Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-23 00:00:00

[PERSON] (надалі за текстом - [PERSON] ), [PERSON] (надалі за текстом - [PERSON] ), [PERSON] [PERSON] ), [PERSON] (надалі за текстом - [PERSON] , разом поіменовані - співпозивачі) звернулися до суду з позовом до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» (надалі за текстом - відповідач), про відшкодування шкоди та стягнення страхового відшкодування. В обґрунтування позовних вимог зазначили, що [INFO] року близько 10:10 год у Солом`янському районі м. Києва по вул. Солом`янська, 23 біля магазину «АТБ», водій автомобіля марки «HONDA CRV», д.н.з. [NUMBER] [PERSON] скоїв наїзд на пішохода [PERSON] (надалі за текстом - [PERSON] ). Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (надалі за текстом - ДТП) пішохід [PERSON] від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці події. 20 вересня 2021 року Головним управлінням Національної поліції у м. Києві відкрито кримінальне провадження № 12021100000000841 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України (надалі за текстом - КК України). Відповідальність водія транспортного засобу - автомобіля марки «HONDA CRV», д.н.з. [NUMBER] , на дату вчинення ДТП була застрахована відповідачем згідно полісу № 201710252. 05 січня 2021 року на адресу відповідача надіслано заяву про виплату страхового відшкодування в інтересах дружини та сина загиблого - [PERSON] та [PERSON] , батька загиблого - [PERSON] , матері загиблого - [PERSON] . Загальна сума вимоги за моральну шкоду, заподіяну смертю [PERSON] , складає 72 000 грн моральної шкоди, по 18 000 грн на кожного зі співпозивачів, відповідно до норм п. 27.3 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». 13 січня 2022 року відповідач повідомив про необхідність долучення документів щодо прийнятого рішення у кримінальному провадженні за фактом ДТП. 26 січня 2022 року на адресу відповідача направлено заяву про долучення документів та виплату страхового відшкодування та надано відповідачу копію постанови про закриття кримінального провадження. 08 лютого 2022 року для долучення до матеріалів страхової справи надано копію довідки про причину смерті та копію лікарського свідоцтва про смерть [PERSON] . Листом від 21 лютого 2022 року відповідачем прийнято рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування відмови у виплаті страхового відшкодування страховик посилається на наявність провини пішохода [PERSON] у настанні ДТП, внаслідок якої останній загинув. Згідно з п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Співпозивачі вважають, що є законні підстави для стягнення з відповідача пені із розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України за період з 21 лютого 2022 року по 18 травня 2022 року у розмірі 858,08 грн на користь кожного зі співпозивачів, а також, трьох процентів річних від простроченої суми боргу за період з 21 лютого 2022 року по 18 травня 2022 року у розмірі 128,71 грн на користь кожного зі співпозивачів. 27.05.2022 року Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва справу передано за підсудністю до Подільського районного суду міста Києва. Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 05 липня 2022 року позовну заяву залишено без руху, надано строк для усунення недоліків. 05 липня 2022 року, у зв`язку із надходженням апеляційної скарги представника співпозивачів на Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 27 травня 2022 року, Київським апеляційним судом винесено ухвалу про витребування матеріалів цивільної справи № 753/4914/22 з Дарницького районного суду міста Києва. У зв`язку із надходженням запиту від Київського апеляційного суду, Дарницький районний суд міста Києва звернувся до Подільського районного суду міста Києва із запитом про повернення справи для подальшого направлення до Київського апеляційного суду. Ухвалою від 16 січня 2023 року Подільський районний суд міста Києва повернув до Дарницького районного суду міста Києва цивільну справу № 753/4914/22. Постановою Київського апеляційного суду від 19 вересня 2023 року Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 27 травня 2022 року залишено без змін. 02.11.2023 року Ухвалою Подільського районного суду міста Києва відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 13.11.2023 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник відповідача просив проводити судові засідання в режимі відеоконференції. 17.11.2023 року від представника співпозивачів надійшла заява про збільшення позовних вимог, у якій останній просив стягнути з відповідача пеню із розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України за період з 21 лютого 2022 року по 04 грудня 2023 року у розмірі 13 869,37 грн на користь кожного зі співпозивачів, три проценти річних від простроченої суми боргу за період з 21 лютого 2022 року по 04 грудня 2023 року у розмірі 964,60 грн на користь кожного зі співпозивачів, а також, інфляційні втрати за період з 21 лютого 2022 року по 04 грудня 2023 року у розмірі 4 990,82 грн на користь кожного зі співпозивачів. 30.11.2023 року надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник відповідача зазначив, що згідно постанови СУ ГУНП у м. Києві про закриття кримінального провадження в діях водія [PERSON] вину встановлено не було, а натомість, встановлено одноосібну вину пішохода [PERSON] в порушенні п. 4.7 та п. 4.14 Правил дорожнього руху України, що має причинно-наслідковий зв`язок з ДТП. Зазначив про наявність непереборної сили в даній події, яка полягає у неможливості передбачення такої події водієм забезпеченого транспортного засобу, а в разі її передбачення, неможливості її уникнення. Надзвичайний характер події зумовлений тим, що [PERSON] раптово вийшов на смугу руху автомобіля, внаслідок чого, відбулося зіткнення даного пішохода з автомобілем. Щодо пені та 3 відсотків річних зазначив, що обов`язок здійснити виплату страхового відшкодування ще не настав (відсутнє визнання вимог з боку страховика та/або рішення суду, що вступило в законну силу), факт прострочення виплати страхового відшкодування є недоведеним. Щодо витрат на правничу допомогу, зазначив, що жодних доказів на підтвердження указаних витрат не має. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог 01.12.2023 року від представника позивачів надійшла відповідь на відзив, в обґрунтування якої зазначено, що відповідач, не оспорюючи того, що цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] , як володільця транспортного засобу на момент ДТП була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів у відповідача згідно полісу, нівелює факт необхідності виплати страхового відшкодування та уникає обов`язків, покладених на страховика щодо гарантування потерпілим належного та швидкого відшкодування завданих у результаті експлуатації транспортного засобу збитків, у зв`язку зі смертю пішохода - [PERSON] . Також зазначає, що у поставі про закриття кримінального провадження від 30 грудня 2021 року відсутня будь-яка інформація щодо наявності умислу потерпілого чи непереборної сили у настанні ДТП, та як відсутня інформація про наявність у діях загиблого [PERSON] грубої необережності. У судовому засіданні представник співпозивачів позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. У судовому засіданні представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог, просив відмовити у задоволенні позову. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. [INFO] року близько 10:10 год у Солом`янському районі м. Києва по вул. Солом`янська, 23 біля магазину «АТБ», водій автомобіля марки «HONDA CRV» д.н.з. [NUMBER] - [PERSON] , скоїв наїзд на пішохода [PERSON] . Внаслідок ДТП пішохід [PERSON] від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці події, дані обставини сторонами не заперечувались. 20 вересня 2021 року Головним управлінням Національної поліції у м. Києві відкрито кримінальне провадження №12021100000000841 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України (т. 1, а.с. 28). Відповідальність водія транспортного засобу - автомобіля марки «HONDA CRV» д.н.з. [NUMBER] , на дату вчинення ДТП була застрахована згідно полісу № 201710252 у AT «СК «АРКС» (т. 1, а.с. 22). 05 січня 2021 року на адресу відповідача надіслано заяву про виплату страхового відшкодування в інтересах дружини та сина загиблого - [PERSON] та [PERSON] , батька загиблого - [PERSON] , матері загиблого - [PERSON] (т. 1, а.с. 28). Загальна сума вимоги за шкоду, заподіяну смертю [PERSON] складає 72 000 грн моральної шкоди, тобто відповідно до норм п. 27.3 ст. 27 Закону по 18 000 грн. на кожного із позивачів. 13 січня 2022 року відповідач повідомив про необхідність долучення документів щодо прийнятого рішення у кримінальному провадженні по факту ДТП (т. 1, а.с. 29-30). 26 січня 2022 року на адресу відповідача направлено заяву про долучення документів та виплату страхового відшкодування та надано відповідачу копію постанови про закриття кримінального провадження (т. 1, а.с. 31). 08 лютого 2022 року для долучення до матеріалів страхової справи надано копію довідки про причину смерті та лікарського свідоцтва про смерть [PERSON] (т. 1, а.с. 35-37). Листом від 21 лютого 2022 року відповідачем прийнято рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування моральної шкоди (т. 1, а.с. 38). Відповідно до п. 2 ст. 22.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі за текстом - Закон) у разі настання страхового випадку страховик, у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподій внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Пунктом 27.3 статті 27 Закону передбачено, що страховик (у випадках передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, і чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Відповідно до статті 979 Цивільного кодексу України (надалі за текстом - ЦК України), за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно зі статтею 980 ЦК України, предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Зазначене вище узгоджується із позицією Верховного Суду, що викладено у Постанові від 21 грудня 2022 року у справі 369/13458/20. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела, а завдана ним шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, у тому числі якщо шкоду завдано смертю фізичної особи. Такої ж позиції притримується Верховний Суд, про що свідчать ного постанови від 05.12.2018 у справі №757/59802/16-ц і від 10.01.19 у справі №500/2095/15-ц. Верховний Суд України 03.12.2014 року при розгляді цивільної справи №6-183цс14 зробив правовий висновок, відповідно до якого законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен довести факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір. Відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Згідно п. 1.10 Правил дорожнього руху пішохід - особа, яка бере участь у дорожньому русі поза транспортними засобами і не виконує на дорозі будь-яку роботу. З урахуванням зазначеної норми закону пішохід не є джерелом підвищеної небезпеки, а тому наявність чи відсутність вини пішохода у настанні дорожньо-транспортної пригоди не може бути підставою для покладення на нього зобов`язання із відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. В п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», зазначено, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. Пунктом 6 вказаної Постанови передбачено, що особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до висновків, викладених у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року, справа № 755/18006/15-ц, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом порядку. Відповідно до Постанови Верховного Суду у справі № 345/3335/17 від 03.06.2020 року коли шкода, пов`язана із смертю потерпілого, була заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, то відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу та закриття кримінального провадження відносно нього не звільняє страховика від обов`язку відшкодувати шкоду. З огляду на вище наведене, суд приходить до висновку, що відповідальність за шкоду заподіяну джерелом підвищеної небезпеки у даній ДТП, покладається на водія транспортного засобу, за участю якого відбулась дорожньо-транспортна пригода, а у даному випадку на страховика забезпеченого транспортного засобу - відповідача в повному обсязі. Згідно з п. 36.5 ст. 36 Закону, за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною 1 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З урахуванням заяви про збільшення позовних вимог та долученого до неї розрахунку, співпозивачі просять стягнути з відповідача пеню, три відсотки річних та інфляційні втрати за період з 21 лютого 2022 року до 04 грудня 2023 року (т. 1, а.с. 185-190). Зазначений розрахунок відповідачем не було спростовано, іншого розрахунку також не надано. Разом з тим, суд зазначає, що за загальним правилом, період, за який нараховується неня за прострочення виконання зобов`язання, не може перевищувати один рік (п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України). Верховним Судом у Постанові від 12.01.2022 р. справа № 501/3553/18 зазначено, що відповідно до частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік, а перебіг цього строку відповідно до статті 253 ЦК України починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. У Постанові від 12.01.2022 р. справа № 683/1216/16 Верховним Судом зазначено: «відповідно до пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України, до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність один рік. Отже, стягнути неустойку (зокрема і пеню незалежно від періоду нарахування) можна лише у межах спеціальної позовної давності. Згідно з частиною першою статті 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу». Таким чином, відповідно до змісту норм статті 266, частини другої статті 258 ЦК України, стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку давності за основною вимогою. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимога щодо стягнення пені за період, що перевищує один рік до моменту подання позову до суду, суперечить положенням п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України. Відповідно, пеню не може бути нараховано за більший період ніж 21.02.2022 року по 18.05.2022 року. З огляду на викладене, позовна вимога про стягнення пені підлягає частковому задоволенню, а з відповідача підлягає стягненню пеня за період з 21.02.2022 року по 18.05.2022 року у розмірі 858,08 грн на користь кожного зі співпозивачів. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України), доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Виходячи з наведеного, ступеню спричиненої співпозивачам шкоди, пов`язаної із смертю [PERSON] внаслідок ДТП, і завданих у зв`язку із цим моральних страждань, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. При цьому, розмір відшкодування моральної шкоди слід визначити відповідно до п. 27.3 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у розмірі 18 000 грн на користь кожного зі співпозивачів, що підлягає стягненню з відповідача. Також, суд вважає необхідним стягнути з відповідача пеню у розмірі 858,08 грн на користь кожного зі співпозивачів, три відсотки річних у розмірі 964,60 грн на користь кожного зі співпозивачів, та інфляційні втрати у розмірі 4 990,82 грн на користь кожного зі співпозивачів. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial