Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, зареєстрованого 25 листопада 1989 року у виконавчому комітеті Дидятицької сільської ради Мостиського району Львівської області, актовий запис № 22. Обґрунтовує позов тим, що в шлюбі двох повнолітніх дітей. Зазначає, що протягом останнього часу між ними почали погіршуватись відносини через суттєві розбіжності в характерах,шлюбні відносини припинені, більше шести років проживають окремо, не ведуть спільне господарство. Вважає, що сім`я припинила своє існування, примирення не можливе, шлюб існує формально, тому просить шлюб розірвати. Ухвалою від 13 жовтня 2023 року прийнято позов до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням сторін) та призначено судове засідання. Від відповідача 22.11.2023 надійшов відзив на позовну заяву, в якому заперечила вимоги позивача. Зазначає, що не погоджується з фактами, які викладені у позовній заяві, не вважає, що подружнє життя не склалось, оскільки в шлюбі народилось двоє дітей, які на даний час є повнолітніми, вона завжди намагалась підтримувати позитивну атмосферу у їхньому спільному житті, разом будували добробут для дітей, не зважаючи на виникнення конфліктних ситуацій, вони завжди знаходили спільну мову та залагоджували непорозуміння. Про намір розірвати шлюб позивач їй ніколи не повідомляв. Вважає, що шлюбні відносини можна зберегти, а підстави для розірвання шлюбу відсутні. Просить у задоволенні позову відмовити. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю. Вказав, що рішення розірвати шлюб ним усвідомлене, остаточне, добровільне та безпосередньо пов`язане з його бажанням припинити подальше подружнє життя, продовження якого суперечить його інтересам, примирення з відповідачем є неможливе. Навів причини, котрі виключають можливість збереження шлюбу. Просить суд позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти розірвання шлюбу заперечила, вважає, що шлюб можливо зберегти, оскільки відповідач вживає заходи для примирення. Заслухавши вступні слова позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Як встановлено судом, 25 листопада 1989 року сторони зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Дидятицької сільської ради Мостиського району Львівської області, актовий запис № 22 (а.с.23). В шлюбі мають двох повнолітніх дітей. З`ясовано, що сторони не ведуть спільного господарства, проживають окремо, не підтримують подружніх відносин, втратили почуття любові та поваги одне до одного. Стаття 51 Конституції України визначає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до частини 1 статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами третьою, четвертою статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з частиною другою статті 104, частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України. У відповідності до ч.3 ст.109 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Згідно із ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи те, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливе і такі обставини не суперечать інтересам сторін, а відтак, шлюб слід розірвати. Судом встановлено, що відповідач є особою з інвалідністю ІІ групи, а тому на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору. Отже, суд приходить до висновку, що підстави для стягнення з відповідача в користь позивача судових витрат у виді судового збору відсутні. На підставі ст.ст.105, 109, 112 СК України,

Outcome: approved