Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-09 00:00:00

19.10.2023 року представник позивача звернувся до Олександрівського районного суду з позовом в інтересах [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування. Того ж дня, на виконання вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України, судом перевірено інформацію щодо зареєстрованого місця проживання (перебування) відповідача та відкрито провадження по справі. В обґрунтування\~позову представник\~позивача зазначив,\~що [INFO] , у віці 71 рік, в м. Краматорську Донецької області помер громадянин [PERSON] . У зв`язку з його смертю на території Олександрівської селищної ради Краматорського району Донецької області відкрилася спадщина, до складу якої увійшли: житловий будинок (з надвірними побудовами та господарськими спорудами) за [ADDRESS] , та земельна ділянка, розташована на території Олександрівської селищної ради Краматорського району Донецької області з призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розміром 13,1326 гa, кадастровий № 420355100:02:000:0436. По своїй смерті спадкодавець заповіту не лишив. Спадкоємцями, які скористалися своїм законним правом на спадкування за законом зазначеного вище спадкового майна є [PERSON] - дружина померлого (позивач) та [PERSON] - син померлого (відповідач). Інші спадкоємці, які успадкували чи мали б намір успадкувати будь-яке майно після смерті спадкодавця - відсутні. З метою реалізації свого законного права на спадкування за законом позивач та відповідач своєчасно звернулися до приватного нотаріуса Краматорського районного нотаріального округу Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Левочки М.М. з відповідною заявою про прийняття спадщини після смерті свого чоловіка та батька, в результаті чого 11 червня 2021 року нотаріусом було заведено спадкову справу за № 79/2021. 13.07.2021 року між спадкоємцями було укладено договір про поділ спадщини, який в належний спосіб було посвідчено нотаріусом, відповідно до якого позивач успадковує спірний житловий будинок, а відповідач - земельну ділянку. Того ж дня нотаріусом видано відповідачу свідоцтво про право на спадщину за законом. Стосовно спадкування позивачем спірного житлового будинку, то 24 липня 2023 року нотаріусом винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, відповідно до якої позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва на спірний житловий будинок з причин ненадання позивачем нотаріусу правовстановлюючих документів щодо спірного спадкового майна спадкодавця. 21.09.2023 року КП «Краматорське районне БТІ» було проведено технічну інвентаризацію спірного домоволодіння, за результатами якої самовільно побудованих чи аварійних будівель та споруд виявлено не було, про що БТІ було складено технічний паспорт на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями тa спорудами, в якому зазначений рік побудови спірного домоволодіння - «1984» та інвентаризаційна вартість спірного домоволодіння на момент обстеження - 74694 грн. Позивач зазначає, що будівництво спірного домоволодіння було розпочато ще батьками її чоловіка в 1950 році на виділеній для цього земельній ділянці, яка до теперішнього часу приватизована не була. Батьки спадкодавця померли: батько - в 1983 році, а мати - в 1995 році. В подальшому чоловік позивача - спадкодавець по справі - продовжив будівництво на батьківському подвір`ї. Так, за даними технічної інвентаризації спірного домоволодіння літня кухня, тамбур були побудовані в 1950 році, сарай та погріб - в 1968 році, житловий будинок, прибудова, ганок - у 1984 році, сарай, літній душ, вбиральня, навіси - в 1972 році, ще один навіс - у 2000 році. На адвокатський запит представника позивача БТІ надало інформацію, що в матеріалах інвентаризаційної справи на спірне домоволодіння зберігається архівний екземпляр свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 21.07.1976 року, яке було видане на підставі рішення виконкому Олександрівської селищної ради б/н від 20.03.1968 року, відповідно до якого спірне домоволодіння належало батькові спадкодавця - [PERSON] (свідоцтво не містить відтиску печатки виконкому селищної ради), а також висновок про реєстрацію житлового будинку Краматорським БТІ. Таким чином\~сторона позивача\~по справі\~вважає,\~що спадкодавець\~успадкував майно,\~належне його\~батькові за\~життя,\~але не\~оформив своїх\~спадкових прав,\~що свідчить\~про належність\~спірного домоволодіння\~саме спадкодавцю.\~На даний\~час позивач\~по справі\~не має\~можливості оформити\~спадщину через\~відсутність правовстановлюючих\~документів.\~Просить визнати\~за [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~право приватної\~власності,\~в порядку\~спадкування за\~законом,\~на житловий\~будинок (з\~надвірними побудовами\~та господарськими\~спорудами)\~за [ADDRESS] . Позивач у судовому засіданні 28 грудня 2023 року підтримала позовні вимоги у повному обсязі, наполягала на їх задоволенні. Представник позивачки у судовому засіданні 28 грудня 2023 року підтримав позовні вимоги у повному обсязі, наполягав на їх задоволенні, при цьому зазначив, що після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, що було розподілено між позивачем та відповідачем згідно договору про поділ спадщини, за яким: земельна ділянка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва перейшла [PERSON] - сину померлого, а житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , - [PERSON] - дружині померлого. Відповідач [PERSON] реалізував своє право та 13.07.2021 року отримав свідоцтво про право на спадщину за законом, а позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок було відмовлено через відсутність правовстановлюючих документів. Як з`ясувалося, вказане домоволодіння належить родині [PERSON] приблизно з 1950 року на виділеній для цього земельній ділянці, яка до теперішнього часу ніким не приватизована. Будівництво житлового будину було розпочато ще батьками спадкодавця [PERSON] та [PERSON] , які вже померли в 1983 та 1995 роках відповідно. На час смерті батьків спадкодавець проживав разом з ними та фактично прийняв спадщину, що на той час було законно. Спадкодавець разом з позивачкою [PERSON] продовжив будівництво та, як встановлено, будинок разом із спорудами та будівлями було побудовано до 05.08.1992 року. За даними БТІ, наявний архівний екземпляр свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 21.07.1976 року, яке було видане на підставі рішення виконкому Олександрівської селищної ради б/н від 20.03.1968 року, відповідно до якого спірне домоволодіння належало батькові спадкодавця - [PERSON] (рос. мовою), проте свідоцтво не містить відтиску печатки виконкому селищної ради. На питання головуючого відповів, що: - житловий будинок було здано в експлуатацію; - право власності на будинок належало [PERSON] ; - земельна ділянка на якій знаходиться будинок не приватизована. Будинок будувався на виділеній землі і в ті часи [PERSON] не міг самовільно розпочати будівництво; - земельна ділянка перебуває у комунальній власності Олександрівської селищної ради, у зв`язку з чим у якості третьої особи і була залучена селищна рада; - на момент смерті власника з ним проживала родина позивачки; - те, що там проживала позивачка, можна підтвердити місцем реєстрації паспортного столу. А будь-які документи спадкодавця відсутні. На території домоволодіння проживало 2 родини. Батьки жили у літній кухні, 1950 року забудови, а спадкодавець побудував будинок у 1984 році, де проживав разом із сім`єю. Представник третьої особи у судовому засіданні 28 грудня 2023 року підтвердила, що [PERSON] дійсно проживала по [ADDRESS] і була зареєстрована по сьогоднішній день, з 2018 року може підтвердити, тобто з часу як працює. Зараз теж проживає та зареєстрована за цією ж адресою. На даний час погосподарські книги по [PERSON] існують, але тільки з 2018 року, всі інші архівні документи на теперішній час відсутні, наскільки відомо, «на евакуації» в Дніпропетровській області. В погосподарській книзі зазначено скільки землі під будинком, скільки під город, земельна ділянка не приватизована, відомості про те, на якій підставі [PERSON] користується земельною ділянкою відсутні. [PERSON] в погосподарській зазначена як господар домоволодіння, але не як власник. Свідок [PERSON] у судовому засіданні 28 грудня 2023 року пояснила, що народилася у 1950 році в с. Дмитро-Дар`ївка та все своє життя проживає в цьому ж селі. Знає родину [PERSON] дуже давно, мешкає на одній з ними вулиці, будинки навпроти з 1974 року. Жили все життя там бабуся [PERSON] з дідусем [PERSON] батьки [PERSON] , в літній кухні (в старому будинку) і померли там же. Десь у 1980 роках [PERSON] з дружиною [PERSON] почали будувати будинок на цьому ж подвір`ї, вона допомагала їм («мазала» будинок). Останнім часом там мешкала [PERSON] з донькою [PERSON] та сином [PERSON] . Щодо приватизації земельної ділянки зазначила, що не приватизована, як і у неї, незважаючи на те, що її чоловік разом з померлим [PERSON] намагалися оформити землю, писали заяви, але до них так ніхто і не приїхав виміряти. У Пелагеї та [PERSON] , крім померлого [PERSON] , були ще діти - дві доньки, але вони вже теж померли. З батьками доньки не проживали, одна мешкала в м. Краматорську, а інша - у м. Дружківці. На питання головуючого свідок відповіла: - заяви писали десь у 1998 році. Земля під будинком також не приватизована. Особисто їй будинок будував колгосп, оскільки вони там працювали. Пізніше свідкові надали можливість викупити будинок, але землю так і не приватизували. Свідок [PERSON] у судовому засіданні 28 грудня 2023 року пояснила, що знає зі слів бабусі й дідуся, що на цьому подвір`ї ще прадідусь проживав свого часу. Потім бабуся з дідусем після війни собі хату збудували, з якої було зроблено пізніше літню кухню. А вже у 1980 роках батьки свідка - [PERSON] та [PERSON] на цій же садибі побудували будинок. Батько був зареєстрований за цією адресою все життя, народився там же. Земельна ділянка не була приватизована, але, як відомо свідкові, ще за життя її батько [PERSON] подавав заяву на приватизацію, але дооформити не встиг, бо захворів на короновірус та помер. При розподілі спадщини у нотаріуса, де свідок була присутня, домовилися, що будинок перейде матері, а земельна ділянка братові, від своєї ж частки свідок відмовилася на користь зазначених осіб. Стосовно правовстановлюючих документів відомо те, що документ є на будинок, але він без печатки, тобто не є дійсним і за ним неможливо оформити спадщину, тому мати і звернулася до суду. На руках у нас був лише технічний паспорт на ім`я померлого [PERSON] , де зазначено, що він є господарем. Свідок проживала разом з батьками до 1991 року. На питання головуючого свідок пояснила, що на даний момент в них немає технічного паспорту на ім`я [PERSON] , бо вони здали його до БТІ. У судове засіданні, призначене на 10.01.2024 року, позивач та її представник у судове засідання не з`явилися, про день розгляду справи належним чином повідомлені, надали заяву про розгляд справи без їх участі, а також клопотання про долучення до матеріалів справи виписок з погосподарської книги( а.с.76-79). Представник третьої особи в судове засідання 10.01.2024 року не з`явився, про день розгляду справи належним чином повідомлений, причини неявки суду не повідомив. Відповідач у судові засідання, призначені на 28.12.2023 року, 10.01.2024 року е з`явився, про день розгляду справи належним чином повідомлений, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, посилаючись на віддаленість місця проживання (м. Харків) та збройну агресію РФ проти України, а також зазначив, що підтверджує обставини наведені його матір`ю у позові, проти задоволення позову не заперечує (а.с.60,80). Суд, вислухавши позивача, його представника, представника третьої особи та свідків, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Як встановлено\~судом в\~судовому засіданні 07 січня 2021 року,\~у віці\~71\~рік,\~помер громадянин\~ [PERSON] (а.с.10). Позивачка є дружиною померлого [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про одруження ( [NUMBER] ) (а.с.11). Відповідач є сином померлого [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.12). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] батько спадкодавця [PERSON] , помер [INFO] (а.с.13). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] - мати спадкодавця [PERSON] , померла [INFO] (а.с.14). Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок садибного типу [ADDRESS] , інвентарна справа № 02/1013, - будинок побудований у 1984 році, господарські споруди побудовані до 2000 року включно (а.с.18-21). Відповідно до довідки КП "Олександрівське БТІ" № 245 21.09.2023 року, при обстеженні житлового будинку [ADDRESS] , самовільних будівель та споруд не виявлено, технічні показники житлового будинку не змінилися. Інвентаризаційна вартість станом на 17.08.2023 року, становить 74694,00 грн. (а.с.22). Відповідно до листа № 246 21.09.2023 року, КП "Олександрівське БТІ" надало копії правовстановлюючих документів на будинок [ADDRESS] . Також зазначено, що станом на 01.01.2013 року вказаний житловий будинок належить [PERSON] (рос.мова) на підставі свідоцтва на право особистої власності на житловий будинок від 21.07.1976 року, видане на підставі рішення виконкому Олександрівської селищної ради народних депутатів № б/н від 20.03.1968 року (а.с.23-25). Відповідно до виписки з погосподарської книги, житловий будинок [ADDRESS] належить [PERSON] , який помер [INFO] . Рік забудови - 1981. Членами домогосподарства зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с.77-79). Сторони прийняли спадщину після смерті [PERSON] , звернувшись із відповідними заявами до нотаріуса, та уклали договір про поділ спадщини від 13.07.2021 року в рівних частках, згідно якого: - позивачеві [PERSON] на підставі свідоцтва про прийняття спадщини за законом перейде право власності на житловий будинок з надвірними побудовами та спорудами [ADDRESS] ; - відповідачеві на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 13.1326 га, кадастровий номер 1420355100:02:000:0436, що розташована на території Олександрівської селищної ради Олександрівського району Донецької області (а.с.15). 13.07.2021 року відповідач [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 13.1326 га, що розташована на території Олександрівської селищної ради Олександрівського району Донецької області, яка належала спадкодавцеві [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 361920, виданого Олександрівською районною державною адміністрацією 25.04.2006року, кадастровий номер 1420355100:02:000:0436, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 01061650188 (а.с.16). Приватним нотаріусом Левочкою М.М. 24.07.2023 року, позивачу було відмовлено у видачі\~свідоцтва про\~право на\~спадщину за\~законом на\~спірне домоволодіння\~з причин\~відсутності у\~позивача правовстановлюючих\~документів (а.с.17). За вимогами ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд на\~підставі ст.\~13\~ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За вимогами п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України, відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. За вимогами ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши письмові докази по справі, за своїм внутрішнім переконанням оцінює їх, як належні, допустимі та достовірні. Дослідженні докази, їх взаємозв`язок у сукупності, є достатнім для вирішення справи по суті. Правовідносини, які склалися між сторонами стосуються визнання права власності за законом в порядку спадкування. До правовідносин, які склались між сторонами підлягають застосуванню наступні норми права. За вимогами\~ст.\~1216\~ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК). До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом (ст.1225 ЦК). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.(ст.1268 ЦК). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ст.1269 ЦК). Частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. (ст.1278 ЦК). Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"\~права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56,Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. При вирішенні позовних вимог суд керується законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самого спадкодавця на момент закінчення будівництва будинку. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Відповідно до вимог зазначених в листі Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 23.03.1999 року за № 12/5-126 «Щодо оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію», по об`єктах, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття Урядом України документу, яким встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним з документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається бюро технічної інвентаризації (до врегулювання цього питання законодавчими на нормативними актами). Розглянувши вимоги позивача про визнання права власності на спірний будинок в порядку спадкування, суд вважає, що вони підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлено, що позивач є спадкоємцем після померлого [PERSON] , відповідно до вимог ст. 1269 ЦК України прийняла спадщину, спадковий будинок був побудований до 5 серпня 1992 року. Житловий будинок має задовільний стан і є придатним для проживання. На підставі зазначеного, ст..1216, 1218, 1225, 1269, 1278 ЦК України, п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, листа Державного\~комітету будівництва,\~архітектури та\~житлової політики\~України від\~23.03.1999\~року за\~№ 12/5-126\~«Щодо оформлення\~права власності\~на об`єкти\~нерухомого майна,\~на які\~відсутні акти\~прийняття їх\~в експлуатацію»,та

Outcome: approved