Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-10 00:00:00

[PERSON] , звернулась до суду з позовом до [PERSON] , у якому, з урахуванням уточненого позову, просить: 1) стягнути з відповідача на користь позивача грошові (аванс) в розмірі 18775 грн; 2) стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по справі, а саме: судовий збір в розмірі 1073,60 грн та витрати на правову допомогу. Позовні вимоги позивач мотивує тим, що вона домовились з відповідачкою про продаж останньою будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Позивач передала відповідачці грошові кошти у сумі 500 доларів США, як гарантію купівлі будинку. 27.07.2021 року відповідач власноруч написала розписку про отримання нею грошових коштів, як завдатку, в сумі 500 доларів США та передала позивачці ключі від будинку. Термін оформлення договору купівлі-продажу не оговорювався, проте відповідач обіцяла в тримісячний строк нотаріально оформити спірний будинок. Позивач неодноразово зверталася до відповідачки з питанням оформлення договору купівлі-продажу житлового будинку, але остання відтерміновувала нотаріальне оформлення договору. Про те, що відповідач є посередником, як зазначає остання у відзиві на позовну заяву, позивачу дізналася лише зі змісту відзиву. Зазначає, що у серпні 2023 року відповідач повідомила, що не буде продавати будинок, та прохала повернути ключі від будинку, що позивач і зробила, проте, сплачені нею в якості завдатку позивачкою кошти, відповідачка повертати відмовилася, мотивуючи тим, що це не передбачено законом. Попередній договір купівлі-продажу будинку нотаріально не посвідчувався. Викладені вище обставини змусили позивачку звернутися до суду за захистом своїх прав. Позивач та її представник у відкрите судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити. Відповідач у відкрите судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі з урахуванням відзивів на позовну заяву та уточнену позовну заяву. Проти позову заперечує, у задоволенні позовних вимог просить відмовити у повному обсязі, оскільки вважає, що позовні вимоги позивачем не підтверджені жодним належним доказом, а позов є необґрунтованим, та звернений до неналежної особи. Крім того, 15.11.2023 року відповідач подала до суду відзив на позовну (уточнену) про повернення коштів, в якому зазначила, що сторони домовилися про продаж будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Однак вважає, що жодним належним доказом ця домовленість не підтверджена. У додатках до позовної заяви є копія розписки відповідача, проте, на думку відповідача, вказана розписка не є належним доказом саме про намір купівлі-продажу будинку, оскільки не містить даних про обставини, які входять до предмета доказування. Зазначає, що між позивачем та відповідачем була домовленість про тимчасове проживання та користування домоволодінням за адресою: [ADDRESS] . Тобто, між позивачем та відповідачем виникли загально-договірні відносини, щодо тимчасового проживання та користування будинком, на виконання яких відповідачем були передані ключі від будинку, що не оспорюється позивачем та не потребує доказування, натомість позивачем були передані кошти за таке проживання. Позивач на свій розсуд користувався будинком майже два роки, з 27.10.2021 року по серпень 2023 року, що підтверджується відповідними актами, свідченнями самої позивачки, які вказані у позовній заяві, позивач користувалася присадибною ділянкою, брат позивачки проживав у будинку, та внаслідок недбальства спричинив значний фізичний знос майну. Відповідач звертає увагу на той факт, що відповідно до інформації Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області, вулиці Базилевича в межах селища Краснокутська немає, є лише провулок Базилевича. У розписці наявна технічна помилка, оскільки мова йшла про будинок по [ADDRESS] , і домовленість щодо найму між позивачем та відповідачем була досягнута щодо будинку з присадибною ділянкою саме по [ADDRESS] , оскільки вулиці з назвою Базилевича в селищі Краснокутськ не існує. Зазначає, що допущена у тексті розписки технічна помилка не є підставою для визнання зобов`язально-договірних відносин між сторонами щодо найму будинку недійсними, враховуючи, що сторонами фактично виконані умови домовленості щодо найму. Відповідач наголошує, що не є ані кінцевим вигодонабувачем, ані власником, ані спадкоємцем вказаного вище будинку, проте виступала лише як посередник у питанні щодо найму будинку. Крім того, про позов відповідач дізналася лише після отримання ухвали Краснокутського районного суду Харківської області та ознайомлення зі змістом позовної заяви; жодних вимог чи претензій від позивача вона не отримувала, твердження позивача щодо обіцянок з боку відповідача щодо нотаріального оформлення будинку на позивача, жодним доказом не підтверджено, а є лише намаганням позивача ввести суд в оману. Позивач уникає будь-яких контактів з відповідачкою, що лише свідчить про її суперечливу та недоброчесну поведінку. За таких обставин відповідач вважає позов необґрунтованим, пред`явленим до неналежної особи, а позовні вимоги такими, що не підтверджені належними та достатніми доказами, що є підставою для відмови у задоволенні позову в повному обсязі. Що стосується відшкодування витрат на правову допомогу, відповідач вважає, що заявлені витрати на правову допомогу є неспівмірними та непропорційними заявленим позовним вимогам. Справа належить до категорії малозначних справ, у той час як сума заявлених позовних вимог складає 18 775 грн. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Суд, дослідивши повно та всебічно обставини справи, оцінивши зібрані по справі докази, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи зі свого внутрішнього переконання, дійшов висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Згідно з ч. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Вимогами ст. 10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження (стаття 13 Конвенції). Судом встановлено, що 27.10.2021 року [PERSON] склала розписку про отримання завдатку від [PERSON] в сумі 500 доларів, за будинок 15 сот. за адресою: [ADDRESS] . Зі змісту розписки вбачається, що вона складена в двох екземплярах, та у ній наявні підписи [PERSON] та [PERSON] (оригінал розписки знаходиться у [PERSON] ) /а.с.5/. Відповідно до довідки АТ КБ «Приватбанк» від 29.08.2023 комерційний курс валюти 100 доларів США становив 3755 грн /а.с.8/, отже, 500 доларів США дорівнює 18775 грн. Факт передачі та отримання коштів сторонами не заперечується. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 22.08.2019 року по справі №369/3340/16-ц, провадження №61-7418св18, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Зміст позову [PERSON] полягає у вимозі повернення грошових коштів, одержаних від неї відповідачем як попередню оплату в рахунок суми за основним договором, у зв`язку з тим, що зобов`язання не виконано (не укладено основний договір). Згідно зі ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Отже, внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише в разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу будинку. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. За вимогами ст. 657 ЦК договір купівлі - продажу житлового будинку (квартири) та іншого нерухомого майна укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. У разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним (ч. 1ст. 220 ЦК України). Тобто, правовідносини при здійсненні оплатної передачі нерухомого майна його власником за грошові кошти іншій особі, а також відповідні наслідки цих правовідносин виникають лише після укладення в письмовій формі договору купівлі-продажу та його нотаріального посвідчення. На відміну від завдатку, аванс - це лише спосіб платежу. Він не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати. У разі видачі авансу кредитор не може бути зобов`язаний до повернення авансу у подвійному розмірі і, відповідно, до відшкодування збитків. У разі коли сторони лише домовилися укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі повертаються в тому розмірі, в якому вони надавалися. Оскільки договір купівлі-продажу житлового будинку, який за своєю формою та змістом відповідав би вимогам закону, між сторонами у справі укладено не було, та вони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, передана [PERSON] відповідачу грошова сума в розмірі 18775 грн, що є еквівалентом 500 доларів США, є нічим іншим ніж авансом, який підлягає поверненню позивачу. Такі правові висновки сформовані Верховним Судом України в постанові від 13 лютого 2013 року у справі № 6-176цс12, у постанові від 25 вересня 2013 року у справі № 6-82цс13, та в подальшому підтримувалися Верховним Судом у постановах від 28 серпня 2019 року у справі № 128/1885/14-ц та від 27 листопада 2019 року у справі № 520/6286/16-ц та в інших. Відтак, суд вважає позовні вимоги [PERSON] , обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки позивачем надано до суду достатньо доказів на їх підтвердження. Що стосується доводів відповідача про наявні між сторонами відносин з приводу найму спірного житлового приміщення, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Предметом договору найму житла, як передбачено ч. 1 ст. 812 ЦК України можуть бути помешкання, зокрема квартира або її частина, житловий будинок або його частина. Згідно з ч. 1 ст. 811 ЦК України договір найму житла укладається у письмовій формі. З огляду на викладене, суд зауважує, що доказів укладення сторонами договору найму житла матеріали справи не містять, як не містять і самого примірника такого договору, а наявність у справі розписки не свідчить про те, що між сторонами склалися саме правовідносини пов`язані з наймом спірного житла. Крім того, суд зазначає, що відповідач не була позбавлена права звернутися до суду із зустрічним позовом до [PERSON] з тим щоб довести той факт, що між ними склалися саме правові відносини щодо найму спірного житла, проте остання таким правом не скористалася. Відтак, з огляду на приписи ст. 13 та 264 ЦПК України, суд розглядає справу лише в межах заявлених позовних вимог. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] є інвалідом ІІ групи з 04.10.2023 року, інвалід з дитинства, що підтверджується копією довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААВ № 705672 /а.с.47/. Враховуючи, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, а відповідач звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви на підставі пункту 9 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», суд дійшов висновку, що судовий збір у даній справі слід повернути [PERSON] з Державного бюджету України. Щодо витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне. У позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача на її користь витрати на правову допомогу. Позивачем на підтвердження понесених ним витрат на правову допомогу надано наступні документи: 1) договір № 12 на надання правничої (адвокатської) допомоги від 04.03.2023 року, укладений між гр. [PERSON] та адвокатом Фільовою Н.Д.; 2) орієнтовний розрахунок до позовної заяви «про повернення грошових коштів», згідно з яким вартість послуг становить 7200 грн., з яких 200 грн складає вартість наданої юридичної консультації (час 30 хв), 2000 грн - складення та оформлення позовної заяви (4 год, вартість однієї години складає 500 грн), та 5000 грн за представництво в суді; 2) квитанцію № 18 від 04.09.2023 року, відповідно до якої адвокат Фільова Н.Д. прийняла від [PERSON] гроші в сумі 2200 за правову консультацію, складання та оформлення позовної заяви «Про повернення грошових коштів»; 3) акт виконаних робіт по цивільній справі №627/796/23 за договором про надання правничої допомоги № 12 від 04.09.2023 року, у якому зазначено, що замовник підтверджує, що послуги надані в повному обсязі. Вартість послуг відповідно до розрахунку становить 7200 грн.; 4) квитанцію № 20 від 30.09.2023 року, відповідно до якої адвокат Фільова Н.Д. прийняла від [PERSON] гроші в сумі 5000 за представництво в Краснокутському суді по цивільній справі №627/796/23 /а.с.17,7,6,50,49/. Вирішуючи питання про розподіл між сторонами витрат на професійну правничу допомогу, судом враховується, що сторона, яка звільнена законом від сплати судового збору, не звільняється від відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 22 листопада 2018 року у справі № 635/5462/17 (провадження № 61-41310св18) та від 01 квітня 2020 року в справі № 567/517/17 (провадження № 61-14555св19). Суд звертає увагу, що відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, а також значення справи для сторони. Відповідач у своєму відзиві на позовну заяву (уточнену) про повернення коштів, заперечує щодо відшкодування витрат на правову допомогу. Вважає заявлені витрати на правову допомогу неспівмірними та непропорційними заявленим позовним вимогам. У своїй постанові Верховний Суд від 09.06.2020 у справі №466/9758/16-ц зазначив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. З огляду на зазначене, суд вважає, що витрати на правову допомогу, понесені позивачем [PERSON] у зв`язку з розглядом цивільної справи №627/796/23 у розмірі 7200,00 грн відповідають складності розглядуваної справи, обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, їх розмір є співмірним та пропорційний заявленим позовним вимогам, понесені витрати підтверджується належними доказами, відтак, підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved