Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-10 00:00:00

Позивач [PERSON] , в інтересах якого діє представник [PERSON] звернувся до Дунаєвецького районного суду Хмельницької області з позовом, в якому просив розірвати шлюб з [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з 24 червня 2010 року сторони перебувають у шлюбі. Від спільного проживання мають двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Позивач спільно зі своїми дітьми, являється внутрішньо-переміщеними особами, які перемістилися зі зони бойових дій на територію, Дунаєвецької ТГ та проживають в с. Миньківці Кам`янець-Подільського району Хмельницької області. Відповідачка залишила дітей з позивачем переїхала жити в іншу місцевість, на сьогоднішній день не цікавиться ні життям дітей ні сімейним життям в цілому. Значний проміжок часу сторони не спілкуються, сімейних стосунків не підтримують. Вже тривалий час кожен з подружжя живе окремим життям та своїми інтересами. З огляду на викладене, позивач просить його вимоги задовольнити в повному обсязі. Ухвалою судді від 28 листопада 2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного провадження з викликом сторін. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, не про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, від представника позивача [PERSON] надійшла заява, в якій просить розгляд справи проводити у його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, проти заочного рішення не заперечує. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, причини неявки суду не повідомила, відзиву на позов не подавала а тому суд в порядку ст. 280 ЦПК України, вважає, що справу слід вирішити на підставі наявних у ній доказів та постановити заочне рішення. У відповідності до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відтак, суд розглядає справу відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України заочно, оскільки проти цього не заперечує позивач. У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, судом у відповідності до ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази, виходячи з їх належності, допустимості, достовірності та достатності, суд вважає, що поданий позов слід задовольнити з огляду на наступне. Судом встановлено, що 24 червня 2010 року сторони зареєстрували шлюб в Сокальський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Червоноградському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про що зроблено актовий запис №91, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Від спільного проживання мають двоє неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] . Згідно із ч.1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України та п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 109 Сімейного кодексу України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Сторони припинили шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть, позивач наполягає на розірванні шлюбу, за таких обставин по справі суд приходить до висновку, що сім`я сторін розпалась і зберегти її неможливо, а подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, що має істотне значення. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідачка не подала відзиву на позов, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Згідно ч. 2 ст. 114, абз. 2 ч. 3 ст. 115 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Отже, з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути сплачений ним та документально підтверджений при подачі позову судовий збір в розмірі 1073 грн. 60 коп., оскільки позовні вимоги задоволені в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved