Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Позов обґрунтовано тим, що 19.12.2017 р. о 07 годині 25 хвилин, в умовах недостатньої видимості через темну пору доби, водій [PERSON] керував автомобілем марки Mitsubishi Carisma, реєстраційний номер [NUMBER] , та рухався зі швидкістю близько 55 км/год ділянкою автодороги Н-09 Мукачево-Львів, що по вул. Міцкевича в м. Бурштин в напрямку м. Львів і наближався до неврегульованого пішохідного переходу, який позначено горизонтальною дорожньою розміткою 1.14.2. «зебра» та інформаційно-вказівними знаками 5.35.1, 5.35.2 «Пішохідний перехід». Водій [PERSON] мав можливість завчасно на відстані 122,8 м. побачити дорожній знак «Пішохідний перехід» з робочого місця водія і відповідно зреагувати на зміну дорожньої обстановки. Крім цього, зустрічною смугою назустріч [PERSON] рухався легковий автомобіль, який через увімкнене яскраве світло фар зменшив видимість дороги та видимість на проїзній частині в ділянці пішохідного переходу. В той час, по неврегульованому пішохідному переході, в напрямку зліва направо , відносно руху автомобіля Mitsubishi Carisma, проїзну частину дороги перетинав [PERSON] , який відповідно до п. 4.16а ПДР України, мав перевагу в русі. При наближенні до пішохідного переходу, на якому перебував [PERSON] , водій [PERSON] проявив неуважність, не врахував дорожню обстановку, не обрав безпечної швидкості руху транспортного засобу, своєчасно не вжив заходів щодо зменшення руху транспортного засобу аж до його зупинки, не надав перевагу в русі пішоходу, внаслідок чого вчинив наїзд на [PERSON] . При цьому [PERSON] порушив п.п. 1.10, 2.3 б,д, 4.16 а, 12.1, 12.2, 12.3, 18.1 Правил дорожнього руху України. [PERSON] отримав тілесні ушкодження, від яких він помер. Вироком Галицького районного суду Івано-Франківської області від 09 березня 2023 року [PERSON] визнаний винним у скоєнні злочину передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Загибель батька заподіяла позивачу значну моральну шкоду, негативно вплинула на його психологічний та моральний стан, призвела до порушення його нормальних життєвих зв`язків. Спричинену моральну шкоду позивач оцінив в 300 000 грн, яку просить стягнути на його користь з відповідача. 07 листопада 2023 року від представника відповідача надійшов відзив на позов, в якому представник відповідача просив суд відмовити в задоволенні позову з таких підстав: [PERSON] має право отримати від страхової компанії відшкодування моральної шкоди завданої смертю батька в розмірі 12 мінімальних заробітних плат; позивачем в позовні заяві не розкрито жодного критерію визначення розміру спричиненої моральної шкоди; [PERSON] згідно з висновком експертизи не мав технічної можливості попередити дану ДТП, а пішохід [PERSON] в свою чергу перебігав проїжджу частину; [PERSON] частково відшкодував спричинену моральну шкоду в сумі 15000 грн (а.с. 22-53). Ухвалою від 25 вересня 2023 року суд відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою від 27 листопада 2023 року суд закрив підготовче провадженні та призначив справу до судового розгляду по суті на 18 грудня 2023 року. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] просив задовольнити позов на підставах, викладених в позовні заяві. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] просили відмовити в задоволенні позову на підставах, викладених у відзиві на позові. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову з таких підстав: Так, вироком Галицького районного суду Івано-Франківської області від 09 березня 2023 року [PERSON] визнано винним у скоєнні злочину передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді трьох років позбавлення волі, без позбавленням права керувати транспортними засобами. На підставі ст. 75 КК України від відбування покарання [PERSON] був звільнений з випробуванням строком тривалістю два роки. Цивільний позов потерпілого [PERSON] - залишений без розгляду (а.с. 5-8). Вироком Івано-Франківського апеляційного суду від 17 травня 2023 року у справі № 341/835/19 скасовано вирок Галицького районного суду Івано-Франківської області від 09 березня 2023 року за ч.2 ст. 286 КК України в частині призначення покарання [PERSON] . Ухвалений щодо [PERSON] в цій частині новий вирок. [PERSON] визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк три роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк два роки. На підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з випробуванням строком тривалістю два роки. В решті вирок залишений без змін (а.с.9-11). Відповідно вирок у справі № 341/835/19 набрав законної сили 17 травня 2023 року. У справі № 341/835/19 встановлено, що [PERSON] , будучи особою, яка керує транспортним засобом порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть особи - потерпілого [PERSON] , при наступних обставинах. 19 грудня 2017 року о 07 годин 25 хвилин, у темну пору доби в умовах недостатньої видимості [PERSON] керуючи автомобілем марки Mitsubishi Carisma, реєстраційний номер [NUMBER] рухався зі швидкістю близько 55 км/год ділянкою автодороги Н-09 Мукачево - Львів по вул. Міцкевича у м. Бурштині Івано-Франківської обл. в напрямку м. Львова і наближався до нерегульованого пішохідного переходу, який позначений горизонтальною дорожньою розміткою 1.14.2. «зебра» та інформаційно-вказівними знаками 5.35.1, 5.35.2 "Пішохідний перехід". [PERSON] мав можливість завчасно на відстані 122,8 м побачити дорожній знак «Пішохідний перехід» з робочого місця водія автомобіля і відповідно відреагувати на зміну дорожньої обстановки. Крім цього, зустрічною смугою назустріч [PERSON] рухався легковий автомобіль, який через увімкнене яскраве світло фар зменшував видимість дороги та видимість на проїзній частині в ділянці пішохідного переходу. В той час, по нерегульованому пішохідному переході, в напрямку зліва направо, відносно руху автомобіля Mitsubishi Carisma, проїзну частину дороги перетинав пішохід [PERSON] , який відповідно до п. 4.16А ПДР України, мав перевагу в русі. При наближенні до пішохідного переходу, на якому перебував пішохід [PERSON] , водій [PERSON] проявив неуважність, не врахував дорожню обстановку, не обрав безпечної швидкості транспортного засобу, щоб постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, своєчасно не вжив заходів до зменшення швидкості руху автомобіля аж до його зупинки, не надав перевагу у русі пішоходу, внаслідок чого вчинив наїзд на [PERSON] . При цьому [PERSON] порушив вимоги Правил дорожнього руху України, а саме: пункт 1.10., в частині значення термінів: дорожні умови; дорожня обстановка; небезпека для руху; підпукти Б, Д пункту 2.3.; підпукти А пункту 4.16.; пункт 12.1; пункт 12.2; пункт 12.3; пункт 18.1. У результаті порушення [PERSON] ПДР України відбулась дорожньо-транспортна пригода, унаслідок якої пішохід [PERSON] отримав тілесні ушкодження у виді закритої черепно-мозкової травми з забоєм головного мозку тяжкого ступеня крововиливами під оболонку та в речовину головного мозку, в м`які тканини голови забійною раною в ділянці голови, яка ускладнилася набряком та набуханням головного мозку від яких помер. Позивач в справі [PERSON] є сином загиблого внаслідок ДТП [PERSON] . В ході розгляду кримінальної справи [PERSON] перерахував на рахунок [PERSON] у відшкодування моральної шкоди 15075,38 грн., що підтверджується платіжними інструкціями від 05.08.2019 та 30.10.2019, а також відповідними квитанціями (а.с. 48-49, 70). Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля Mitsubishi Carisma, реєстраційний номер [NUMBER] , на момент дорожньо-транспортної пригоди, була застрахована ПАТ «Страхова компанія «Перша» за полісом № АК/5886402 (а.с. 28). Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер, й інші джерела правового регулювання, насамперед, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, виявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства. Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20). Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частина перша та друга статті 23 ЦК України). Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (абзац 2 частини третьої статті 23 ЦК України). Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України). Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю (частина друга статті 1168 ЦК України). Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина друга та п`ята статті 1187 ЦК України). Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) (стаття 1194 ЦК України). Страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку (частина шістнадцята статті 9 Закону України "Про страхування"). Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами (пункт 27.3 статті 27 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"). Завдання моральної шкоди явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи. Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні "трансформують" шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування "обчислює" шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 серпня 2022 року в справі № 607/11755/20 (провадження № 61-13672св21). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частини четвертої статті 263 ЦПК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) вказано, що: "покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України "Про страхування", шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність". У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного кримінального суду від 27 липня 2021 року в справі № 431/1397/20 (провадження № 51 - 6263 км 20) зазначено, що: "внаслідок ДТП, яке вчинено [PERSON] на вказаному транспортному засобі, [PERSON] отримав тяжкі тілесні ушкодження, що спричинили його смерть. З метою відшкодування шкоди, завданої вчиненим [PERSON] злочином, передбаченим ч. 2 ст. 286 КК, мати [PERSON] - [PERSON] подала позов, визначивши як відповідачів [PERSON] і страхову компанію, в якій останній застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Відповідно потерпіла звернула вимоги до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди у розмірі1 000 000 грн і до ПАТ НАСК "Оранта" про відшкодування матеріальної шкоди у сумі 20 753,71 грн. Пункт 27.3. ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», крім іншого, передбачено, що страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, батькам (усиновлювачам). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку. Розмір мінімальної заробітної плати в місячному розмірі на день ДТП, тобто станом на 19 грудня 2017 року, становив 3200 грн, що визначено ст. 8 Закону України «Про державний бюджет на 2017 рік». Тому моральна шкода, завдана смертю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 38400 грн. (3200 х 12) підлягала відшкодуванню страховиком ПАТ «Страхова компанія «Перша» за полісом № АК/5886402. [PERSON] не забажав аби страхова компанія відшкодовувала йому моральну шкоду, відповідно розмір відшкодування моральної шкоди підлягає зменшенню на 38400 грн. Велика Палата Верховного Суду в постановах від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18) (пункт 59), від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) неодноразово звертала увагу на те, що у справах про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної страхувальником за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у межах ліміту страхового відшкодування належним відповідачем буде страховик. Принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно, якщо такої різниці немає та шкода покрита в повному обсязі страховою виплатою, в такому випадку в цій справі відсутні підстави для покладення відповідальності на страхувальника". У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року в справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) вказано, що: "виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права компенсація моральної шкоди повинна відбуватися в будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства (див. пункт 92 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц). Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що потерпіла особа у разі настання страхового випадку набуває право на відшкодування моральної шкоди. Страхове відшкодування такої шкоди охоплює лише шкоду потерпілій фізичній особі, заподіяну у зв`язку з її каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (зокрема, смертю). У таких випадках розмір моральної шкоди, яку відшкодовує страховик винної особи, передбачений статтею 26-1 та пунктом 27.3 статті 27 Закону. Страхувальник, який спричинив настання страхового випадку, відшкодовує моральну шкоду заподіяну у зв`язку з каліцтвом або смертю потерпілого лише у разі, якщо її розмір перевищує ліміт відповідальності страховика, та у випадку, якщо потерпіла особа просить відшкодувати моральну шкоду з інших підстав, ніж передбачені статтею 23 Закону № 1961-IV". Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою (частина шоста статті 82 ЦПК України). При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості. Суд встановив, що в результаті ДТП настала смерть батька позивача. [PERSON] , внаслідок порушення ним Правил дорожнього руху та спричинення ДТП, було завдано моральну шкоду позивачу, яка полягає в нервовому стресі, моральних стражданнях внаслідок смерті близької людини. Позивач безсумнівно зазнав моральних страждань, зумовлених глибокими емоційними переживаннями з приводу ДТП. Водночас судом також береться до уваги як поведінка [PERSON] , так і потерпілого [PERSON] . З урахуванням засад справедливості та розумності, беручи до уваги характер вчиненого правопорушення, характер та обсяг моральних страждань, перенесених позивачем, характер немайнових втрат позивача, суд доходить висновку, що сума 150 000 грн є належною та достатньою компенсацією для відновлення його душевної рівноваги. Водночас слід врахувати, що, як вже зазначалося вище, потерпіла особа у разі настання страхового випадку набуває право на відшкодування моральної шкоди. Страхове відшкодування такої шкоди охоплює лише шкоду потерпілій фізичній особі, заподіяну у зв`язку з її каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (зокрема, смертю). У таких випадках розмір моральної шкоди, яку відшкодовує страховик винної особи, передбачений статтею 26-1 та пунктом 27.3 статті 27 Закону. Страхувальник, який спричинив настання страхового випадку, відшкодовує моральну шкоду заподіяну у зв`язку з каліцтвом або смертю потерпілого лише у разі, якщо її розмір перевищує ліміт відповідальності страховика, та у випадку, якщо потерпіла особа просить відшкодувати моральну шкоду з інших підстав, ніж передбачені статтею 23 Закону № 1961-IV. Окрім того, судом враховується часткове відшкодування моральної шкоди в сумі 15075,38 грн. За таких обставин, суд, з урахуванням принципу розумності та справедливості, враховує, що втрата рідної людини є найвищою немайновою втратою, яка не підлягає відновленню, відновити попередній стан життя позивача неможливо, доходить висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути у відшкодування моральної шкоди 96 524,62 грн. (150 000 - 38 400 - 15 075,38 = 96 524,62). Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Судовий збір мав складати 1,5 % ціни позову, тобто 4500 грн., тому з відповідача на користь держави підлягає стягнення судовий збір пропорційно задоволеній частині позовних вимог в розмірі 1447,86 грн. (4500 х 32,18 % = 1447,86).

Outcome: partial