Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення. У позовній заяві позивач посилається на те, що досудовим розслідуванням встановлено, що 27.06.2023 року, приблизно о 23 годині 37 хвилин, [PERSON] , знаходячись навпроти 4 під`їзду, розташованого у будинку [ADDRESS] , на грунті раптово виниклих неприязних відносин, діючи умисно, маючи прямий умисел викликати у потерпілого побоювання за своє життя, виказував усні погрози щодо позбавлення потерпілого життя (вбивства), та тримаючи у правій руці предмет схожий на пістолет (імітаційну копію пістолету Макарова (ПМ), при цьому демонстративно зняв вказаний предмет з запобіжника та надіслав патрон до патронника, направивши його у бік потерпілого, чим погрожував вбивством, тобто виразив намір позбавити його життя, чим викликав у потерпілого сприйняття даних дій, як реальну загрозу своєму життю. Вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 28.07.2023 відповідача визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 129 КК України та призначено йому покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік. На підставі ст.ст.75,76 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк на 1 (один) рік. Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся. З посиланням на ст.ст. 23, 1167, 1177 ЦК України позивач просив стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 15 000 грн. В судове засідання позивач не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав, проти винесення заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання 18.12.2023 та 24.01.2024 не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суду невідомо, відзив не подав. Клопотань про відкладення розгляду не надходило. Враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, а також беручи до уваги згоду позивача по справі, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі тих доказів, які є в матеріалах справи. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, суд дійшов наступного висновку. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, враховуючи визначений ч.6 ст.82 ЦПК України принцип обов`язковості обвинувального вироку суду у питанні вини відповідача, позивач у силу того, що цивільний позов у рамках вказаного вище кримінального провадження не заявляв, правомірно звернувся до суду із даним позовом у порядку цивільного судочинства про відшкодування моральної шкоди, завданої злочинними діями відповідача і саме він має нести відповідальність за завдану позивачу моральну шкоду. 28.07.2023 вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 129 КК України, а саме за те, що 27.06.2023, приблизно о 23 годині 37 хвилин, [PERSON] , знаходячись навпроти 4 під`їзду розташованого у будинку [ADDRESS] , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, діючи умисно, маючи прямий умисел викликати у потерпілого [PERSON] побоювання за своє життя, виказував усні погрози щодо позбавлення потерпілого життя (вбивства), та тримаючи у правій руці предмет схожий на пістолет, що є імітаційною копією пістолету конструкції Макарова (ПМ), промислового виробництва фірми «Demix» (Іспанія), який не відноситься до вогнепальної зброї, та не придатний до проведення пострілів, при цьому демонстративно зняв вказаний предмет з запобіжника та надіслав патрон до патронника, направивши його у бік потерпілого, чим погрожував вбивством, тобто виразив намір позбавити його життя, чим викликав у потерпілого [PERSON] сприйняття даних дій, як реальну загрозу своєму життю, та призначено покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік. На підставі ст.ст.75,76 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік, що підтверджується копією вироку у справі № 334/6063/23 (1-кп/334/661/23) . Вирок набрав законної сили 29.08.2023 Відповідно до ч. 1 ст.15 та п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання, а одними із способів захисту цивільного права є відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ч.7 ст.128 КПК України, особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказовий процес у цивільному судочинстві має велику значимість через його важливість для вирішення кожної справи і загальнообов`язковість, оскільки без належного підтвердження необхідних обставин особа не отримає бажаного результату та не зможе повною мірою використати надані державою юрисдикційні гарантії захисту прав, свобод та інтересів осіб у разі їх порушення, невизнання або їх оспорення. Належність та допустимість доказів визначають ст. ст. 77,78 ЦПК України. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. У відповідності до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовуються особою, яка її завдала, за наявності її вини. Поняття моральної (немайнової) шкоди і порядок її відшкодування визначено у статті 23 ЦК України. Так, згідно положень ч.ч.1, 2 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна, а також у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Згідно ч.3 ст.23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Як роз`яснено судам в п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у принижені честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно з п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди» при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають з`ясуванню: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної шкоди суд повинен визначати залежно від характеру та обсягу страждань, які зазнав позивач, характеру немайнових витрат та урахуванням інших обставин. При цьому суд має право виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. Аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку про те, що вчиненим відповідачем кримінального правопорушення позивачу завдано моральної шкоди. При цьому, моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь - який її розмір може мати суто умовний вираз. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, їх тривалості, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Вчиненим кримінальним правопорушенням, позивачу було завдано моральної шкоди у зв`язку із погрозою вбивства із реальними підставами побоюватися здійснення цієї погрози, що прямо підтверджується копією вироку. Протиправними діями відповідача моральному здоров`ю позивача спричинено значної шкоди, оскільки погрози відповідачем здійснені із застосуванням предмету схожого на пістолет, з метою вбивства потерпілого, через що останній відчув сильні психічні переживання та тривожність за своє життя. Внаслідок протиправних дій відповідача, потерпілим понесені значні моральні втрати, які призвели до позбавлення можливостей реалізації своїх звичок і бажань, які позивач міг би реалізувати не витрачаючи часу на підготовку заяв та судових позовів, відвідування установ органів державної влади, з метою досягнути належного захисту позивача порушених прав. Суд, визначаючи розмір шкоди, виходить з вищенаведених норм,

Outcome: approved