Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення з нього аліменти на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 08.09.2007 року, але 05.05.2015 року рішенням Вільногорського міського суду Дніпропетровської області шлюб було розірвано. Від шлюбу мають дитину [PERSON] [INFO] . Відповідач добровільно участі в утриманні їхнього сина не бере, кошти на його утримання не надає, тому позивачка вимушена поставити питання про стягнення аліментів та звернутись до суду. Оскільки, відповідач перебуває в лавах Збройних Сил України, офіційно працевлаштований та має регулярний дохід, вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти у 1/4 частці від його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того, відповідач ухилявся від обов'язку утримувати дитину за минулий період з жовтня 2022 року по 23.11.20223 року, а тому позивач вважає доцільним стягнути аліменти за минулий час - з 01.10.2018 року і до 23.11.2023 року включно. Позивач просить стягнути з [PERSON] на ім'я [PERSON] , аліменти на [PERSON] у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) [PERSON] , але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи з дня подання до суду позовної заяви до повноліття. Стягнути з [PERSON] на ім'я [PERSON] , аліменти на [PERSON] у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) [PERSON] , але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку за минулий час - з 01.10.2018 року і до 23.11.2023 року включно. Ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 11.12.2023 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін, сторонам роз`яснені їх процесуальні права та обов`язки. Клопотання про розгляд справи в іншому провадженні сторони не заявляли. В судове засідання позивач не з`явилася, її представник надав до суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, просили позов задовольнити в повному обсязі, не заперечували проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзиву, заяв, заперечень до суду не надав, у зв`язку з чим, враховуючи, що позивач не заперечував проти ухвалення заочного рішення, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення, відповідно до вимог ст.ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. В зв`язку з цим, суд ухвалив справу розглянути без участі сторін у відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України та без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню по наступним підставам. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , який зареєстрований 08.09.2007 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Вільногорського міського управління юстиції, актовий запис № 126 (а.с. 10). Відповідно до копії рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 05.05.2015 року шлюб розірвано (а.с. 10 зв. - 11). Відповідно до копії свідоцтва про народження [PERSON] [INFO] серія [NUMBER] , виданого 27.04.2010 року, його батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 11 зв.). За приписами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положеннями ст. 181 СК України визначено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 182 СК України при призначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Одночасно частиною другою зазначеної статті СК України в редакції від 08.07.2017 року встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача аліментів законні, обґрунтовані, не суперечать фактичним обставинам справи, а також наявність обов`язку відповідача сплачувати аліменти на утримання дитини до досягнення сином віку повноліття на користь особи, з якою проживає дитина, суд доходить висновку про задоволення позову в цій частині та стягнення з відповідача аліментів на користь позивача на утримання неповнолітнього [PERSON] [INFO] , в розмірі 1/4 частини щомісячного доходу відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму встановленого для дітей відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 28.11.2023 року, тобто з дати звернення з позовом до суду, і до досягнення дитиною повноліття. Підстав для стягнення аліментів у іншому розмірі в процесі судового розгляду не встановлено. Вказаний розмір буде відповідати обставинам справи, принципам розумності та справедливості. Що стосується обмеження розміру аліментів, тобто стягнення аліментів в розмірі не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісяця, як це просить [PERSON] , то слід зазначити, що максимальний розмір аліментів закріплено виключно при стягненні аліментів та визначенні їх розміру у наказному провадженні, тобто через видачу судового наказу. Тоді суд визначає розмір аліментів у частці (1/4, 1/3, 1/2) та обмежує розмір аліментів на рівні не більше десяти розмірів прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В позовному провадженні, тобто при зверненні з позовом до суду та ухваленні судом відповідного рішення суду, обмеження щодо граничного розміру законодавством не встановлено та застосування такого обмеження навіть з урахуванням того, що в прохальній частині позовної заяви про це зазначає позивач, на думку суду не буде відповідати інтересам дитини. Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що відповідно до положень статті 3 Конвенції Організації Об'єднаних Націй "Про права дитини", яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII, в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Що стосується вимоги про стягнення з відповідача аліментів за минулий час, то суд виходить з такого. Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Стягнення аліментів за час, що передує пред`явленню позову, є можливим у порядку виключення лише за наявності наступних умов: до моменту звернення з позовом до суду аліменти не стягувались; особа, яка вимагає аліментів, приймала заходи щодо одержання аліментів, але вони не були одержані у результаті ухилення особи, зобов`язаної сплачувати аліменти (відповідача), від їх сплати. Обов'язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність саме позивачем вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача та неможливість їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. За загальними правилами Сімейного кодексу України вважається недоцільним обтяжувати відповідача виплатами за минулий період, якщо позивач не вжив заходів щодо одержання аліментів (у тому числі не подав позов про стягнення аліментів, залишив його без розгляду) з особистих мотивів. Вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час мають бути підтверджені офіційними зверненнями стягувача до платника аліментів, за відсутності таких доказів вимоги є необґрунтованими й задоволенню не підлягають. Матеріали справи взагалі не містять жодних доказів, що позивач вживала до подачі даного позову до суду належних заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та доказів ухилення відповідача від сплати аліментів в розумінні ч. 2 ст. 191 СК України. ЇЇ доводи у позовній заяві є голослівними та нічим не підтвердженими. Таким чином, підстави для стягнення аліментів з відповідача за попередній період (з 01.10.2018 року і до 23.11.2023 року включно) відсутні, а тому така позовна вимога задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 1073,60 грн., а також судовий збір у розмірі 1073 грн. 60 коп. віднести на рахунок держави, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору. Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць на підставі п п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України. На підставі викладеного

Outcome: partial