великої Британії, має посвідку на проживання, офіційно працевлаштований, отримує заробітну плату, має власну нерухомість, реалізує конституційні права на території Великої Британії, суд прийшов до висновку, що з метою не порушення прав та інтересів особи в частині подвійного оподаткування, дана заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved