Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-15 00:00:00

Позивачки у жовтні 2023 року звернулися до суду із позовом, в якому просять визнати за: - [PERSON] право власності на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після [PERSON] , померлого [INFO] ; - [PERSON] право власності на 1/2 частку вказаного будинку в порядку спадкування за законом після [PERSON] , померлої [INFO] . Позов аргументують тим, що зазначений будинок мав статус робітничого двору, у якому станом на 15.04.1991 проживали і були зареєстровані їх батьки [PERSON] та [PERSON] . Вважають, що до правовідносин необхідно застосувати аналогію закону відповідно до статті 8 ЦК України і керуватися положеннями законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини, зокрема права власності на майно колгоспного двору, виходячи із рівності часток всіх членів колгоспного двору. [INFO] помер їх батько [PERSON] . Спадщину після його смерті прийняла позивачка [PERSON] , а дружина померлого - [PERSON] та його дочки [PERSON] та [PERSON] відмовились від спадщини на користь [PERSON] [PERSON] померла [INFO] . Після її смерті спадщину прийняла [PERSON] , а [PERSON] відмовилась від прийняття спадщини на користь [PERSON] . Постановами приватного нотаріуса Ніжинського районного нотаріального округу від 27.07.2023 та державного нотаріуса Другої чернігівської нотаріальної контори, яка виконує обов"язки державного нотаріуса Ніжинської районної державної нотаріальної контори від 18.09.2023, позивачкам відмовлено у видачі свiдоцтв про право на спадщину за законом після померлих батьків, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вищевказане домоволодіння. Ухвалою судді 06.10.2023 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Позивачки в судове засідання не з`явились, у позовній заяві просили про розгляд справи за їх відсутності. Представник відповідача - Крутівської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області в судове засідання не з`явився, надавши до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності та визнання позову. У відповідності до ч. 3 ст. 211, ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Згідно ч.3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи та з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини та дійшов наступного висновку. Зі змісту технічного паспорта, виготовленого КП "Ніжинське МБТІ" 09.01.2023, вбачається, що житловий будинок за вказаною адресою споруджено у 1961 році. Упродовж 1961-2014 збудовано ряд господарських споруд (а.с. 14-16). Відповідно до довідки, виданої виконавчим комітетом Крутівської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області №110 від 13.07.2023, станом на 15.04.1991 у домоволодінні, розташованому за адресою: [ADDRESS] , проживали: [PERSON] , [INFO] - голова двору та його дружина [PERSON] , [INFO]. Статус двору - робітничий (а.с.13). Згідно довідки, виданої КП «Ніжинське МБТІ» № 00023 від 10.01.2023, житловий будинок [ADDRESS] станом на 31.12.2012 в Ніжинському МБТІ не зареєстрований (а.с.13 зворот). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, сформованої 27.07.2023, речові права на квартиру спірний будинок не зареєстровані (а.с. 55 зворот). Як вбачається із копій свідоцтв про народження [NUMBER] , [NUMBER] , свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER] , свідоцтва про одруження [NUMBER] (а.с.8-10) та Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб (а.с. 47-49) позивачки [PERSON] та [PERSON] є дочками [PERSON] та [PERSON] . За правилами ст. 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 6 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", до правовідносин, що виникли до прийняття 15 квітня 1991 року Закону України "Про власність", застосовується чинне на той час законодавство. Так, у відповідності до законодавства, діючого до прийняття 15 квітня 1991 року Закону України "Про власність", права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Згідно з ст. 13 Закону Української РСР "Про сільську раду депутатів трудящих Української РСР" 1968 року зі змінами на вказані ради було покладено обов`язок здійснення обліку населення та ведення за встановленими формами погосподарських книг. Таким чином, записи у погосподарських книгах, визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності на житлові споруди. На час виникнення спірних правовідносин, порядок введення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по введенню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР № 69 від 25 травня 1990 р. Відповідно до п.20 Вказівок суспільна група господарства встановлюється в залежності від роду занять голови господарства (сім`ї). Оскільки спірний житловий будинок з господарськими спорудами відносився до суспільної групи робітничий двір, то положення статей 120,123 ЦК УРСР застосуванню не підлягають і підстав для застосування аналогії закону немає, оскільки майнові правовідносини господарства робітника були врегульовані загальними нормами цивільного, земельного та сімейного права. Відтак, слід керуватися вимогами Кодексу про шлюб та сім`ю УРСР 1969 року, за яким суб`єктами права спільної сумісної власності вважалося подружжя. Так, згідно з ч.1 ст.22 даного Кодексу майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Відповідно до ч.1 ст.28 Кодексу про шлюб та сім`ю УРСР в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Таким чином, житловий будинок з господарськими спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , належав подружжю [PERSON] в рівних частках по 1/2 частині кожному. [INFO] [PERSON] помер, про що виконавчим комітетом Крутівської сільської ради Ніжинського району зроблено відповідний актовий запис за № 22, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 6 зворот). Відповідно до копії спадкової справи №6/2009, спадщину після померлого [PERSON] прийняла [PERSON] , а інші спадкоємці за законом - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] подали до нотконтори заяви про відмову від спадщини на користь [PERSON] . [PERSON] померла [INFO] , про що Ніжинським відділом ДРАЦС у Ніжинському районі зроблено відповідний актовий запис за № 901, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.6). Відповідно до копії спадкової справи №3/2023, спадщину після померлої [PERSON] прийняла її дочка [PERSON] , інша спадкоємець - [PERSON] подала заяву про відмову від спадщини на користь [PERSON] [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Таким чином, [PERSON] набула право власності на 1/2 частину будинок [ADDRESS] в порядку спадкування після померлого [PERSON] , а [PERSON] - право власності на 1/2 частину вказаного будинку в порядку спадкування після померлої [PERSON] . У матеріалах справи містяться постанови державного нотаріуса Другої чернігівської державної нотаріальної контори Репех С.О. від 18.09.2023 та приватного нотаріуса Ніжинського районного нотаріального округу Варави Н.П. 27.07.2023, якими позивачкам відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на житловий будинок [ADDRESS] , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів (а.с.7-8). За змістом п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року за №7 "Про судову практику у справах про спадкування" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст.ст.1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини ( ч.1 ст.1220, ч.1 ст.1270 ЦК України). За змістом ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч.1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. За змістом частини першої статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Статтею 55 Конституції України гарантовано право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Статтею 41 Конституції України гарантовано право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Частиною першою статті 316 ЦК України поняття права власності визначено як право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України). Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно п.4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом МЮУ № 296/5 від 22 лютого 2012 року видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна. Отже, виходячи з наведеного, позивачі позбавлені можливості відновити свої права у позасудовому порядку, а тому їх права підлягають судовому захисту, шляхом визнання за ними права власності. Суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] та за [PERSON] права власності на 1/2 частину зазначеного будинку в порядку спадкування за законом.

Outcome: approved