Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в Лубенський міськрайонний суд Полтавської області з вищевказаним позовом, який мотивує тим, що є власником житлового будинку [ADDRESS] з відповідною часткою господарських будівель і споруд - частини на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 03.05.2023 та на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.08.1999. Спадщину отримано після смерті [INFO] батька [PERSON] та [INFO] матері [PERSON] . Вказаний будинок знаходиться на приватизованій земельній ділянці площею 0,0565 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться у спільній сумісній власності його [PERSON] та його матері [PERSON] , яка померла [INFO] , кадастровий номер 5310700000:07:064:0032. При його зверненні до нотаріальної контори з приводу оформлення спадщини на частину земельної ділянки, що належала його матері [PERSON] , отримав відмову, оскільки як вбачається з Державного акту про право приватної власності на землю, зазначена вище земельна ділянка передана у спільну сумісну власність без визначення часток учасників спільної сумісної власності. Позивач вказує, що за життя матері вони не реалізували своє право на виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності та відповідно до ст.89 Земельного Кодексу не здійснили поділ земельної ділянки. Визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухове майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про право особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності. У такому випадку вважає, що спадкоємець не позбавлений можливості захисту своїх прав шляхом подання позову про визнання права власності в порядку спадкування. На підставі вищевикладеного, позивач прохає визнати за ним право власності в порядку спадкування на частину земельної ділянки площею 0,0565 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою [ADDRESS] кадастровий номер 5310700000:07:064:0032, та перебуває у спільній сумісній власності [PERSON] , яка померла [INFO] та [PERSON] . У судове засідання позивач та її представниця не зявилися. До суду надіслали клопотання про розгляд справи за їхньої відсутності. Позовні вимоги підтримали, прохають їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився надавши суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує. З`ясувавши обставини справи дослідивши докази, суд вважає за необхідне позов задовольнити з наступних підстав. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] з відповідною часткою господарських будівель і споруд - частини на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 03.05.2023 та на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.08.1999, що підтверджується його копіями (а.с.13-16). Спадщину отримано після смерті [INFO] батька [PERSON] та [INFO] матері [PERSON] . Вказаний будинок знаходиться на приватизованій земельній ділянці площею 0,0565 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться у спільній сумісній власності позивача [PERSON] та його матері [PERSON] , яка померла [INFO] , кадастровий номер 5310700000:07:064:0032, що підтверджується копією Державного акту на право приватної власності на землю переданого у спільну сумісну власність серія ІІ-ПЛ №057614 (а.с.26-29). При зверненні позивача до нотаріальної контори з приводу оформлення спадщини на частину земельної ділянки, що належала його матері [PERSON] , він отримав відмову у вчиненні нотаріальних дій, мотивовану тим, що, як вбачається з Державного акту про право приватної власності на землю, зазначена вище земельна ділянка передана у спільну сумісну власність без визначення часток учасників спільної сумісної власності (а.с.30). Згідно ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Відповідно до ст. 89 Земельного Кодексу України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Відповідно до ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно); майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності; право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом; спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Згідно з ч.1ст.87 Земельного кодексу України право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає за рішенням суду та при прийнятті спадщини на земельну ділянку. Частиною 1 ст. 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно зі ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. У відповідності до роз`яснень, що містяться у п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України № 20 від 22.12.1995 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Відповідно до ст. 361 ЦК України розпорядження часткою у праві спільної часткової власності співвласником може здійснюватися самостійно. Отже, для здійснення права розпорядження часткою, в тому числі і для передачі права власності, необхідно, щоб частка в праві спільної власності була визначена. Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно з пунктом 17 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 7 лютого 2014 року частка суб`єкта права спільної сумісної власності визначається, зокрема, при відкритті після нього спадщини. У разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Відповідно до положень статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з п."г" ч.1 ст.81 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Невизначеність часток у праві спільної сумісної власності позбавляє позивача можливості належним чином оформити свої спадкові права на земельну ділянку, що належала померлій [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Враховуючи те, що позивач позбавлений можливості визнати право власності на земельну ділянку, що входить до складу спадщини, у позасудовому порядку,

Outcome: approved