Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-22 00:00:00

Позивачка [PERSON] , через свого представника 19.09.2023 звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо - транспортної пригоди. В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, 28 лютого 2023 року в м. Києві по просп. Героїв Сталінграда, 6-А водій [PERSON] керуючи транспортним засобом «Skoda Octavia», д.н.з. [NUMBER] не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем «Hyundai», д.н.з. [NUMBER] . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями [PERSON] порушив п.п. 2.3 Б, 13.1 Правил дорожнього руху, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, що спричинило пошкодження транспортних засобів та завдало матеріальних збитків. 31.03.2023 року постановою Оболонського районного суду м. Києва [PERSON] визнано винним у вчиненні ДТП, внаслідок якого було пошкоджено автомобіль «Hyundai», д.н.з. [NUMBER] , власницею, якого є позивачка [PERSON] . Цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] на момент вказаної ДТП була застрахована у ПАТ «СК «УСГ», до якої звернулася позивачка. ПАТ «СК «УСГ», за результатами розгляду вказаної заяви прийняло рішення про виплату страхового відшкодування у розмірі 19 825,42 грн. З метою визначення вартості майнової шкоди, завданого позивачу, як власнику транспортного засобу «Hyundai», д.н.з. [NUMBER] , вона звернулася до ФОП [PERSON] . Згідно Звіту № 19513 від 03.05.2023 року вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Hyundai», д.н.з. [NUMBER] становить 40 319,28 грн. Оскільки, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу позивача у зв`язку з його пошкодженням з вини відповідача перевищує суму виплаченого страхового відшкодування, то саме з [PERSON] як винної особи у завданні шкоди, підлягає стягненню різниця між вартістю відновлювального ремонту вищевказаного транспортного засобу та виплаченою сумою страхового відшкодування у розмірі 20 493,86 грн. З цих підстав просить стягнути з відповідача на свою користь 20 493,86 грн. в рахунок відшкодування вартості відновлювального ремонту, 3 000,00 грн. витрати на проведення оцінки пошкодженого транспортного засобу, 350,00 грн. - витрат щодо розбору транспортного засобу з метою проведення оцінки матеріального збитку, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн., та 1 073,60 грн. зі сплати судового збору. Ухвалою суду 29 вересня 2023 року за вказаним позовом відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін. Судом в ухвалі зазначено, що відповідач протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття спрощеного позовного провадження у справі має право подати письмовий відзив разом з доказами, що обґрунтовують доводи його заперечень, який повинен відповідати положенням ст. 178 ЦПК України. Станом на 23.01.2024 року відповідачем письмовий відзив не подано. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Позивачка [PERSON] відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу є власником автомобіля «Hyundai», д.н.з. [NUMBER] . Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 31.03.2023 року у справі №756/3107/23 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Як вбачається зі змісту вказаної постанови, 28 лютого 2023 року в м. Києві по просп. Героїв Сталінграда, 6-А водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом «Skoda Octavia», державний номерний знак [NUMBER] порушивши п.п. 2.3 Б, 13.1 Правил дорожнього руху, а саме не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем «Hyundai», державний номерний знак [NUMBER] . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Отже, з огляду на викладене вина відповідача [PERSON] у скоєній дорожньо-транспортній пригоді є доведеною. Для визначення розміру матеріального збитку власнику транспортного засобу «Hyundai», д.н.з. [NUMBER] , було проведено оцінку його вартості ФОП [PERSON] , відповідно до Звіту якого № 19513 від 03.05.2023 року вартість відновлювального ремонту з урахуванням вартості фізичного зносу становить 40 319,28 грн. Крім того, позивачем було сплачено ФОП [PERSON] 3000,00 грн. за проведення оцінки матеріального збитку автомобілю «Hyundai», д.н.з. [NUMBER] , що підтверджується платіжною інструкцією №@2PL712021 від 26.04.2023 та 350,00 грн. витрат щодо розбору транспортного засобу з метою проведення оцінки вартості матеріального збитку, що підтверджується актом виконаних робіт №ТО230426039 від 26.04.2023 та квитанцією про сплату від 26.04.2023 року. З матеріалів справи убачається, що ПАТ «СК «УСГ», з якою у відповідача було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, частково відшкодувала вартість ремонтних робіт [PERSON] у розмірі 19 825,42 грн., який хоча і не перевищує ліміту відповідальності, проте визначено відповідно до зазначеного Закону та умов договору страхування. Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч. 2,5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ч. 2 ст. 1192 Цивільного кодексу України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до ч. 1 ст. 1194 Цивільного кодексу України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України № 6 від 27.03.92р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Окрім цього, відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.92 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» при визначенні розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, судам слід враховувати, що потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди. Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Аналогічні по суті висновки, викладено Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі №754/1114/15-ц, від 17 жовтня 2019 року у справі №370/2787/18, від 22 квітня 2020 року у справі №756/2632/17, від 15 жовтня 2020 року у справі № 755/7666/19. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає різниця між вартістю відновлювального ремонту і належною страховою виплатою у розмірі 20 493,86 грн. (40 319,28 грн.(вартість відновлювального ремонту) - 19 825,42 грн. (страхова виплата). Крім того, з відповідача [PERSON] підлягають стягненню кошти у розмірі 3000,00 грн. сплачені позивачем за проведення оцінки матеріального збитку та 350,00 грн. сплачених позивачем за розбір транспортного засобу з метою проведення оцінки вартості матеріального збитку. Відтак вимоги позивача до відповідача [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди підлягають задоволенню. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Щодо вимог про стягнення витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне. Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частинами 5, 6 ст. 137 ЦПК України встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. На підтвердження фактично понесених витрат представником позивача надано Договір про надання правової допомоги від 14.06.2023, додаток до договору про надання правової допомоги від 14.06.2023, детальний опис робіт за надану професійну правничу допомогу, акт про прийняття передачі наданих послуг за договором про надання правової допомоги від 14.06.2023, квитанцію про сплату 10 000,00 грн. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04). Вищевказане в повній мірі відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в додатковій постанові від 24.01.2019 у справі № 922/15944/17. Враховуючи викладене, а також те, що заявлені відповідачем витрати у сумі 10 000,00 грн. є співмірними із складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим ним часом на надання правничої допомоги, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, суд вважає обгрунтованими вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 10 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 133, 141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви у розмірі 1 073,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved