Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-07 00:00:00

Позивачем [PERSON] в особі представника - адвоката Мінченка Я.В., подано до суду позовну заяву про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 18.09.2023 року відкрито провадження у зазначеній справі. В обґрунтування позову, позивач посилається на те, що 20.11.2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. вчинено виконавчий напис за № 94050 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» грошових коштів у розмірі 12 680,00 грн. 23.02.2021 року на підстав заяви від 15.02.2021 року, ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» про примусове виконання напису, постановою приватного виконавця Єфіменка Д.О., було відкрито виконавче провадження №АСВП:[NUMBER] про стягнення заборгованості з [PERSON] у розмірі 12 680,00 грн. [PERSON] , не погоджується із виконавчим написом №94050 від 20.11.2020 року, оскільки виконавчий напис було вчинено без підтвердження безспірності заборгованості, а також нотаріус не перевірив чи не пройшло більше ніж три роки з дня виникнення права вимоги у стягувача, не витребував іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, які він вправі витребувати у стягувача. З копії виконавчого напису №94050, вчиненого 20.11.2020 року приватним нотаріусом слідує, що його було видано за заявою стягувача про стягнення з позивача заборгованості за кредитним договором №666387453, укладеним 14 травня 2020 року з ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ДОПОМОГА», правонаступником усіх прав та обов`язків за договором відступлення прав вимоги №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року було ТОВ «Таліон плюс», яке відступило право вимоги на підставі договору №05/0820-01 від 05 серпня 2020 року ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС». Зі змісту оспорюваного виконавчого напису слідує, що стягнення здійснюється за період з 04 листопада 2020 року по 04 листопада 2020 року, сума заборгованості складає 11 480 грн. 00 коп., в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 4000,00 грн., прострочена заборгованість по неоплаченим відсоткам за користування кредитом становить 7 480,00 грн. За вчинення виконавчого напису нотаріусом стягнута плата із стягувача у розмірі 1 200,00 грн. Загальна сума, що підлягає стягненню становить 12 680,00 грн. Таким чином, позивач вважає, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений протиправно, тому його має бути визнано таким, що не підлягає виконанню. Згідно з відомостями, які містяться в рекомендованому повідомленні про вручення поштових відправлень, відповідач отримав копію ухвали про відкриття провадження з копією позову та додатками до нього 19.10.2023 року. Відзив на позов сторона відповідача до суду не подавала, заяв про перехід розгляду справи зі спрощеного провадження без виклику сторін в розгляд справи з викликом сторін також не надходило. Від третіх осіб на адресу суду повернувся конверт з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Згідно зі ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі ст. ст. 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін і дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд вважає за можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення. Судом встановлено, що на підставі виконавчого напису від 20.11.2020 року, вчиненого Горай О.С., приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу, за р.№94050 про стягнення 12 680,00 грн. з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Єфіменко Д.О. 23.02.2021 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № [NUMBER]. Вважаючи виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, оскільки існує спір щодо укладання кредитного договору, позивач звернувся до суду з вказаним позовом з наміром захистити своє порушене цивільне право. Вирішуючи спір, суд виходить з наступних положень закону та відповідних правовідносин. Так, згідно зі ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 87 Закону України "Про нотаріат", для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. За приписами ст. 88 цього Закону, нотаріуси вчиняють виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України містить аналогічні правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1,3 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України). Главою 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що затверджений Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 (зі змінами та доповненнями) передбачено порядок вчинення виконавчих написів. Згідно пункту 1.1. вказаної Глави, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Пунктом 1.2 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено, що перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з пунктом 3.1 вказаної Глави, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Відповідно до пункту 3.2 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. Так, згідно пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» стягнення заборгованості здійснюється за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставне майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку). Для одержання виконавчого напису подаються: оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України "Про нотаріат" та в Порядку вчинення нотаріальних дій. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України "Про нотаріат"). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87,88 Закону України "Про нотаріат" захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача, з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не обмежується лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів, а перевіряє доводи боржника в повному обсязі й встановлює, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі №6-887цс17. Однак відповідач та приватний нотаріус не надали суду жодних доказів безспірності заборгованості за кредитним договором №666387453, укладеним 14 травня 2020 року між [PERSON] та ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ДОПОМОГА», правонаступником усіх прав та обов`язків за договором відступлення прав вимоги №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року було ТОВ «Таліон плюс», яке відступило право вимоги на підставі договору №05/0820-01 від 05 серпня 2020 року ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС». Позивач стверджує, що нотаріусом не було перевірено документи на підтвердження безспірності стягуваної суми боргу для вчинення виконавчого напису. Таким чином, нотаріусом при вчиненні виконавчого напису не було з`ясовано чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі. Отже, нотаріус при вчиненні напису не переконався належним чином у безспірності розміру суми, що підлягають стягненню за написом, а саме у загальному розмірі 12 680,00 грн., чим порушив норми ст. 88 Закону України «Про нотаріат». При вирішенні даного спору суд також враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постанові Верховного Суду від 06.05.2020 у справі №320/7932/16-ц, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2019 у справі № 137/1666/16-ц. За таких обставин, суд вважає позовні вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, обґрунтованими та доведеними. Відтак позов є обгрунтованим і підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст. 141 ЦПК України. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір таких витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо), які подаються: - до закінчення судових дебатів у справі; - або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Позивач при зверненні до суду просив суд стягнути з відповідача на його користь понесені судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 1073,60 грн., що підтверджується квитанцією та витрат на правничу допомогу в розмірі 2 500 грн., які понесені позивачем на підставі договору №05-07/23 про надання правової допомоги від 05.07.2023 р., акту надання послуг №135 від 07.07.2023 року та замовленням №1 від 05.07.2023 року, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved