Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-07 00:00:00

[PERSON] звернулась 15.03.2023 р. до суду з позовом про скасування свідоцтв про розірвання та укладення шлюбу. В позовній заяві зазначила, що 11.09.2021 р. [PERSON] та [PERSON] розірвали шлюб, який був зареєстрований Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м.Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), про що складено відповідний актовий запис № 88. 23.12.2021 р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м.Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), про що складено актовий запис № 431. [INFO] позивач народила доньку [PERSON] , батьком якої є [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] та актовим записом № 197. Також, в шлюбі [PERSON] та [PERSON] народився син. Тобто, на момент розлучення [PERSON] з [PERSON] , позивач була приблизно на 5 місяці вагітності. Згодом, після розлучення позивача з чоловіком, через 4 місяці народилась їх спільна донька. Зважаючи на зазначений факт, працівник РАЦСу не мав права розлучати подружжя, адже відповідно до статті 110 СК України, позов про розірвання шлюбу не може бути пред`явлений протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини, крім випадків, коли один із подружжя вчинив протиправну поведінку, яка містить ознаки кримінального правопорушення, щодо другого з подружжя або дитини. Однак, всупереч законодавству, не звертаючись до суду з позовом про розірвання шлюбу, подружжя було розлучено працівником РАЦСу. На момент звернення до РАЦСу із заявою про розірвання шлюбу позивач була морально виснажена, її емоційний стан був нестабільний через гормональний фон, який спостерігається у вагітних. Колишній чоловік позивача постійно емоційно її принижував, нагадував про те, що він її не кохає та що його коханка також чекає на дитину. Не витримавши цього натиску, відкритої зради чоловіка та постійно хвилюючись за здоров`я дитини, позивач погодилась звернутись до РАЦСу із заявою про розірвання шлюбу, сподіваючись на те, що працівники РАЦСу помітять її вагітність та відмовлять у розірванні шлюбу. Посилаючись на ст.ст.1, 3, 9, 10, 21, 24, 27, 37, 39, 41, 45, 105, 110 СК України, позивач просить скасувати свідоцтво про розірвання шлюбу між [PERSON] та нею, видане Шевченківським відділом РАЦС у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м.Дніпро) 11.09.2021 р. серії [NUMBER] ; скасувати свідоцтво про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , видане Шевченківським відділом РАЦС у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м.Дніпро) 23.12.2021 р. серії [NUMBER] . Ухвалою від 29.05.2023 р. відкрито провадження і справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження на 04.07.2023 р. 08.06.2023 р. [PERSON] , як третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, подала позов, в якому просить припинити дії, які порушують право, зобов`язавши [PERSON] утриматися від зловживання своїми цивільними правами з наміром завдати їй такими діями шкоду - заявами та позовними вимогами, що стосуються її та [PERSON] приватного та сімейного життя ( скасування документів про юридичний статус сім`ї/шлюбу - свідоцтва про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , виданого 23.12.2021 р.; внесення будь-яких змін до актового запису про шлюб; розкриття інформації про обставини їх приватного, інтимного та сімейного життя з [PERSON] після 12.09.2021 р.; розкриття/спростування інформації про особливості шлюбно-сімейних відносин між ними, сімейних зв`язків [PERSON] , сімейних зв`язків їх з дітьми; батьківських прав відносно їх дітей; відносин, що походять з реалізації ними права на шлюб core family (основна сім`я); розкриття, спростування та пощирення конфіденційної інформації щодо її та її дітей клітинних зразків ДНК-профілю як частина права «приватного життя» контролювати власне тіло людини (інформаційна та тілесна приватність); заборона збору та поширення даних про її репродуктивні права; заборона збору, поширення даних про її релігійні та світоглядні переконання та посягань на них); стягнути з [PERSON] завдану моральну шкоду у розмірі 350 000 грн. та всі судові витрати. В обґрунтування позову [PERSON] зазначила, що вона спільно проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] з літа 2013 р. за адресою його реєстрації, мали спільний побут, взаємні права та обов`язки, бюджет, тобто утворили сім`ю. За час їх спільного проживання, [INFO] народився син [PERSON] . В час АТО [PERSON] , який був військовослужбовцем, виконував свій обов`язок із захисту Батьківщини. Після народження сина у цивільному шлюбі, певний час не підтримували шлюбні стосунки через непорозуміння, проте батьки [PERSON] підтримували онука [PERSON] . Після припинення між ними цивільних сімейних відносин на початку 2019 р., [PERSON] 02.07.2019 р. уклав шлюб з [PERSON] , який за взаємною згодою їх, як подружжя (яке не має дітей), в порядку ст.106 СК України було розірвано Шевченківським ВДРАЦС в м.Запоріжжі 11.09.2021 р., актовий запис № 88. До офіційного розірвання шлюбу, [PERSON] припинив будь-які стосунки з [PERSON] з 06.12.2020 р. Через два місяці після припинення шлюбу, 23.12.2021 р. між [PERSON] та третьою особою було укладено шлюб, зареєстрований Шевченківським ВДРАЦС, актовий запис № 431. Починаючи з 06.12.2020 р., впродовж 2021 р. вони спільного проживали, мали взаємні права та обов`язки, притаманні подружжю, вели спільне господарство, несли спільні витрати на побутові та інші потреби, виховували сина. У шлюбі у них [INFO] народилась донька [PERSON] . Поданням до суду позову про скасування свідоцтва про укладення шлюбу між нею та [PERSON] є зловживанням [PERSON] своїми цивільними правами, спробою створити для неї та двох її дітей ситуацію «правової невизначеності» з використанням судової гілки влади, та вчиняє дії, які діючим законодавством кваліфікуються як «зловживання правом». Внаслідок безпідставного та цинічного втручання [PERSON] в «приватність» третьої особи, сімейні відносини та сімейний статус, посяганням на право її дітей виховуватись та зростати в сімейних правовідносинах, які утворилися між нею та [PERSON] в такому обсязі (намагання позбавити статусу дружини загиблого), зумовленою цим необхідністю вживати необхідних та адекватних зворотних дій для захисту свого порушеного права (як дружини та спадкоємиці) та пов`язаного з цим права їх дітей (як спадкоємців), що існували (до смерті чоловіка), вона вже тривалий час вимушена захищати свої права в різних інстанціях, в Шевченківському районному суді м.Запоріжжя та інших судових установах саме внаслідок протиправної та винної поведінки [PERSON] , чим завдано моральні страждання та переживання/моральну (немайнову) шкоду. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, які вона, як дружина загиблого чоловіка, мати його дітей вимушена зазнавати з січня 2023 р. тривалий час, внаслідок винних дій [PERSON] після того, як дізналась про зміст та обсяг протиправних дій, їх можливі правові наслідки. Стан здоров`я третьої особи та психологічне самопочуття значно погіршилося спочатку у січні 2023 р., коли вона дізналась, що до неї було подано безпідставний зустрічний позов про оспорювання батьківства відносно доньки, потім у березні 2023 р., коли дізналась про існування позову про скасування свідоцтва про шлюб. 14.06.2023 р. до суду подано відзив Шевченківського ВДРАЦС (а.с.137-141), за змістом якого представник просить відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] 16.06.2023 р. [PERSON] подала пояснення (заперечення) на позов [PERSON] про скасування свідоцтва про укладення шлюбу (а.с.148-152), в яких заперечує проти задоволення первісного позову. Ухвалою від 04.07.2023 р. залучено до участі у справі за позовом [PERSON] до Шевченківського ВДРАЦС третю особу з самостійними вимогами - [PERSON] ; прийнято позовну заяву [PERSON] про припинення дій та стягнення моральної шкоди до розгляду разом з первісним позовом. Підготовче судове засідання відкладено на 11.09.2023 р. 11.09.2023 р. закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду на 06.10.2023 р. 06.10.2023 р. розгляд справи відкладено на 23.10.2023 р. через зайнятість судді в іншому провадженні. 23.10.2023 р. розгляд справи відкладено на 01.12.2023 р. через першу неявку позивача та її представника, проведено допит свідка на підставі ч.4 ст.240 ЦПК України. 01.12.2023 р. розгляд справи відкладено на 08.01.2024 р. за клопотанням представника позивача. В судовому засіданні представник позивача просив задовольнити позов [PERSON] з підстав, що в ньому викладені. Представник відповідача просила відмовити в задоволенні позовних вимог з мотивів, які наведені у відзиві (а.с.137-141). Третя особа - [PERSON] та її представник заперечували проти задоволення первісного позову та підтримали позовні вимоги, які викладені в зустрічній позовній заяві. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. З матеріалів справи судом встановлено, що 11.09.2021 р. було розівано шлюб [PERSON] та [PERSON] , про що Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) складено актовий запис № 88 та видано свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER] (а.с.80, 143). Звертаючись до суду з позовними вимогами про скасування свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , [PERSON] , посилаючись на положення ст.110 СК України, вказує, що на момент розірвання шлюбу вона була вагітна, а тому працівник відділу РАЦС не мав права розривати шлюб у позасудовому порядку. Згідно ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов`язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб`єктом цивільних прав та обов`язків. Державній реєстрації відповідно до цього Закону підлягають народження фізичної особи та її походження, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом. Відповідно до частин 2-4 ст.9 цього Закону державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану. Актовий запис цивільного стану - це документ органу державної реєстрації актів цивільного стану, який містить персональні відомості про особу та підтверджує факт проведення державної реєстрації акта цивільного стану. Актовий запис цивільного стану складається у двох примірниках. Актовий запис цивільного стану є безспірним доказом фактів, реєстрація яких посвідчується, до спростування його в судовому порядку. Для державної реєстрації актів цивільного стану подається паспорт громадянина України або паспортний документ іноземця заявника та документи, які підтверджують факти, що підлягають державній реєстрації. За змістом ч.ч.2,3 ст.15 згаданого Закону державна реєстрація розірвання шлюбу подружжя, яке не має дітей, проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем проживання подружжя або одного з них за їх заявою. Державна реєстрація розірвання шлюбу проводиться після закінчення одного місяця від дня подання відповідної заяви, якщо вона не відкликана. Згідно ст.18 цього Закону про факт державної реєстрації актів цивільного стану органами державної реєстрації актів цивільного стану видається відповідне свідоцтво. Ст.106 Сімейного кодексу України передбачено, що подружжя, яке не має дітей, має право подати до органу державної реєстрації актів цивільного стану заяву про розірвання шлюбу. Якщо один із подружжя через поважну причину не може особисто подати заяву про розірвання шлюбу до органу державної реєстрації актів цивільного стану, таку заяву, нотаріально засвідчену або прирівняну до неї, від його імені може подати другий з подружжя. Орган державної реєстрації актів цивільного стану складає актовий запис про розірвання шлюбу після спливу одного місяця від дня подання такої заяви, якщо вона не була відкликана. Шлюб розривається незалежно від наявності між подружжям майнового спору. Згідно з вимогами глави 3 розділу ІІІ (п.4-5, 14-16, 20) Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 № 52/5 передбачено: підставою для державної реєстрації розірвання шлюбу є: спільна заява про розірвання шлюбу подружжя, яке не має дітей (п.4); державна реєстрація розірвання шлюбу проводиться за місцем проживання подружжя або одного з них (п.5); державна реєстрація розірвання шлюбу у випадку, передбаченому статтею 106 Сімейного кодексу України, проводиться на підставі письмової заяви про розірвання шлюбу подружжя, яке не має дітей (додаток 11), у якій повинно бути зазначено про відсутність у них спільних дітей, після закінчення одного місяця від дня подання такої заяви, якщо вона не була відкликана, у присутності хоча б одного з подружжя (п.14); при прийнятті заяви про розірвання шлюбу подружжя, яке не має дітей, особам роз`яснюється порядок і умови державної реєстрації розірвання шлюбу, а також момент його припинення (п.15); до заяви про розірвання шлюбу подружжя, яке не має дітей, має бути додане свідоцтво про шлюб (п.20). Як вбачається з заяви про розірвання шлюбу подружжя, яке має дітей (а.с.142), [PERSON] та [PERSON] 10.08.2021 р. звернулись до Шевченківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м.Запоріжжі, в якій зазначили, що за взаємною згодою просять розірвати шлюб у встановленому законодавством порядку. Вказали, що спільних дітей не мають. 11.09.2021 р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний. Таким чином, з наявних в матеріалах справи письмових доказів судом встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано на підставі їх спільної заяви як подружжя, яке не має сільних дітей, у відповідності до наведених вище положень діючого законодавства. Посилання представника позивача на положення ст.106 СК України, суд вважає безпідставник, оскільки згаданою нормою урегульовано підстави та порядок розірвання шлюбу в судовому порядку. Досліджені докази свідчать про те, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний органом державної реєстрації актів цивільного стану у відповідності до положень наведених вище норм діючого законодавства, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог про скасування свідоцтва про розірвання шлюбу. Не встановлено судом і підстав для скасування свідоцтва про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , так як при державній реєстрації шлюбу було дотримано вимог законодавства, зокрема Сімейного кодексу України щодо шлюбного віку (ст.22), добровільності шлюбу (стю24), одношлюбності (ст.25), не перебування у родинних стосунках (ст.26), реєстрації шлюбу у присутності наречених (ст.34), реєстрації шлюбу у приміщенні органу державної реєстрації актів (ст.33) тощо, і недійсним шлюб за рішенням суду не визнаний. Наведене є підставою для відмови в задоволенні вимог [PERSON] в повному обсязі. При вирішенні позову третьої особи [PERSON] суд виходив з наступного. Ухвалою Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 02.02.2023 р. до судового розгляду призначено справу за позовом [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про виключення відомостей про батьківство з акту про народження дитини. Відмовлено [PERSON] у прийнятті зустрічної позовної заяви до [PERSON] про виключення відомостей про батьківство в актовому записі про народження [PERSON] (а.с.116-118). Звертаючись до суду з позовом про зобов`язання відповідача утриматись від зловживання своїми цивільними правами з наміром завдати [PERSON] шкоду - заявами та позовними вимогами, що стосуються приватного та сімейного життя та стягнення моральної шкоди, третя особа вказує, що зверенння [PERSON] з безпідставними позовами містить ознаки зловживання своїми правами, а викладені в позовних заявах недостовірні відомості щодо [PERSON] , [PERSON] та їх дітей спричиняють моральної шкоди. Питання зловживання правами регламентуються положеннямист. 44 ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин, суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема, подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер (п.3 ч.2 ст. 44 ЦПК). Разом із тим, в будь-якому разі, відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд зауважує, що звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим статтями 55, 124 Конституції України, є безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову. Конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких установлена в належній судовій процедурі та формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному обсязі та забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зістаттею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У процесі розгляду цивільних справ учасники справи мають права та обов`язки визначені статтею 43 ЦПК України. Крім того, сторони, якими є позивач і відповідач, мають процесуальні права та обов`язки відповідно до статті 49 ЦПК України. Саме по собі звернення з позовом до суду не свідчить про необґрунтованість дій позивача, оскільки зазначене є диспозитивним правом позивача, передбачене процесуальним законодавством і не містить таких обмежень. [PERSON] , яка не є відповідачем за первісним позовом, не доведено, що позивач діяла недобросовісно та пред`явила заздалегідь необґрунтований позов; чи позивач мала на меті протиправну мету - порушення прав та інтересів третьої особи; чи були дії позивача умисні та який ступінь її вини і чим це підтверджується. Отже, реалізація права особи на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів є правомірною дією, прямо передбаченою законодавством України. [PERSON] реалізувала право, передбачене ч. 1 ст. 4 ЦПК України, пред`явивши до Шевченківського відділу ДРАЦС позов з визначеними нею позовними вимогами, який судом прийнято до розгляду. Наведене є підставою для відмови в задоволенні вимог про зобов`язання [PERSON] утриматись від зловживання своїми цивільними правами з наміром завдати [PERSON] шкоду - заявами та позовними вимогами, що стосуються її приватного та сімейного життя. В той же час, ч.1 ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Тобто, можливість відшкодування моральної шкоди напряму пов`язано з порушенням прав особи. Процесуальний закон (ч. 1 ст. 44 ЦПК України) закріплює, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Як передбачено цією ж статтею, якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання. Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом. Таким чином, ЦПК України передбачає механізми захисту від зловживань процесуальними правами. Таким чином, сама по собі дія - пред`явлення однією особою позову до іншої особи є правомірною (можливість вчинення якої прямо передбачено Законом) та не є підставою для відшкодування моральної шкоди. З огляду на те, що суд відмовляє в задоволенні позовів [PERSON] та [PERSON] , то судові витрати, понесені сторонами, залишає за ними.

Outcome: dismissed