Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-15 00:00:00

Позивач звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з даним позовом, який обґрунтовує наступним. У січні 2022 р. він домовився з гр. [PERSON] про купівлю належного їй житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . За попередньою усною домовленістю ціну угоди було визначено у 55.000 доларів США. Попередній договір (угода про наміри) в письмовому вигляді не укладався. 25.01.2022 р. [PERSON] заявила йому, що не буде пропонувати будинок іншим покупцям лише за умови передання їй частини вартості будинку. Того ж дня він передав [PERSON] 1.000 доларів США, про що нею було складено розписку. Передача грошей відбулася в присутності свідків [PERSON] і [PERSON] . Підписання договору купівлі-продажу було призначено на 24.02.2022 p., проте у зв`язку з початком війни підписання угоди було відкладено на невизначений термін. У вересні 2022 р. внаслідок попадання ракети було зруйноване помешкання його родичів у смт Степногірськ, яким він користувався. Він вимушений був терміново відшукувати собі інше житло і запропонував [PERSON] негайно укласти угоду. [PERSON] погодилася і призначила його зустріч у нотаріуса [PERSON] в офісі на пр. Маяковського в м. Запоріжжі на 16.09.2022 р. на 14.00. [PERSON] також повідомила йому, що для укладення договору купівлі- продажу потрібно здійснити оцінку будинку, і відповідні послуги повинен оплатити він як майбутній покупець. Виконуючи вимогу [PERSON] , він 15.09.2022 р. оплатив вартість послуг з оцінки майна в розмірі 1.400 грн. і послуги банку у розмірі 20 грн. У визначений час він прибув до нотаріуса і дізнався, що документи на будинок були раніше передані [PERSON] помічнику нотаріуса для підготовки проекту договору, і такий проект підготовлений. В офісі нотаріуса він марно чекав на [PERSON] більше ніж півгодини. Після цього [PERSON] повідомила нотаріуса і його телефоном, що продавати будинок вона передумала, і гроші теж віддавати не має наміру. З метою доведення факту виконання ним домовленості про явку до нотаріуса він отримав свідоцтво про його перебування в офісі нотаріуса у визначений час. За підготовку проекту договору купівлі-продажу і нотаріальні дії він сплатив 2.500 грн. Вважає, що [PERSON] безпідставно заволоділа його коштами в сумі 1.000 доларів США, а також спричинила йому збитки на суму 3920 грн. Оскільки грошові кошти в сумі 1.000 доларів США передавалися ним [PERSON] в рахунок вартості будинку, який в подальшому так і не було придбано, правові підстави для володіння цими коштами у Відповідача відсутні. Після отримання від нього грошових коштів [PERSON] прийняла на себе зобов`язання укласти договір купівлі-продажу, проте ухилилася від виконання цього зобов`язання. У той самий час ним було понесені витрати на оплату послуг з оцінки майна і нотаріальних дій на загальну суму 3.920 грн. На підставі вищевикладеного позивач просить суд стягнути з [PERSON] на його користь: - 1.000 доларів США безпідставно отриманих грошових коштів, - 3920 грн, збитків, спричинених невиконанням зобов`язання, - 992,40 грн. судового збору. Також позивач просив стягнути з відповідача на його користь витрати на правничу допомогу у розмірі 15000,00 грн. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16.01.2023 р. відкрито провадження по даній справі, призначений розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, сторонам встановлений строк для надання заяв по суті справи. В судовому засіданні позивач підтримав позов, відносно заочного розгляду справи не заперечував. Пояснив, що він вирішив купити будинок в м. Запоріжжі, який належить відповідачці. 25.01.2022 р. відповідачка сказала, що лише після отримання завдатку вона буде готувати документи для купівлі-продажу цього будинку. Він дав відповідачці завдаток за будинок у розмірі 1000,00 доларів США, а відповідачка написала розписку, що вона отримала цей завдаток. Гроші були надані при свідках. Це відбувалося за місцем роботи відповідачки, в кафе, тому написавши розписку, вона пішла працювати, а свідки письмово підтвердили в розписці факт передачі ним коштів відповідачці. Він з відповідачкою домовився, що укладення договору купівлі-продажу будинку має відбутися 24.02.2022 р. о 14-00 год. у приватного нотаріуса Волкової. В подальшому він помітив, що відповідачка допустила описку в розписці, а саме, помилково зазначила дату її написання - «25.02.2021 р.» замість правильного «25.01.2022 р.». На його зауваження щодо описка, відповідачка повідомила йому «нічого страшного». 24.02.2024 р. у домовлений час, він з відповідачкою під`їхали до приватного нотаріуса, але двері були зачинені, і вона не працювала. В зв`язку з початком війни, він з відповідачкою вирішили відкласти укладення договору на певний час. Потім він втратив житло, в якому жив, внаслідок війни, і він з відповідачкою домовилась знов укласти договір купівлі-продажу належного відповідачці будинку, призначивши дату укладення договору на 16.09.2022 р. у приватного нотаріуса Буцикіної. Він оплатив оцінку будинку та інші рієлторські послуги, а також за підготування нотаріусом проекту договору, але відповідачка не з`явилась на укладання угоди, повідомивши його телефоном, що вона не продає будинок, та завдаток йому не поверне. Представник позивача наполягав на задоволенні позовних вимог з підстав, зазначених в позові. Додатково посилаючись на ст. 570 ЦК України, на те, що отримані відповідачкою кошти як аванс підлягає поверненню позивачу. В судове засідання відповідачка по справі повторно не з`явилася. З урахуванням положень п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається повідомленою про час, дату та місце слухання справи. Відзиву на позов, будь-яких інших заяв чи клопотань з процесуальних питань до суду відповідачка не надавала. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку вищевикладеним, на підставі ст. ст. 223, 280, 281 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідачки в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Вислухав пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 23.09.2022 р., відповідачка [PERSON] є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до наданої позивачем копії розписки, яка відповідає оглянутому судом в судовому засіданні оригіналу, [PERSON] паспорт [NUMBER] , адрес [ADDRESS], взяла завдаток за будинок 28 200 грн., що еквівалентно близько 1000,00 доларів США. Зазначена дата розписки - 25.02.2021 р. Нижче зазначено, в перекладі з російської мови, що [PERSON] підтверджує, це гроші в сумі 1000 (одна тисяча) доларів США передані гр.. [PERSON] для купівлі будинку і отримані гр. [PERSON] в його присутності. Зазначена дата 25.01.2022 р., підпис та його розшифрування [PERSON] . Ще нижче в цій розписці зазначено, в перекладі з російської мови, що [PERSON] підтверджує, що гроші в сумі 1000,00 грн. доларів США передані [PERSON] для купівлі будинку та отримані гр. [PERSON] в його присутності. Зазначена дата 25.01.2022 р., підпис та його розшифрування [PERSON] . В судовому засідання, допитаний в якості свідка, за клопотанням позивача, [PERSON] , пояснив, що він є товаришем та колегою позивача. Останній попрохав його бути свідком 25.01.2022 р. передачі позивачем завдатку за будинок. 25.01.2022 р., в обідній час, за місцем роботи відповідачки - в їдальні, позивач передав їй завдаток за будинок у розмірі 1000,00 доларів США Гроші давалась в доларах - 10 купюр по сто доларів США. Підтвердження про отримання грошей відповідачкою він дописував вже коли вона пішла. Не пам`ятає, чи встановлювалась при них особа відповідачки. Явка заявленого позивачем свідка [PERSON] в судове засідання не забезпечена [PERSON] . В розписці зазначено, що [PERSON] отримала завдаток 25.02.2021 р. у розмірі 28200 грн., що еквівалентно 1000,00 доларів США. При цьому свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що гроші передавались позивачем у доларах США і 25.01.2022 р. Підтвердження факту отримання грошей, згідно пояснень свідка, здійснювалося не в присутності відповідачки. Позивач послався, що відповідачкою допущена описка в розписці в написанні дати передачі коштів, при цьому він не вжив заходів щодо її виправлення, задля усунення суперечностей та розбіжностей, які містяться в ній, враховуючи, що згідно пояснень позивача він після передачі грошей ще зустрічався з відповідачкою. З огляду на вищевказане, суд критично відноситься до письмового доказу у вигляді вищевказаної розписки, а також пояснень свідка [PERSON] , оскільки вони містять суперечливу інформацію, що свідчить про їх недостовірність. Також суд вважає неналежним доказом - скріншоти переписки з абонентом за № [NUMBER] , оскільки інформація, яка міститься в ній, не дає змоги достовірно встановити, що дана переписка здійснювалась з відповідачкою по справі, також не можливо встановити достеменно, що переписка стосувалась спірних правовідносин. Відповідно до копії свідоцтва, виданого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Буцикіною Л.О. 16.09.2022 р., остання посвідчує, що гр.. [PERSON] 16.09.2022 р. знаходився у приміщенні за адресою: [ADDRESS] . При цьому в свідоцтві не зазначено, з якого приводу позивач перебував у вищевказаний день у приватного нотаріуса, що свідчить, що даний документ не є достовірним та належним доказом у цій справі. Відповідно до виданої 20.09.2022 р. приватним нотаріусом Буцикіною Л.О., довідки, [PERSON] сплачено за виготовлення проектів документів та за нотаріальні дії суму у розмірі 2500,00 грн. без ПДВ. При цьому в довідці відсутня конкретизація, виготовлення проектів яких саме документів та нотаріальних дії оплачені позивачем. Тобто, висновки про належність цього доказу у цій справі ґрунтуються лише на припущеннях, що є неприпустимим у доказуванні обставин. З огляду на вищевказане, суд критично ставиться до даного письмового доказу. З листування між позивачем та Запорізьким обласним державним нотаріальним архівом від 22.06.2023 р. вбачається, що в нотаріальних справах переданих приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Буцикіною Л.О. за період 2002-2022 р., за датою 16.09.2022 р. відсутній запис щодо посвідчення попереднього та/або договору купівлі-продажу будинку за адресою: [ADDRESS] . між [PERSON] та [PERSON] . Проекти договору купівлі-продажу не формуються в справи та не зберігаються у приватного нотаріуса. Відповідно до Акту наданих послуг №2 від 15.09.2022 р., рахунку на оплату №2 від 15.09.2022 р., квитанції від 22.09.2022 р. позивач оплатив отримані від ПП «Тендер» інформаційно-консультаційні послуги з оцінки житлового будинку та земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] (адреса не повна), у розмірі 1400,00 грн. Позивач як на правову підставу своїх вимог послався на положення ст.ст. 570, 611, 1212 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Частиною першою статті 635 ЦК України встановлено, що попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Частиною першою статті 546 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Відповідно до частин першої, другої статті 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Відповідно до ст. 571 ЦК України, якщо порушення зобов`язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора. Якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості. Сторона, винна у порушенні зобов`язання, має відшкодувати другій стороні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір (вартість) завдатку, якщо інше не встановлено договором. У разі припинення зобов`язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню. Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Відсутність зобов`язань між сторонами, відповідно, унеможливлює стягнення з грошових коштів на підставі статті 571 ЦК України, якою визначено правові наслідки порушення або припинення зобов`язання, забезпеченого завдатком. Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. Зазначені висновки викладено у постанові Верховного Суду від 28 листопада 2022 року у справі № 127/13491/21-ц. У постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 та від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17 зроблено висновок, що предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України. Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондикційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку, що позивачем не надано достатньо належних, достовірних доказів на підтвердження заявлених ним в позові обставин, в тому числі щодо попередніх домовленостей з відповідачкою з приводу продажу будинку, факту передання грошей в якості завдатку, порушення відповідачкою заявлених позивачем домовленостей. З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в зв`язку їх необґрунтованістю. На підставі ст. 141 ЦПК України, в зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог, понесені позивачем судові витрати з відповідача не стягуються.

Outcome: dismissed