Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-22 00:00:00

Позивачка звернулася 27.04.2023 до Приморського районного суду м.Одеси з позовом до [PERSON] про визнання права особистої приватної власності на квартиру [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивовані тим, що сторони з 10.11.2006 перебувають у шлюбі та виховують доньку [PERSON] , [INFO] . Позивачка звернулася з окремим позовом до суду про розірвання шлюбу. 14.02.2007 між відповідачем та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] . Покупцем виступив відповідач, оскільки позивачка себе погано почувала, адже вони очікували народження доньки. Однак, квартира була куплена за гроші, які позивачці надала мати від продажу 28.09.2005 її будинку [ADDRESS] . Відповідач лише виступив покупцем, всі кошти були надані матір`ю позивачки, тому за нею підлягає визнання права особистої власності на квартиру. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 28.04.2023 провадження у справі було відкрите, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 14.06.2023. У підготовчому засіданні 14.06.2023 проведеному за участі представника позивача [PERSON] було задоволено клопотання про витребування доказів та оголошено перерву до 19.07.2023. Підготовче засідання 19.07.2023 було відкладено до 30.08.2023 внаслідок задоволення заяви представника позивача [PERSON] про відкладення. У підготовчому засіданні 30.08.2023 проведеному за участі представника позивача [PERSON] було закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті на 24.10.2023. До суду 31.08.2023 надійшла заява [PERSON] про визнання позову, згідно якої відповідач визнав позовні вимоги, просив задовольнити позов та проводити розгляд справи за його відсутності. У судовому засіданні 24.10.2023 проведеному за участі представника відповідача [PERSON] було відкладено розгляд справи до 07.12.2023, з метою зобов`язання особистої явки відповідача для роз`яснення наслідків визнання позову. У судовому засіданні 07.12.2023 представник позивача [PERSON] надав вступне слово, відповідач [PERSON] вказував, що вся сім`я дружини постійно привозила їй гроші. Представник позивача просив оголосити перерву з метою надання доказів на підтвердження надходження коштів. Судом було задоволено клопотання та оголошено перерву до 23.01.2024. У судове засідання 23.01.2024 учасники справи не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду повідомлялися у встановленому законом порядку. Представник позивача [PERSON] звертався до суду 23.10.2023 з клопотанням по підтримання позовних вимог та розгляд справи за відсутності позивача та її представника. Представник відповідача [PERSON] подав до суду 22.01.2024 клопотання про розгляд справи за відсутності відповідача та його представника. Згідно ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд приймає визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши\~ та проаналізувавши\~ матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, оцінивши докази, приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено,\~що [PERSON] є донькою [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] , витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища та свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . При народженні [PERSON] мала прізвище [PERSON] , після реєстрації шлюбу [PERSON] та після другої реєстрації шлюбу [PERSON] . 08.09.2005 [PERSON] продала [PERSON] . [PERSON] та [PERSON] будинку [ADDRESS] . Ціна продажу вказана у розмірі 29\~383 грн. Однак, згідно розписки від 28.09.2005 [PERSON] від продажу будинку від [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] грошові кошти у розмірі 65\~000 доларів США. [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] 10.11.2006, про що свідчить свідоцтво про шлюбу серії [NUMBER] . 14 лютого 2007 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір купівлі-продажу квартири, за яким останній купив квартиру [ADDRESS] за 306\~030 грн. Договір зареєстрований в реєстрі за №Д-20 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Юрченко І.П. У батьків [PERSON] та [PERSON] [INFO] народилася донька [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] . Мати позивачки [PERSON] померла [INFO] , про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Квартира, що належать відповідачу була придбана під час шлюбу з позивачем за кошти отримані від продажу будинку матір`ю позивачки. За загальним правилом власник самостійно розпоряджається своїм майном. Розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості. Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц. Відповідно до п. 3 ч.1 та ч.6 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. З огляду на вищевикладене, та враховуючи визнання позову відповідачем, суд вважає, що вимога про визнання нерухомого майна квартири особистою приватною власністю [PERSON] підлягає задоволенню.

Outcome: approved