Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-15 00:00:00

В квітні 2023року заявниця [PERSON] звернулась до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкоємцем, в обгрунтування заяви зазначила наступне. Заявниця зазначила, що їй, її матері [PERSON] та вітчиму [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 21.04.1997р. належало право власності на квартиру [ADDRESS] , по 1/3 частці кожному. Заявниця, мати та вітчим були всі разом зареєстровані за вказаною адресою з 04.03.1975року. 23 червня 2000року [PERSON] склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Базилевим С.П., зареєстрований в реєстрі за №2020, яким заповідав перелічене в заповіті майно заявниці. [INFO] померла мати заявниці - [PERSON] , а [INFO] помер [PERSON] . Після смерті [PERSON] - [PERSON] відмовився від частки майна після смерті дружини на користь заявниці. Таким чином, після смерті матері, [INFO] , заявниця отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частку квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Також, 01 лютого 2023року заявниця отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті вітчима [PERSON] на 1/3 частку вказаної квартири. Крім частки зазначеної квартири, до складу спадкового майна після смерті вітчима, увійшли також грошові кошти, розміщені на його депозитному вкладі в АТ КБ «ПриватБанк», що підтверджено Договором №SAMDNWFD0072619037300 від 16.01.2020р. За життя, [PERSON] надав довіреність на ім`я заявниці на право розпорядження та повного доступу до вкладу в тому числі і на: поповнення рахунку, розірвання договору, отримання відсотків , отримання інформації про стан рахунку, проведення інших операцій по вкладу. Довіреність була надана без обмеження строком - до відміни. Договір, як і довіреність діяли з 2020року .Після оформлення спадщини на нерухоме майно- заявниця звернулась до державного нотаріуса Другої дніпровської державної нотаріальної контори з заявою про видачу на її ім`я свідоцтва про право на спадщину на грошові внески в АТ КБ «ПриватБанк», що залишились після смерті [PERSON] . Постановою державного нотаріуса Другої дніпровської державної нотаріальної контори Матвієнко В.Г. від 28.02.2023року - заявниці було відмовлено у видачі на її ім`я свідоцтва про право на спадщину на грошові вклади у зв`язку з відсутністю підтвердження родинних відносин. Заявниця зазначає, що [PERSON] доводився їй вітчимом, перебував у шлюбі з її матір`ю з 03.08.1965р., виховував її з 8-ми річного віку, інших дітей не мав і відносився до неї як до рідної дитини. [PERSON] зазначила, що з 1975року вона, її мати та вітчим були зареєстровані за однією адресою та проживали разом. За життя вітчим склав на її ім`я заповіт на частину квартири, що належала йому на праві власності, відмовився на її користь від частки квартири після смерті дружини, надав довіреність на право розпорядження грошовим вкладом. Вона, в свою чергу ,доглядала за ним після смерті матері, відносилась до нього як до рідного батька. Оскільки нотаріусом було відмовлено їй у видачі свідоцтва про право на спадщину на грошові вклади, які за життя належали її вітчиму -вона змушена була звернутись до суду з відповідною заявою. З посиланням на практику Верховного Суду, нормі ЦК - просила встановити факт проживання її разом зі спадкодавцем [PERSON] , який помер [INFO] , однією сім`єю за адресом: [ADDRESS] понад п`ять років до часу відкриття спадщини. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24.04.2023 року заяву окремого провадження прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, яку призначено до розгляду в судове засідання. Цією ж ухвалою витребувано із Другої дніпровської державної нотаріальної контори копію спадкової справи, відкритої після смерті вітчима заявниці. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07.07.2023 року було задоволено клопотання представника заявниці - адвоката Сазонової М.О. і залучено в якості заінтересованої особи у цивільній справі - АТ КБ «ПриватБанк». Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05.10.2023р. було задоволено заяву представника заявниці про виклик свідків. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24.10.2023р. було витребувано докази по справі, а саме у Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області було витребувано відомості про розмір пенсії [PERSON] . Заявниця [PERSON] та її представник адвокат Сазонова М.О. у судовому засіданні підтримали заяву, просили її задовольнити, надали пояснення відповідно до викладеним обставинам у заяві, в подальшому надали суду заяви про розгляд даної цивільної справи без їх участі. Заінтересована особа державний нотаріус Другої дніпровської державної нотаріальної контори Матвієнко В.Г. в заяві на адресу суду просила розглянути справу без її участі, прийняти рішення на розсуд суду. Заінтересована особа АТ КБ «ПриватБанк» належним чином повідомлене про час і дату судового засідання до суду свого представника не направило, заяв та клопотань не надали. Свідки [PERSON] , [PERSON] надали суду аналогічні пояснення в яких підтвердили, що заявниця постійно мешкала разом зі своєю матір`ю та вітчимом за адресою : [ADDRESS] з 1975року. [PERSON] відносився до заявниці як до рідної доньки. Сім`я була дуже дружною. Коли [PERSON] вийшла заміж -вона продовжувала жити у батьків, нікуди звідти не виїжджала. До доньки [PERSON] - [PERSON] відносився як до рідної онуки. Після смерті [PERSON] - [PERSON] продовжувала проживати за вказаною адресою, доглядала за вітчимом, купувала йому ліки, разом вони вели сумісне господарство, вели спільний бюджет, були придбані речі побуту. Коли [PERSON] помер-похованням займалась [PERSON] . Вислухавши заявницю, представника заявника, допитавши свідків, а також дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлені наступні фактичні та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 03.04.1957р. - [PERSON] народилась [INFO] , у с.Дмухайлівка, Котовського району, Дніпропетровської області, батьками зазначені: мати- [PERSON] , в графі батько прочерк(а.с.8) Згідно свідоцтва про шлюб, серія [NUMBER] , виданого Червоногвардійським РайЗАГС м. Дніпропетровська , актовий запис №486 - 03 серпня 1965року було укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] , після укладення шлюбу прізвище дружини було змінено на [PERSON] (а.с.9) Згідно свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] , виданого Червоногвардійським РайЗАГС м. Дніпропетровська , актовий запис №945 - 25 жовтня 1974р. було укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] , після реєстрації шлюбу прізвище дружини було змінено на [PERSON] (а.с.8) Згідно свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 28.10.2021р. - [PERSON] [INFO] , помер [INFO] у м. Дніпро, актовий запис №2161(а.с.10) Згідно свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 30.11.2018р.- [PERSON] [INFO] , померла [INFO] у м. Дніпро, актовий запис №2669(а.с.11) Згідно довідки №2344 від 17.02.2022 р. про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні - [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 04.03.1975р. (а.с.18) 01 лютого 2023р. [PERSON] , державним нотаріусом Другої дніпровської державної нотаріальної контори Матвієнко В.Г. , було видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на 1/3 частку квартири [ADDRESS] (а.с.13) 01 лютого 2023р. [PERSON] , державним нотаріусом Другої дніпровської державної нотаріальної контори Матвієнко В.Г. , було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] на 1/3 частку квартири [ADDRESS] (а.с.13) 16.01.2020р. [PERSON] уклав з АТ КБ «ПриватБанк» договір вкладу № SAMDNWFD0072619037300 і в той же день надав довіреність без обмеження строку до припинення її дії шляхом скасування на ім`я [PERSON] .. З довіреності вбачається ,що місцем проживання та реєстрації [PERSON] є квартира [ADDRESS] (а.с.16-17) 28.02.2023р. державний нотаріус Другої дніпровської нотаріальної контори Матвієнко В.Г. - видала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії [PERSON] . В постанові державний нотаріус відмовила [PERSON] в видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] на грошові вклади в АТ КБ «ПриватБанк» оскільки відсутні відомості родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] (а.с.19) З наданої до суду копії спадкової справи вбачається, що : [PERSON] 01.02.2023р. звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , в якій вона зазначила, що фактично прийняла спадщину оскільки проживає і зареєстрована зі спадкодавцем за однією адресою (а.с.29) 23.06.2000р. [PERSON] склав заповіт на [PERSON] - визначивши її спадкоємицею належної йому частки квартири [ADDRESS] (а.с.32) Також з наведеної спадкової справи вбачається, що інших спадкоємців після смерті [PERSON] - не має. Заявницею на підтвердження ведення сумісного господарства зі спадкодавцем було надано до суду квитанції про сплату житлово-комунальних послуг, чеки на придбання речей побуту. Правовідносини, які виникли між учасниками справи, врегульовані нормами Конституції України, ЦК України, Закону України «Про нотаріат», Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (в редакції, чинній на момент відкриття спадщини), Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказ Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 (далі Порядок). Так, відповідно до ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір. За змістом ст.ст.293, 315 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, перелік яких визначений ст.315 ч.1 ЦПК України. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. За змістом норм ст.ст.1216, 1217, 1258, 1261 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно положень ст.1220, 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч.3 ст.46 ЦК України). Аналогічні положення щодо прийняття спадщини внаслідок постійного проживання зі спадкодавцем передбачені підпунктом 3.21 пункту 3 глави 10 розділу II Порядку. Відповідно до ст.ст.1269, 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Положеннями ст.67 Закону України «Про нотаріат» визначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо. Нормою ст.68 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або в сільських населених пунктах посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна. Аналогічні положення містить п.4.1 глави 10 розділу ІІ Порядку. Підпунктом 3.22 п.3 глави 10 розділу II Порядку передбачено, що у разі відсутності у паспорті спадкоємця, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем. Відповідно до ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Згідно ст.ст.2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Реєстрація внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції. Громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. За змістом ст.ст.76, 89, 95, 294 ЦПК України при розгляду судом цивільної справи доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3)показаннями свідків. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно ст.319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази як кожен окремо, так і в їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті. Аналізуючи встановлені судом на підставі таких доказів фактичні обставини в контексті наведених норм законодавства, суд приходить до висновку про обґрунтованість поданої заяви і необхідність її задоволення, ґрунтуючи своє рішення на наступному. Юридичні факти це життєві обставини чи факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин. Однак не всі життєві обставини є юридичними фактами. Життєві факти (обставини) стають юридичними фактами внаслідок визнання їх такими державою і закріплення в законі. У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Статтею 315 ЦПК України визначено перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які підлягають розгляду судом у порядку окремого провадження. Даний перелік не є вичерпним, і у судовому порядку можуть бути встановлені й інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не передбачено іншого порядку їх встановлення. Наведена правова позиція суду узгоджується із правовими висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2019 року по справі №320/948/18, Верховного Суду у постановах від 17 листопада 2021 року по справі №759/3119/16-ц, від 26 листопада 2021 року по справі №263/877/21, від 08 грудня 2021 року по справі №543/271/20, 23 грудня 2021 року по справі №554/1618/21, від 24 грудня 2021 року по справі №935/1386/20, від 26 січня 2022 року по справі №568/310/21, від 26 січня 2022 року по справі №282/976/20, листом Верховного Суду України від 01 січня 2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення». Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 04 березня 2021 року по справі №521/19930/19. Відповідно до ч. 4 ст. 3 СК України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) вказано, що обов`язковими умовами для визнання особи членом сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року N 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т. п. Ознакою проживання спадкоємця однією сім`єю зі спадкодавцем є систематичне ведення з ним спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї. За змістом ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово, а відповідно до частини шостої даної статті фізична особа може мати кілька місць проживання. Стосовно обставин правовідносин учасників даної цивільної справи, то судом за наслідками розгляду справи по суті на підставі аналізу змісту наявних у справі доказів, а також пояснень допитаних свідків в контексті приведених вище положень законодавства, правових висновків та усталеної судової практики підтверджено дійсність викладених заявницею в обґрунтування її вимог за заявою фактичних обставин, необхідних для задоволення такої заяви окремого провадження. Зокрема, в судовому засіданні знайшли підтвердження ті обставини, що заявниця є падчеркою спадкодавця, є єдиною спадкоємицею померлого [PERSON] , була зареєстрована та постійно проживала разом зі спадкодавцем за однією адресою з 1975року, підтверджено в судовому засіданні, що сторони також вели спільне господарство, вели спільний бюджет, спільні витрати на житлово комунальні послуги, утримання житла, заявниця доглядала за спадкодавцем, відносилась до нього як до рідної людини, за життя [PERSON] склав заповіт та розпорядився своїм майном на користь заявниці, також за життя [PERSON] довірив заявниці розпоряджатись грошовим вкладом. За таких обставин, враховуючи, що встановлення заявленого юридичного факту необхідно заявниці для подальшого підтвердження прийняття спадщини, а отже належного оформлення своїх спадкових прав, а саме для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, приймаючи до уваги, що встановлення цього юридичного факту не пов`язано із подальшим вирішенням спору про право, оскільки заявниця є єдиним спадкоємцем, враховуючи відсутність у заявниці можливості встановити даний юридичний факт в позасудовому порядку, суд приходить до висновку про обґрунтованість та доведеність вимог заяви окремого провадження, а отже і про можливість її задоволення. У відповідності до ст.294 ч.7 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються. На підставі викладеного та

Outcome: approved