Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-08 00:00:00

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 19.12.2023 року, позовні вимоги позивача було задоволено частково. 26.12.2023 року до суду від представника позивача - адвоката Павленко А.Л. надійшла заява про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн. та транспортні витрати у сумі 930 грн. Заява обґрунтована тим, що відповідно до рішення суд вирішив питання щодо стягнення витрат на правову допомогу та зазначив стягнути витрати на правову допомогу в сумі 3000 грн. Проте, при зверненні за правовою допомогою між позивачем та його представником було укладено договір про надання правової допомоги та складено додаткову угоду, відповідно до умов якої «Сторони дійшли згоди про те, що гонорар за п.4.2. складає суму 10000 грн. При цьому Клієнт оплачує Адвокату першу частину гонорару в сумі 3000 грн. на підставі виставленого рахунку - фактури протягом 2 робочих днів, друга частина суми в розмірі 7000 грн. виплачується протягом 2 робочих днів з моменту ухвалення рішення суду». Наразі позивачем 21.12.2023 року сплачено другу частину гонорару в сумі 7000 грн. на підставі виставленого рахунку-фактури. Також стягненню підлягають транспортні видрати позивача, здійснені представником для поїздок з міста Одеси до міста Біляївка для участі в судових засіданнях. Дати вказані в чеках на придбання палива на АЗС співпадають з датами, на які було призначено судові засідання.У зв`язку з чим, представник позивача звернулася до суду із заявою про стягнення витрат на правничу допомогу. Представник позивача до судового засідання не з`явилася, про причини не явки суд не повідомила. Представник відповідача до судового засідання не з`явився, про причини не явки суд не повідомив. Перевіривши матеріали справи, що стосуються відшкодування витрат на професійну (правничу) допомогу, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 19.12.2023 року, позовні вимоги позивача було задоволено частково. Згідно вимог п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України - суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Також, відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать і витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Разом з цим, Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Представником позивача надано суду акт наданого обсягу правової допомоги до договору №43/07 про надання правничої допомоги від 06.07.2023 року, квитанцію №44436781SB від 21.12.2023 року, рахунок-фактура №43/07-2 від 20.12.2023 року щодо сплати коштів на суму 7000,00 грн. Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час. Судом враховується, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Так, судом встановлено, що згідно Договору про надання правової допомоги №43/07 від 06.07.2023 року, та складено додаткову угоду, відповідно до умов якої сторони дійшли згоди про те, що гонорар за п.4.2. складає суму 10000 грн., при цьому клієнт сплачує адвокату першу частину гонорару в сумі 3000 грн. на підставі виставленого рахунку - фактури протягом 2 робочих днів з моменту ухвалення рішення суду. Відповідно до постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суд Верховного Суду від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19 за умови підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості витрати на надану професійну правничу допомогу підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Суду як джерело права. У рішенні ЄСПЛ, ухваленому в справі «Бєлоусов проти України», констатовано, що навіть у разі не сплати заявником адвокатського гонорару на час розгляду справи, витрати за цим гонораром є «фактично понесеними», оскільки заявник має сплатити його згідно із договірними зобов`язаннями. Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 5. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Верховний Суд у постановах від 24.01.2019 року у справі № 910/15944/17, від 19.02.2019 року у справі № 917/1071/18 зазначив, що якщо суд під час розгляду клопотання про зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу (заперечень щодо розміру стягнення витрат на професійну правничу допомогу) визначить, що заявлені витрати є неспіввісними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, витраченим ним часом на надання таких послуг, не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру та їх стягнення становить надмірний тягар для іншої сторони, що суперечить принципу розподілу таких витрат, суд має дійти висновку про зменшення заявлених до стягнення з іншої сторони судових витрат на професійну правничу допомогу. Судом враховується, що від відповідача не надійшло клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, та/або їх необґрунтованості, які підлягають розподілу між сторонами, також характер справи, її значення для позивача, обсяг виконаних робіт, принципи співмірності та розумності судових витрат, суд приходить до висновку, що понесені позивачем витрати пов`язані з наданням професійної правничої допомоги слід покласти на відповідача у розмірі 7000 гривень. Окрім того, представник позивача просить про стягнення на користь позивача транспортних витрат проїзду до суду у розмірі 930 грн. Однак про такі витрати представник позивача в ході судового розгляду не заявляла, а суд відповідно їх не досліджував. Крім того, надані копії чеків на пальне на суму 599,90 грн. та 350,21 грн. не є належним доказом на підтвердження заявленої вимоги про відшкодування вартості пального, то такі витрати задоволенню не підлягають, оскільки не надано доказів, що ці витрати, пов`язані з розглядом справи. Відповідно до положень частини 1 статі 138 ЦПК України витрати пов`язані з проїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представники, а також наймання житла несуть сторони. Крім того, судом встановлено, що рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 19 грудня 2023 року позовні вимоги позивача задоволено частково, при цьому не вирішено питання щодо судового збору. Згідно п.1 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Отже, позивач звільнений від сплати судового збору за пред`явлення вимоги про стягнення заробітної плати, тому згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача також підлягають стягненню судові витрати по справі у розмірі 992,40 грн. за ставками сплати судового збору станом на 2022 рік.

Outcome: partial