Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-14 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог та доводів позивача \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Позивач Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» в особі представника Нартової М.М., яка діє на підставі довіреності, звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , в якій просить стягнути солідарно з відповідачів на користь КП «Харківські теплові мережі» заборгованість за послуги з опалення та гарячу воду у розмірі 90 419 гривень 60 копійок, яка утворилася за період з 01.08.2011 по 23.02.2022, також просить стягнути з відповідачів судові втрати, пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 2684 гривень 00 копійок. В обґрунтування пред`явлених позовних вимог посилається, що відповідачі перебувають на реєстраційному обліку в житловому будинку з єдиною централізованою системою опалення, який розташований за адресою: [ADDRESS] , є споживачами послуг з централізованого теплопостачання та постачання гарячої води. Внаслідок неповної та несвоєчасної оплати послуг, що надаються позивачем, у відповідачів за період з 01 серпня 2011 року по 23 лютого 2022 року виникла заборгованість у розмірі 90 419 гривень 60 копійок. Рух справи Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 18 липня 2023 року відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Заочним рішенням\~Московського районного\~суду м.\~Харкова від\~27 вересня 2023\~року,\~ухваленим у\~цивільній справі\~№643/6511/23,\~позовну заяву\~Комунального підприємства\~«Харківські теплові\~мережі» до [PERSON] , [PERSON] \~про стягнення\~заборгованості, задоволено повністю.\~Стягнуто солідарно\~з [PERSON] ,\~ [PERSON] на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» заборгованість за надані послуги з опалення та гарячої води за період з 01.08.2011 по 23.02.2022 в розмірі 90 419 гривень 60 копійок. Стягнуто судовий\~збір у\~розмірі 2684\~гривні 00\~копійок в рівних частках з [PERSON] , [PERSON] по 1 342 гривні 00 копійок з кожного. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 06 листопада 2023 року відповідачу [PERSON] було поновлено строк на подання заяви про перегляд заочного рішення, прийнято до розгляду заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення Московського районного суду м. Харкова від 27 вересня 2023 року, ухваленого по цивільній справі за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за надані послуги з опалення та гарячого водопостачання. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 13 листопада 2023 року задоволено заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення Московського районного суду м. Харкова від 27 вересня 2023 року, ухваленого по цивільній справі за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за надані послуги з опалення та гарячого водопостачання. Заочне рішення Московського районного суду м.Харкова від 27 вересня 2023 року за позовом КП «Харківські теплові мережі» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за надані послуги з опалення та гарячого водопостачання скасовано. Розгляд справи постановлено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. Аргументи учасників справи Від відповідача [PERSON] до суду засобом поштового зв`язку надійшла заява, в якій він просить суд застосувати до позовних вимог строк позовної давності. Через підсистему «Електронний суд» від представника позивача КП «Харківські теплові мережі» Вініцького М.В., який діє на підставі довіреності, надійшли додаткові пояснення, в яких представник позивача посилається, що те, що сама по собі заява про застосування строку позовної давності свідчить про визнання відповідачами порушення права позивача, тобто наявність заборгованості. Зауважував, що Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211\~«Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої короновірусом SARS-CoV-2 ( зі змінами) було запроваджено карантин на всій території України з 12.03.2020. У подальшому термін дії карантину продовжувався постановами Кабінету Міністрів України. Посилався, що ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням короновірусної хвороби (COVID-19) від 30.03.2020 №540-ІХ внесено зміни до законодавчих актів, зокрема розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного Кодексу України пунктами такого змісту: під час дії карантину, встановленого КМУ з метою запобігання поширенню короновірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Тобто, Закон установлює, що під час дії карантину, строки, визначені ст. 257\~ЦК України\~продовжуються на строк дії карантину». З цього слідує, що у разі закінчення процесуального строку, який припадає на період карантину, такий строк продовжується до закінчення дії карантину. Таким чином, враховуючи те, що строк позовної давності за період з 11 березня 2017 року закінчувався 11 березня 2020 року, а також те, що на всій території України запроваджено карантин до 30 червня 2023 року, а під час дії карантину строки, визначені ст. 257 ЦК України продовжуються на строк дії такого карантину, то період заборгованості з 12 березня 2017 року по 23 лютого 2022 року не виходить за строки позовної давності. 3а таких обставин, з огляду на зроблену відповідачем заяву про застосування строку позовної давності, вважає що строк позовної давності починається з 01.04.2017. Враховуючи викладене, зазначає, що у разі застосування судом строку позовної давності до позовних вимог КП «ХТМ» заборгованість [PERSON] , [PERSON] за послуги з теплопостачання в межах строку позовної давності за період з 01.04.2017 по 23.02.2022 становитиме 62 042,94 гривень. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, через підсистему «Електронний суд» надав заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача, у поданій заяві позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, від відповідача [PERSON] надійшли письмові пояснення, в яких він просить суд проводити судове засідання за його відсутності. За правилами п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Суд, беручи до уваги, що представник позивача та відповідач [PERSON] подали до суду клопотання про розгляд справи за їх відсутності, відповідач [PERSON] належним чином та своєчасно сповіщена про дату, час і місце розгляду справи, вважає за можливе проводити розгляд заяви за відсутності представника позивача та відповідачів. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин Як убачається зі змісту довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб з Реєстру територіальної громади міста Харкова відповідачі [PERSON] , [PERSON] перебувають на реєстраційному обліку за адресою: [ADDRESS] . Відповідачі є споживачами послуг, що надає КП «Харківські теплові мережі», опалення та гарячої води шляхом відкриття абонентського особового рахунку № [NUMBER] на ім`я [PERSON] . Судом встановлено, що за особовим рахунком № [NUMBER] , відкритим за адресою: [ADDRESS] , має місце заборгованість за надані КП «Харківські теплові мережі» послуги з опалення та гарячу воду за період з 01.08.2011 по 23.02.2022 у загальному розмірі 90 419,60 гривень. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначені Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Згідно зі ст.\~1\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Як убачається з матеріалів справи, КП «ХТМ» надаються послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання, а відповідачі, в свою чергу, споживають зазначені послуги, що свідчить про наявність між ними взаємних зобов`язань. За правилами ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, разом з тим відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Наведеними положеннями\~закону\~передбачено, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець зобов`язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Ураховуючи наведене, обов`язок по укладанню договору про надання житлово-комунальних послуг покладено законодавцем як на споживача, так і на виконавця. Отже, згідно із зазначеними нормами\~закону\~споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року, прийнятій у справі №6-2951цс15, а також у постанові Верховного Суду від 18 травня 2020 року, прийнятій у справі №176/456/17 (провадження № 61-63св18). Приписами п. 5 ч. 3\~ст.\~20\~Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~встановлено, що споживач, серед іншого, зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги в строки, встановлені договором або законом. Відповідно до\~ст. 68 ЖК України, плата за комунальні послуги у жилому приміщенні, що належить громадянинові, береться, крім квартирної плати, за затвердженими у встановленому порядку тарифами, у строки, визначені угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Згідно з п. 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630, постачання холодної та гарячої води, плата за житлово-комунальні послуги вноситься власниками квартир, наймачами та орендарями щомісяця, не пізніше 20 числа, що настає за розрахунковим. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води або до затверджених нормативів (норм) споживання. Порядок формування та затвердження цін і тарифів на житлово-комунальні послуги визначені вимогами ст. 31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». До повноважень позивача не входить зменшення або збільшення тарифів, встановлених для оплати наданих послуг. Згідно з пунктом 8 «Правил надання населенню послуг по водо-теплопостачанню і водовідводу», послуги надаються відповідно до умов договору. Але це не означає, що під час відсутності такого договору відповідачі мають право користуватися послугами, що фактично надаються, і не оплачувати їх. За змістом\~ч.\~6\~ст.\~19 Закону\~України «Про\~теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Відповідно до вимог ст.\~25\~Закону України\~«Про теплопостачання» у разі відмови оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку. Це узгоджується з положеннями ст.\~11\~ЦК України відповідно до якої, цивільні права і зобов`язання виникають не тільки з основ передбачених законодавством, а також з дії громадян. Такими діями відповідачів є фактичне користування послугами, що надаються позивачем. Згідно зі ст.\~525\~ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно\~до ст. 526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За приписами\~ст. 64 ЖК України, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. Оскільки відповідачі офіційно, у встановленому чинним законодавством порядку не відмовились від послуг, які надавало їм КП «Харківські теплові мережі», то в них виник обов`язок сплатити ці послуги. Правилами ч.\~1\~ст.\~2 ЦПК\~України унормовано, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Положеннями ст. 15 ЦК України\~визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України. Відповідно ч. 1 ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, що визначено частина 2статті 77 ЦПК України. За правилами ч. 1 ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Положеннями ч. 1\~ст.\~82 ЦПК України\~унормовано, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Як убачається зі змісту положень ч. 1 ст. 89\~ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що\~\~відповідачі є споживачами послуг теплової енергії шляхом відкриття особового рахунку № [NUMBER] на ім`я [PERSON] за період з 01.08.2011 по 23.02.2022 відповідачі мають заборгованість за послуги з централізованого опалення та підігріву води в розмірі 90 419,60 гривень. Доказів того, що послуги відповідачам не надавались, що вони не користувалися наданими послугами і потреби в таких послугах не мали, належними та допустимими доказами не доведено та матеріалами справи не підтверджено. З огляду на зазначене, суд, за результатами розгляду справи, вважає доведеним позивачем факт невиконання відповідачами обов`язку щодо оплати вартості отриманих послуг з теплопостачання та підігріву води в період з 01.08.2011 по 23.02.2022 у розмірі 90 419,60 гривень. Відповідачем [PERSON] подано заяву про застосування строків позовної давності до заявлених вимог. Відповідно до ст.\~256\~ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, як це закріплено положеннями ст. 257 ЦК України. Для окремих видів вимог\~законом\~встановлена спеціальна позовна давність, зокрема ч. 2 ст.\~258\~ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, як це унормовано вимогами ч. 1 ст. 261 ЦК України. За правилами ч. 5 ст. 216 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України. У постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року, прийнятій у справі №6-14цс14, від 29 жовтня 2014 року, прийнятій у справі №6-169цс14, від 30 вересня 2015 року, прийнятій у справі №6-154цс15, зроблено висновок про те, що за договором, що визначає щомісячні платежі перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а також початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно з ч. 4 ст.\~267\~ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Суд зазначає, що позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом ч. 5 ст.\~267\~ЦК України позивач має право отримати судовий захист у разі визнання судом поважними причин пропуску позовної давності. При цьому саме на позивача покладено обов`язок доказування тієї обставини, що строк звернення до суду було пропущено з поважних причин (п.п. 6.43, 6.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019, прийнятій по справі №911/3681/17). Як зазначив Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях від 20.09.2011 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії», та від 22.10.1996 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу. Суд зазначає, що правила про позовну давність мають застосовуватись лише тоді, коли буде доведено існування самого суб`єктивного права. У випадку відсутності такого права або коли воно ніким не порушено, в позові має бути відмовлено не з причин пропуску строку позовної давності, а в зв`язку з необґрунтованістю самої вимоги. Як зазначалося\~судом вище,\~суд вважає\~доведеними вимоги\~позивача про\~стягнення з\~відповідачів заборгованості\~за надані\~послуги з\~теплопостачання та\~підігріву води\~у розмірі\~90\~419,60\~гривень,\~яка виникла\~в період\~з 01.08.2011 по 23.02.2022. Вивчаючи доводи представника позивача щодо застосування строків позовної давності до пред`явлених КП «ХТМ» позовних вимог, суд зважає на таке. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»\~(із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався. Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина. Законом України №530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)»\~введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга\~статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»). Законом України від 30 березня 2020 року №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)»\~розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України\~доповнено, зокрема пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями\~257,\~258,\~362,\~559,\~681,\~728,\~786,\~1293\~цього\~Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Зазначений\~Закон України від 30.03.2020 №540-IX\~набрав чинності 02.04.2020. У постановах Верховного Суду від 7 вересня 2022 року, прийнятій у справі №\~679/1136/21 (провадження № 61-5238св22) та від 20 квітня 2023 року, прийнятій у справі №728/1765/21 (провадження № 61-6640св21) зазначено, що «у пункті 12\~розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України\~у редакції\~Закону України від 30 березня 2020 року №540-IX\~перелічені всі\~статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)». Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року №651 відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої короновірусом SARS-CoV-2. Отже, у спірних правовідносинах позовна давність щодо вимог про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання та підігріву холодної води, надані з квітня 2017 року по 23 лютого 2022 року, в силу п. 12\~Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України\~на момент подання позову (17.07.2023) не спливла та продовжується на строк дії карантину. Разом з цим, в межах розгляду даної справи позивач не довів, а суд не встановив обставин, що вказували б на поважність причин пропуску позовної давності, що дає суду підстави для відмовити у задоволені позовних вимог в частині стягнення з відповідачів заборгованості за надані послуги з теплопостачання та підігріву води за період з 01.08.2011 по 31.03.2017 включно, що є підставою для відмови у задоволені позову в цій частині. При обчислені строку позовної давності судом були враховані положення статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відповідно до яких, плата за-комунальні послуги (послуги з теплопостачання) нараховується щомісячно, а отже перебіг позовної давності починається після несплати (часткової оплати) чергового платежу. Натомість\~позовні вимоги про стягнення заборгованості з відповідачів [PERSON] , [PERSON] за період з 01.04.2017 по 23.02.2022 в сумі 62 042,94 гривень, заявлені в межах строку позовної давності, а відтак, підлягають задоволенню. З огляду на викладене, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог КП «Харківські теплові мережі». Розподіл судових витрат Відповідно до вимог\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на те, що позовні вимоги КП «Харківські теплові мережі» суд задовольнив частково, вважає за можливе відшкодувати позивачу понесені ним судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2041,18 (2684 : 100 х 68,62% = 1841,76) гривень, стягнувши їх з [PERSON] , [PERSON] в рівних частках по 920 гривень 88 копійок з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: partial