Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-10 00:00:00

В травні 2023 року позивач товариство з обмеженою відповідальністю «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» звернулося до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення 3% річнихза невиконання грошового зобов`язання, посилаючись на наступні обставини. 11 жовтня 2007 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Український Промисловий Банк» та [PERSON] (далі - Відповідач) був укладений Кредитний договір № 1277/ФКВ-07 (далі - Кредитний договір). Згідно з умовами даного Кредитного договору Відповідачу було надано кредит у розмірі 93 000 доларів США 00 центів, на строк до 10 жовтня 2022 року, зі сплатою за користування ним 14,5% річних. Відповідно до п. 1.11 Кредитного договору, Відповідач зобов`язаний сплачувати платежі за цим договором в розмірі, порядку та строки, встановлені цим договором та графіком платежів щодо погашення суми кредиту, процентів за користування ним, комісій банку, сукупних послуг, які надаються Відповідачу у зв`язку із укладенням цього договору, а також інших фінансових зобов`язань Відповідача, які виникають у зв`язку з укладенням договору. Пунктом 2.4 Кредитного договору передбачено, що повернення кредиту здійснюється щомісячно у розмірі не менше ніж 516,67 дол. США 67 центів по двадцяте число (включно) кожного місяця. Згідно п. 2.5 Кредитного договору повернення кредиту здійснюється шляхом безготівкового перерахування коштів з рахунку Відповідача на позичковий рахунок та/або шляхом внесення готівки до каси банку для зарахування на позичковий рахунок. 30 червня 2010 року між ТОВ «Укрпромбанк» та AT «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого право вимоги за кредитними договорами, в тому числі за Кредитним договором № 1277/ФКВ-07 перейшло до AT «Дельта Банк». На підставі протоколу електронного аукціону № UA-EA-2019-01-28-000021-Ь 12 квітня 2019 року між Банком та ТОВ «ЕС.Д1.СІ.ГРУП» (далі - Позивач) був укладений договір №1286/К купівлі - продажу майнових прав за Кредитним договором. Таким чином, кредитором за Кредитним договором став Позивач. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги є правочином (договором), на підставі якого старий кредитор передає свої права новому кредитору, а новий кредитор приймає ці права і зобов`язується або не зобов`язується їх оплатити. Відповідачем не було виконано зобов`язань за тілом кредиту та відсотками за кредитним договором, внаслідок чого у Відповідача утворилася заборгованість в розмірі 88 593 долара США 35 центів, яка складається з заборгованості за основним зобов`язанням в розмірі 52 699 доларів 74 цента та заборгованості за несплаченими процентами - 35 893 долара США 61 цент. Ця заборгованість підтверджується Розрахунком заборгованості за договором кредиту №1277/ФКВ-07, складеним 12 квітня 2019 року AT «Дельта Банк». Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії. а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, у зв`язку з простроченням виконання зобов`язання, Позивач має право на стягнення з Відповідача 3% річних. Оскільки позов подається 21 квітня 2023 року, нарахування за ч. 2 ст. 625 ЦК України має відбуватися за останні 3 роки, що передували цьому терміну, а отже з 21 квітня 2020 року. Сплата трьох відсотків річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. Три відсотки річних за простроченою заборгованістю за процентами за кредитним договором №2615/0708/88-018 у розмірі 88 593 (вісімдесят вісім тисяч п`ятсот дев`яносто три) долара США 35 центів складатимуть:7 893 дол. США 30 центів. Просили суд стягнути з [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» (Інд. код юридичної особи: 42231930) 3% річних за прострочення зобов`язання за відсотками за кредитним договором № 1277/ФКВ-07 з 24 березня 2020 року по 24 березня 2023 року у розмірі 7 893 (сім тисяч вісімсот дев`яносто три) дол. США 30 центів та судовий збір у розмірі 4 329 (чотири тисячі триста двадцять дев`ять гривень) 70 копійок ( а. с. 1-4 ). Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.05.2023 року, головуючим суддею визначено Орєхова О.І. ( а. с. 22 ) та матеріали справи передані для розгляду. Відповідно до ч. 6 ст. 187 ЦПК України у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи. 18 травня 2023 року здійснено запит стосовно відомостей про реєстрацію місця проживання відповідача (а. с. 26). 21 червня 2023 року за вх. № 27356 судом отримано з відділу обліку та моніторингу інформацію про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в Києві та Київській області щодо зареєстрованого місця проживання (перебування) відповідача (а. с. 27). Згідно отриманої інформації вбачається, що [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 13.03.2012 року. Згідно ч. 1 ст. 187 ЦПК України якщо відповідачем вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суд відкриває провадження не пізніше наступного дня з дня отримання судом у порядку, передбаченому частиною восьмою цієї статті, інформації про зареєстроване у встановлено законом порядку місце проживання ( перебування ) фізичної особи - відповідача. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна. Ухвалою судді від 23 червня 2023 року було прийнято вищезазначену позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» до [PERSON] про стягнення 3% річних за невиконання грошового зобов`язання. Постановлено провести розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Розгляд справи призначався в судове засідання на 17 липня 2023 року ( а. с. 28-29 ). 02 листопада 2023 року по даній справі було винесено заочне рішення, яким позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» до [PERSON] про стягнення 3% річних за невиконання грошового зобов`язання були задоволені частково та стягнуто з [PERSON] на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» 3% річних за невиконання грошового зобов`язання у розмірі 1 405,35 доларів США та судовий збір в розмірі 764,36 гривень ( а. с. 67-77 ). 27 листопада 2023 року за вх. № 53186 судом було отримано заяву про перегляд заочного рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02.11.2023 року ( а. с. 82-88 ). Ухвалою судді від 29.11.2023 року було прийнято заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення суду від 02.11.2023 року по справі № 357/5712/23 за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» до [PERSON] про стягнення 3% річних за невиконання грошового зобов`язання та призначено судовий розгляд на 13.12.2023 року ( а. с. 138 ). 13 грудня 2023 року заява [PERSON] була задоволена, заочне рішення суду від 02.11.2023 року скасовано та призначено цивільну справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням ( викликом ) сторін в судове засідання на 11 січня 2024 року ( а. с. 150-155 ). 21 грудня 2023 року за вх. № 58735 судом отримано відзив на позовну заяву ( а. с. 163-175 ), в якому представник відповідача просив суд відмовити повністю у задоволені позовної заяви ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» до [PERSON] та стягнути з останнього на користь [PERSON] судові витрати, а саме суму сплаченого судового збору за перегляд заочного рішення в сумі 536,80 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 16 500 грн. Позивач в судове засідання свого представника не направив, судом 10.01.2024 року за вх. № 1708 отримано заяву від представника [PERSON] про розгляд справи без участі сторони по справі. В зазначеній заяві просив розгляд справи, призначений на 11.01.2024 року провести без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримують у повному обсязі та не заперечували проти закриття підготовчого провадження ( а. с. 177 ). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, 11.01.2024 року за вх. № 2007 судом отримано клопотання, підписане представником - адвокатом Гула С.Є., в якому останній просив справу розглядати за відсутності відповідача та її представника, відмовити в задоволенні позову та відшкодувати витратим на правову допомогу ( а. с. 179 ). Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів ( ч. 3 ст. 211 ЦПК України ). Отже, сторони по справі скористувалися своїм правом, визначеним в ч. 3 ст. 211 ЦПК України. Тому, суд приходить до висновку про можливість проведення судового засідання за відсутності учасників справи, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та прийняття законного і обґрунтованого рішення. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 361/8331/18 від 1 жовтня 2020 року. В зазначеній постанові Верховний Суд виходив з такого: «якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні». Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Інших заяв та клопотань на час розгляду справи від учасників судового розгляду на адресу суду не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки учасники справи не з`явилися в судове засіданні, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин,крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлені фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. В судовому засіданні встановлено, що 11 жовтня 2007 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Український Промисловий Банк» та [PERSON] (далі - Відповідач) був укладений Кредитний договір № 1277/ФКВ-07 (далі - Кредитний договір) ( а. с. 6-10 ). Згідно з умовами даного Кредитного договору Відповідачу було надано кредит у розмірі 93 000 доларів США 00 центів, на строк до 10 жовтня 2022 року, зі сплатою за користування ним 14,5% річних. Відповідно до п. 1.11 Кредитного договору, Відповідач зобов`язаний сплачувати платежі за цим договором в розмірі, порядку та строки, встановлені цим договором та графіком платежів щодо погашення суми кредиту, процентів за користування ним, комісій банку, сукупних послуг, які надаються Відповідачу у зв`язку із укладенням цього договору, а також інших фінансових зобов`язань Відповідача, які виникають у зв`язку з укладенням договору. Пунктом 2.4 Кредитного договору передбачено, що повернення кредиту здійснюється щомісячно у розмірі не менше ніж 516,67 дол. США 67 центів по двадцяте число (включно) кожного місяця. Згідно п. 2.5 Кредитного договору повернення кредиту здійснюється шляхом безготівкового перерахування коштів з рахунку Відповідача на позичковий рахунок та/або шляхом внесення готівки до каси банку для зарахування на позичковий рахунок. На підставі протоколу електронного аукціону № UA-EA-2019-01-28-000021-Ь 12 квітня 2019 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ЕС.Д1.СІ.ГРУП» (далі - Позивач) був укладений договір №1286/К купівлі - продажу майнових прав за Кредитним договором ( а. с. 11-13 ). Згідно додатку №1 до договору №1286/К купівлі - продажу майнових прав за Кредитним договоромТОВ «ЕС.Д1.СІ.ГРУП» набув права вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 1277/ФКВ-07 ( а. с. 14-15 ). Збоку позивача додано до позовної заяви розрахунок заборгованості за Кредитним договором № 1277/ФКВ-07 від 11.10.2007 року ( а. с. 17-19). Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги є правочином (договором), на підставі якого старий кредитор передає свої права новому кредитору, а новий кредитор приймає ці права і зобов`язується або не зобов`язується їх оплатити. Така правова позиція Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду міститься у Постанові від 11 вересня 2018 року у справі №910/7320/17. Таким чином, кредитором за Кредитним договором № 1277/ФКВ-07 від 11.10.2007 рокустав позивач. Позивач звертаючись до суду з вищевказаною позовною заявою посилався на те, що відповідачем не було виконано зобов`язань за тілом кредиту та відсотками за кредитним договором, внаслідок чого у відповідача утворилася заборгованість в розмірі 88 593 долара США 35 центів, яка складається з заборгованості за основним зобов`язанням в розмірі 52 699 доларів 74 цента та заборгованості за несплаченими процентами - 35 893 долара США 61 цент, що підтверджуєтьсярозрахунком заборгованості за договором кредиту №1277/ФКВ-07, складеним 12 квітня 2019 року AT «Дельта Банк» ( а. с. 16, 17-19 ). Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії. а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом статей 524 та 533 ЦК грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошовій одиниці України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті). Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Оскільки відповідачем [PERSON] не було виконано зобов`язань за тілом кредиту та відсотками за кредитним договором, внаслідок чого у відповідача утворилася заборгованість в розмірі 88 593 долара США 35 центів, позивач вважає, що має право на стягнення з відповідача 3% річних з прострочення виконання зобов`язання. За ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, у зв`язку з простроченням виконання зобов`язання, позивач має право на стягнення з відповідача 3% річних. У постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 26.10.2018 у справі № 922/4099/17 з огляду на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 26.04.2017 у справі № 918/329/16, наведено висновок про те, що вимоги про стягнення грошових коштів, передбачених статтею 625 ЦК, не є додатковими вимогами в розумінні статті 266 ЦК, а тому закінчення перебігу позовної давності за основною вимогою не впливає на обчислення позовної давності за вимогою про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат. Стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову. Аналогічні за змістом висновки сформульовано у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/16945/14, від 27.04.2018 у справі № 908/1394/17, від 21.11.2018 у справі № 642/493/17-ц. Відтак, враховуючи положення ч. 2 ст. 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Сплата трьох відсотків річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. Положення статті 11 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Тобто відповідно до положень статті 11 ЦК України рішення суду може бути підставою виникнення цивільних прав та обов`язків у випадках, установлених актами цивільного законодавства, - за наявності прямої вказівки про це в законі. За загальним правилом судове рішення забезпечує примусове виконання зобов`язання, яке виникло з підстав, що існували до його ухвалення, але не породжує таке зобов`язання, крім випадків, коли положення норм чинного законодавства передбачають виникнення зобов`язання саме з набранням законної сили рішенням суду. Приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу ІІІ книги 5 цього Кодексу), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу ІІІ книги 5 цього Кодексу). Таким чином, у статті 625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Такий правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження№ 14-16цс18), від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках ( ч. 1 ст. 13 ЦПК України ). Отже, згідно наявного в матеріалах справи розрахунку 3% річних ( розрахунок міститься в позовній заві ) ( а. с. 3 ), 3% річних складає 7 893 дол. США 30 центів, вказана сума розрахована за період з 21.04.2020 року по 21.04.2023 року ( за останні три роки до звернення до суду ) на суму боргу в розмірі 88 593 доларів США 35 центів, де борг складається з заборгованості за основним зобов`язанням в розмірі 52 699,74 доларів США та заборгованості за несплаченими процентами в розмірі 35 893,61 доларів США. Однак, суд не може погодитися з доводами позивача в частині того, що відповідачем не було виконано зобов`язань за тілом кредиту та відсотками за кредитним договором, внаслідок чого у відповідача утворилася заборгованість в розмірі 88 593 долара США 35 центів, виходячи з наступного. Так, рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27 листопада 2020 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, в задоволенні позову було відмовлено ( а. с. 93-105 ). Вказане рішення набрало законної сили 08.12.2021 року. Вказаним вище рішенням встановлено наступне. Однією з підстав позовної вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки позивачем визначено несплачену суму заборгованості станом на 12 квітня 2019 року у розмірі 88 593,35 доларів США та 610 720,25 грн., після направлення вимоги про усунення порушень та повернення заборгованості, яку, як стверджує позивач, відповідач [PERSON] проігнорувала. В підтвердження наведеного позивачем надано вимогу про усунення порушень та повернення заборгованості за кредитним договором з вимогою сплатити 88 593,35 доларів США та 610720,25 грн. (Том 1 а.с. 20 ), направлену на адресу [ADDRESS] , а не за адресою реєстрації місця проживання [PERSON] : [ADDRESS] , що підтверджується матеріалами справи (Том 1 а.с. 25). Відповідач категорично заперечує отримання будь-яких вимог та надає докази зазначеного. Однак, суд не погоджується з позицією відповідача про відмову в даному позові саме з підстав не направлення, чи не належного направлення позивачем їй письмової вимоги про усунення порушення. Судом під час розгляду справи було встановлено, що кредитор мав право на нарахування процентів за умовами договору, лише, в межах строку кредитування, тобто до 07.06.2010 року, але згідно поданого розрахунку відсотки, продовжувалися нараховуватися ПАТ «Дельта банк», за умовами договору, з 01.07.2010 року по 12.04.2019 року, тобто в порушення частини другої статті 1050 ЦК України та абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України поза межами погодженого сторонами строку кредитування. Тобто, нарахування відсотків з 01.07.2010 року до 12.04.2019 року (Том 2 а.с. 90-91), які продовжував нарахувати ПАТ «Дельта Банк» поза межами строку кредитування, зміненого попереднім кредитором - ТОВ «Укрпромбанк» на підставі положень статті 1050 ЦК України є незаконним та безпідставним. Також, як вбачається з розрахунку заборгованості (Том 2 а.с. 91-94), ПАТ «Дельта банк» було здійснено нарахування пені на тіло кредиту та відсотки з 13.04.2018 року по 12.04.2019 року на суму 560 813,81 грн., також, поза межами кредитування, зміненого попереднім кредитором - ТОВ «Укрпромбанк» на підставі положень статті 1050 ЦК України, що є безпідставним. А щодо штрафів, нарахованих банком на суму 49 906,44 грн, то перевірити наданий розрахунок не вбачається можливим, оскільки останній не містить жодного обґрунтування, не зазначено чим передбачено даний штраф, згідно якої формули, на яку суму здійснено нарахування. Таким чином, у ПАТ «Дельта Банк», на момент укладення з позивачем договору купівлі-продажу прав вимоги до [PERSON] в обсязі, відступленому банком (88 593,35 доларів США) не було, а обсяг прав вимоги, що були відступлені банком на користь позивача, не відповідав вимогам щодо наявності та дійсності обсягу прав, які можуть передаватися первісним кредитором новому кредитору, а відтак позивачем не доведено розміру заборгованості в розмірі 88 593,35 доларів США, в рахунок якої останній просить звернути стягнення на іпотечне майно. Крім того, відповідно до положень пункту 4 частини другої статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (у редакції, чинній на момент початку ліквідації банку) ПАТ «Дельта Банк» не могло здійснюватися нарахування відсотків та пені на заборгованість [PERSON] . Тобто, ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» отримав той обсяг прав щодо спірного кредитного договору, який належав ПАТ «Дельта Банк» станом на дату купівлі-продажу прав вимоги, тим самим, купуючи у ПАТ «Дельта банк» майнові права за кредитним договором у п. 5.2 Договору купівлі-продажу майнових прав № 1286/К від 12.04.2019 року, позивач підтвердив підписанням даного договору, що до моменту укладення цього договору ознайомився з фактичним станом майнових прав, усвідомлює та погоджується із обсягом та специфікою майнових прав, які ним набуваються і тим, що покупець може не отримати на підставі набутих за цим договором прав жодних коштів, майна або інших благ, які покупець очікував потенційно отримати, укладаючи цей договір. Також, пунктом 2.3 Договору купівлі-продажу майнових прав № 1286/К від 12.04.2019 визначено, що покупець підписанням даного договору підтверджує, що він усвідомлює характер майнових прав, що переходять до покупця за цим договором, усвідомлює, погоджується та приймає усі ризики пов`язані із таким переходом, у тому числі ризики того, що покупець у майбутньому не зможе отримати жодних коштів або майна за майновими правами, в тому числі за Правами вимоги. Таким чином, ТОВ "ЕС.ДІ.СІ.ГРУП", купуючи право вимоги до [PERSON] отримав той обсяг прав щодо спірного кредитного договору, який належав ПАТ "Дельта Банк" станом на дату купівлі-продажу прав вимоги. Позивач мав усвідомлювати та міг перевірити, що купує право вимоги за кредитом, нарахування по якому здійснено поза межами строку кредитування та з пропущеними строками позовної давності. Крім того, попередній кредитор, ТОВ «Дельта Банк» зобов`язаний був повідомити, що в 2015 році звертався вже до суду з позовною вимогою до [PERSON] , про звернення стягнення на предмет іпотеки. Постановою Київського апеляційного суду від 08 грудня 2021 року, апеляційна скарга ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» залишена без задоволення, а рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27.11.2020 року без змін ( а. с. 106-115 ). Постановою Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» задоволено частково, рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27 листопада 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 08 грудня 2021 року змінено, виклавши їх мотивувальні частини в редакції цієї постанови ( а. с. 116-134 ). Так, зміна рішень суду першої та апеляційної інстанції були виключно в одній з мотивів, які були викладені в судових рішеннях, а саме те, що суди не звернули уваги, що ПАТ «Дельта Банк» у 2015 році зверталося до Білоцерківського міськрайонного суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. Отже, з цього часу настав строк виконання договору в повному обсязі, нарахування процентів та штрафних санкції припинилися. Враховуючи, що перебіг позовної давності розпочався з 2015 року, коли ПАТ «Дельта Банк» звернулося до [PERSON] з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, а з даним позовом позивач звернувся 30 вересня 2019 року, у задоволенні позову слід відмовити у зв`язку з пропуском позовної давності. Інші мотиви та обґрунтування, які зазначені та встановлені судовими рішеннями, в тому числі, у рішенні суду першої інстанції від 27.11.2020 року, Верховним Судом не скасовувалися та з цього приводу не надавалося оцінки. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Отже, вищевказанимисудовимирішеннями було встановлено, що позивачем ( ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» ) не доведено розміру заборгованості в розмірі 88 593,35 доларів США, в рахунок якої останній просить звернути стягнення на іпотечне майно. В свою чергу, судовими рішеннями було встановлено, що відповідач заперечує зазначений розмір заборгованості за кредитним договором №1277/ФКВ-07 від 11.10.2007 року, оскільки, згідно наданого розрахунку заборгованості, поточна заборгованість [PERSON] станом на 01.07.2010 року складала 76 729,78 доларів США (Том 2 а.с. 90), за весь час користування кредитом було сплачено 24 030,04 доларів США в якості погашення основної заборгованості та 38 758,18 доларів США, які ПАТ «Дельта Банк» зарахував в якості погашення відсотків за користування кредитом (Том 2 а.с. 91). Кредитором підтверджено, що відповідачем було всього сплачено 62 788,22 доларів США (24 030,04 дол. США за тілом та 758,18 дол. США за відсотками). Отже, відповідачем в рахунок погашення основної суми заборгованості - 76 729,78 дол. США, сплачено 62 788,22 дол. США, тобто сума основної заборгованості за кредитом склала 13 941,46 дол. США. Пунктом 6.2 кредитного договору, укладеного між ТОВ «Укрпромбанк» та [PERSON] передбачено, що банк має право вимагати дострокового повернення кредиту, сплати процентів, комісій, штрафних санкцій та інших платежів, передбачених цим договором, а також відшкодування збитків, завданих банку внаслідок невиконання або неналежного виконання позичальником та/або його поручителями умов цього договору та/або договорів, укладених у забезпечення виконання позичальником зобов`язань за цим договором, а позичальник зобов`язаний протягом 30 календарних днів з дати отримання позичальником відповідної вимоги від банку(а у випадку, передбаченому пунктом 4.2.5 - непізніше наступного робочого дня) повернути всю суму заборгованості по кредиту, що залишилась, сплатити проценти, комісії, штрафні санкції, інші платежі. Суди вважали встановленим, що 07 травня 2010 року ТОВ «Укрпромбанк» звернулося до [PERSON] з вимогою про дострокове повне виконання зобов`язань № 6051, у якій вимагало достроково повернути весь борг за кредитним договором, сплатити проценти та пеню за несвоєчасне повернення кредиту, протягом 30 днів із моменту одержання повідомлення, виконати всі боргові зобов`язання в повному обсязі та повідомлено відповідача, що у разі невиконання даної вимоги про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором, банк набуває право примусово стягнути всю заборгованість за договором. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суди виходили з того, що після вручення вимоги від 07 травня 2010 року банк змінив строк виконання основного зобов`язання, в зв`язку з чим втратив право на нарахування процентів та пені, тому розмір заборгованості є значно меншим ніж заявлений в позові та з цього часу почався перебіг позовної давності щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, який станом на час звернення з даним позовом пропущений. Тобто, ТОВ «ЕС.ДІ.СІ. ГРУП» отримав той обсяг прав щодо спірного кредитного договору, який належав ПАТ «Дельта Банк» станом на дату купівлі-продажу прав вимоги, а саме у розмірі 13 941,46 доларів США. Так, згідно наявного в матеріалах справи розрахунку 3% річних ( розрахунок міститься в позовній заві ) ( а. с. 3 ), 3% річних складає 7 893 дол. США 30 центів, вказана сума розрахована за період з 21.04.2020 року по 21.04.2023 року ( за останні три роки ) на суму боргу в розмірі 88 593 доларів США 35 центів, де борг складається з заборгованості за основним зобов`язанням в розмірі 52 699,74 доларів США та заборгованості за несплаченими процентами в розмірі 35 893,61 доларів США. Але, суд не може погодитися в повній мірі з розрахунком та сумою ( 88 593,35 доларів США ), на яку було нараховано 3% річних, оскільки як зазначено вище судовими рішенням було встановлено, що сума основної заборгованості за кредитом склала 13 941,46 дол. США., тому саме на зазначену суму має бути нараховано 3% річних у відповідності зі ст. 625 ЦПК України. Так, приписи ст. 625 ЦК України передбачають, що розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов`язання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тобто, три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення застосовуються у випадку, якщо сторони в договорі не передбачали інший розмір процентів річних. У постанові Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі № 263/8216/20 (провадження № 61-9100св21) зазначено, що: «цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання». Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини 1 статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини 2 статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини 1 статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16, провадження № 12-142гс19, від 03 листопада 2020 року у справі № 921/315/18. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Тому, з урахуванням вищевикладеного, а також з враховуючи позиції, викладені в постановах Верховного Суду, стягнення з відповідача 3% річних за прострочення зобов`язання за відсотками за кредитним договором № 1277/ФВ-07, гуртуються на вимогах закону, оскільки строк дії вказаного договору (10.10.2022 року ) було змінено, коли ПАТ «Дельта Банк» у 2015 році зверталося до Білоцерківського міськрайонного суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. Отже, з цього часу настав строк виконання договору в повному обсязі, нарахування процентів та штрафних санкції припинилися. Зазначене встановлено судовим рішенням в постанові Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року при розгляді касаційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27 листопада 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 08 грудня 2021 року. Тобто з зазначеного свідчить, що строку дії кредитування до 10.10.2022 року ( встановлено в кредитному договорі ) було змінно, у 2015 році настав строк виконання договору в повному обсязі. Оскільки відповідач дійсно має заборгованість за невиконання грошового зобов`язання, передбаченого умова кредитного договору, де сума боргу становить 13 941,46 доларів США, що встановлено судовими рішеннями зазначеними вище, вказана сума не повернута по сьогодні, що не було спростовано останнім, то за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Так, Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (далі - Закон № 2120-IX) доповнено, серед іншого, розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України пунктом 18. Пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що у період дії в Україні воєнного , надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику надано кредит ( позику ) банком або іншим кредитодавцем ( позикодавцем ), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку салати на користь кредиттодавця ( позикодавця ) неустойки ( штрафу, пені ) за таке прострочення. Неустойка ( штраф, пеня ) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 року за прострочення виконання ( невиконання, часткове виконання ) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем ( позикодавцем ). Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, строк дії якого неодноразово продовжувався. Закон України "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 08.11.2023 р. № 3429-IX (законопроєкт № 10211); Закон України "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку проведення загальної мобілізації" від 08.11.2023 р. № 3430-IX (законопроєкт № 10212). Згідно із законами воєнний стан та загальну мобілізацію в Україні продовжено на 90 днів - до 14 лютого 2024 р. Враховуючи вище викладене, нарахування позивачем трьох відсотків річних за період після 24.02.2022 року не відповідає вимогам вищевикладених нормативно-правових актів. Тому, з урахуванням наведеного,нарахування позивачем трьох відсотків річних з 24.02.2022 року по 21.04.2023 року не підлягають задоволенню. Стосовно періоду нарахування 3% річних в період з 21.04.2020 року ( період з якого позивач почав рахувати 3% ) по 23.02.2022 року відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 грн., такі вимоги є обґрунтованими. Тому, відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3% річних за прострочення зобов`язання з 21 квітня 2020 по 23.02.2022 року в розмірі 771,17 доларів США. Три відсотки річних = сума заборгованості*3%/100*кількість прострочених днів/кількість днів у році ( 13 941,46 доларів США - заборгованість * 0,03 ( 3% ) * 673 дні ( кількість прострочених днів ) / 365 ( кількість днів у році ). В свою чергу, відповідач не звертався до суду з заявою про застосування строку позовної давності, оскільки як встановлено судовими рішеннями, ще у 2015 році настав строк виконання договору в повному обсязі, а тому з 2015 року за невиконання грошового зобов`язання у відповідності до вимог ст. 625 ЦК України кредидодавець мав право нараховувати 3% річних. Отже, без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов`язана лише із наявністю про це заяви сторони.Суд за власною ініціативою не має права застосувати позовну давність. Такої правової позиції дотримується Верховний Суд в постанові від 21 жовтня 2020 року у справі № 509/3589/16-ц (провадження № 61-16895св18). Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з врахуванням досліджених обставин справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є такими, що підлягають частковому задоволенню. Частиною 1 статті 131 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно із п. 1 ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на - відповідача. У разі відмови в позові - на позивача. Поняття судових витрат міститься в п. 1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах", де судові витрати передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи. При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 4 329,70 грн., що підтверджується наявним в матеріалах справи платіжною інструкцією № 95 від 19.04.2023 року ( а. с. 5 ). Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» розмір прожиткового мінімуму на одну працездатну особу складав 2684 грн. Статтею 4 Закону України «Про судовий збір» визначено ставки судового збору, розмір яких, з урахуванням прожиткового мінімуму, з 01.01.2023 року становив: за подання позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 2684 грн. і не більше 939400 грн. Відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 11.01.2024 року ( день ухвалення рішення ), вартість 1 долара - 38,19 грн. Оскільки позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача 3% річних за невиконання грошового зобов`язання в розмірі 771,17 доларів США, то з відповідача у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на його користь понесені судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 294,50 гривень ( 771,17 доларів США ( сума, яка підлягає до стягненню з відповідача ) х 38,19 доларів США ( курс НБУ на день ухвалення рішення - 11.01.2024 року ) = 29 450,98 гривень х 1 % ). Оскільки позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, у відповідності до вимог статті 141 ЦПП України не підлягають стягненню з позивача на користь відповідача понесені судові витрати, в тому числі, на правову допомогу в сумі 16 500 грн., про що просив представник відповідача звертаючись з відзивом на позову заяву, а також зазначав про це у заві про розгляд справи за відсутності відповідача та її представника. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial