Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-15 00:00:00

03.11.2023 позивач звернулася до Івано-Франківського міського суду з позовною заявою до відповідача про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] . В обґрунтування позову зазначено, що 15.09.2015 між сторонами було зареєстровано шлюб. Після укладання шлюбу позивач змінила прізвище з [PERSON] на прізвище чоловіка. В шлюбі у сторін народився [PERSON] , [INFO] . Крім того на утримані позивача є донька від попереднього шлюбу. Після народження сина сімейні стосунки стали напружені, почались непорозуміння оскільки відповідач майже не приділяв уваги новонародженому сину та не допомагав позивачу з доглядом та виховуванням дітей. Відповідач нехтував проханнями про допомогу у побуті, мало цікавився дітьми, навіть своїм сином. Міг час від часу погуляти з ним чи подивитися гаджет, проте усіма повсякденними потребами дитини, його вихованням, розвитком, навчанням, здоров`ям займалась виключно позивач. 3 2021 року відносини сторін стали ще більш напруженими, почались постійні сварки, принизливі образи в її адресу, в тому числі в присутності дітей. Випадки фактичного домашнього психологічного, фінансового насильства стосовно позивачки ставалися дедалі частішими, постійно страждала від цього. Нажаль, тривалий час позивач терпіла усі ці знущання, приниження, намагалась зберегти сім`ю та сподівалась на те, що ставлення чоловіка до неї зміниться. Проте поведінка відповідача ставала дедалі більш неадекватною, зокрема він почав вчиняти скандали, погрози, а у вересні 2023 року побив її. Крім того, позивачу стало відомо про те, що відповідач її зраджує. Усвідомивши, що така ситуація є не лише неприйнятною, але й небезпечною як для позивачка, так і для дітей, які проживаючи в атмосфері постійних сварок, є свідками постійного приниження своєї матері та неадекватних подружніх відносин, вважає за необхідне розірвати шлюб. На даний час, між сторонами стосунки охололи, перестали спілкуватись, через часті конфлікти, суперечки, спільне життя стало неможливим. Позивач втратила почуття довіри та поваги до відповідача, між сторонами немає порозуміння, мають різні погляди на сімейне життя, виховання дітей, ведення спільного господарства. Тому, збереження такого шлюбу суперечить її інтересам, а також інтересам дітей, в тому числі спільного з відповідачем сина. Позивач вважає, що між нею та відповідачем склалися відносини, при яких збереження сім`ї неможливо, подальше спільне життя я подружжя і збереження шлюбу суперечило б її інтересам, тому шлюб між ними носить формальний характер і підлягає розірванню. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 09.11.2023 справу передано судді Кіндратишин Л.Р. Ухвалою від 13.11.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, та залучено до участі в справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради. Позивач та її представник у судове засідання не з`явилися. 12.01.2024 згідно вхідної реєстрації кореспонденції представник позивача - адвокат Манченко О.В. подала заяву про залишення без розгляду позову в частині позовних вимог та розгляд справи без участі позивача та її представника, яку сформовано 11.01.2024 через систему "Електронний суд". Адвокатом Манченко О.В. зазначено, що оскільки після відкриття провадження у справі відповідач повністю визнав позовні вимоги, в тому числі й стосовно визначення місця проживання дитини з позивачкою на даний час спору між сторонами в цій частині вимог немає, у зв`язку з чим просила залишити без розгляду позовну заяву [PERSON] до [PERSON] в частині позовної вимоги про визначення місця проживання дитини [PERSON] [INFO] з матір`ю. Вирішити питання про повернення позивачці судового збору за вказану позовну вимогу в розмірі 1 073,60 грн., сплаченого при поданні позову, розглядати справу без участі позивачки та її представника, задоволити позов в частині вимоги про розірвання шлюбу; стягнути з відповідача на користь позивачки судові витрати, в тому числі судовий збір та витрати на правничу допомогу в розмірі 6 000,00 грн. 08.01.2024 відповідачем [PERSON] через канцелярію суду подано письмову заяву про визнання позову, розгляд справи за відсутності відповідача та зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, відповідно до якої останній визнає позов повністю, заходи щодо примирення не вживати, розглянути справу за його відсутності, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу до 2000 грн. Представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору - Органу опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради у судове засідання не з`явилася. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Ухвалою суду від 16.01.2024 позов [PERSON] до [PERSON] , третьої особи без самостійних вимог на предмет спору - Органу опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, в частині вимог про визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , з матір`ю, - залишено без розгляду. Встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб, виданого 15.09.2015Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції серії [NUMBER] , [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 15.09.2015, про що складено відповідний актовий запис за №1740, прізвище чоловіка після державної реєстрації шлюбу [PERSON] , дружини [PERSON] (а.с. 8). У шлюбі у сторін [INFO] народився син [PERSON] (а.с.13). Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються\~СК України. Статтею 24 СК України\~закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 2\~ст.104 СК України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За приписами ч. 1\~ст. 110 СК України\~позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Як вбачається з ч. 2\~ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Крім того суд звертає увагу на те, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Позивач скористалася даним правом та звернулася до суду з цим позовом і наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а сторони не мають наміру зберігати шлюб. Таким чином оскільки, сторони не підтримують шлюбні відносини, їхній шлюб існує формально і його збереження суперечить інтересам позивача, то шлюб між сторонами, слід розірвати. Що стосується вимоги позивача залишити шлюбне прізвище суд виходить з наступного: За змістом ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до вимог ч. 8 ст. 294 ЦПК України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Позивач не виявила бажання змінювати свої прізвище на дошлюбне. Що стосується стягнення судових витрат, то суд виходить з наступного: За змістом ч.1 та п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до положення п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Статтею 141 ЦПК України визначено розподіл судових витрат між сторонами та передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до частин 4-6 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Отже, можна зробити висновок, що ЦПК передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року по справі № 755/9215/15-ц. Згідно з частиною шостою статті 137 ЦПК обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19). Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (див. mutatismutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/WestAllianceLimited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/WestAllianceLimited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)). Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 січня 2021 року у справі № 596/2305/18-ц (провадження № 61-13608св20). Представник позивача - адвокат Манченко Олена Віталіївна здійснює діяльність на підставі ордеру серії АТ №1033765 від 03.11.2023 на надання правничої (правової) допомоги [PERSON] на підставі договору про надання правової допомоги № 255/23 від 02.11.2023 у Івано-Франківському міському суді Івано-Франківської області, витягу від 02.11.2023 з договору про надання правової допомоги № 255/23 від 02.11.2023 (а.с., 20, 26). Відповідно до копії розрахунків вартості послуг адвоката (додаток №1 до договору про надання правової допомоги № 255/23 від 02.11.2023, додаток №2 від 11.01.2024 до договору про надання правової допомоги № 255/23 від 02.11.2023) та копії актів виконаних робіт/наданих послуг №1 від 03.11.2023 та №2 від 11.01.2024, загальна вартість наданих станом на 11.01.2024 послуг адвокатом Манченко О.В. клієнту [PERSON] за договором про надання правової допомоги № 255/23 від 02.11.2023 становить 6 000 грн., а саме на спілкування з клієнтом, укладення договору, вивчення матеріалів, надання консультації, узгодження предмету та змісту позову - 1000 грн.; підготовка запитів, опрацювання додаткових документів, вивчення актуальної судової практики - 1000 грн.; складання позовної заяви, розрахунків, підготовка додатків, подання позову - 3000 грн.; супутні консультації - 350 грн., заява від 11.01.2024 - 350 грн.; явка до суду, участь у судових засіданнях 28.11.2023 - 300 грн. Вартість послуг оплачена в повному обсязі згідно квитанцій №076156 від 02.11.2023 та №0629053 від 11.01.2024. Згідно з копії квитанцій серії ААС №076156 від 02.11.2023 та серії 1-01 КП №0629053 від 11.01.2024 відповідно до договору з [PERSON] № 255/23 від 02.11.2023 вартість послуг (аванс) складає 5000 грн. та вартість послуг 1 000 грн. Виходячи із наведеного, оскільки судом встановлено, що позивачем [PERSON] 02.11.2022 було укладено договір про надання правової допомоги з Адвокатським об'єднанням "Перша колегія адвокатів України" в особі адвоката Манченко Олени Віталіївни, а представник позивача просила стягнути такі витрати з сторони відповідача. Разом з тим, дослідивши надані докази на підтвердження витрати на професійну правничу допомогу адвоката, суд вважає, що заява про стягнення витрат на професійну правничу допомогу має не обґрунтовано завищену вартість. Таким чином, судом встановлена неспівмірність заявленого розміру витрат на професійну правничу допомогу складності справи та фактично виконаними адвокатом робіт (наданих послуг), часові, витраченому адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг), обсягу наданих робіт (послуг) та участі у судових засіданнях. Виходячи із встановленої реальності участі адвоката Манченко О.В., зокрема в одному судовому засіданні від 28.11.2023, заперечень відповідача, а також з урахуванням принципів пропорційності, розумності і співмірності, суд вважає за необхідне зменшити розмір витрат відповідача на професійну правничу допомогу до 4 000 грн., які можна вважати необхідними і неминучими для позивача, яка була змушена до залучення професійної допомоги адвоката. У порядку ч. 2 ст. 115 СК України після набрання даним рішенням законної сили воно підлягає направленню до органу РАЦС за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Вирішуючи питання судових витрат, суд виходить з положень ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої в даному випадку сплачений судовий збір слід стягнути з відповідача в користь позивача пропорційно задоволеним вимогам, враховуючи заяву про визнання позову подану до початку розгляду справи. На підставі наведеного та

Outcome: approved