Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-11 00:00:00

[PERSON] звернулась до Валківського районного суду Харківської області з позовом до [PERSON] , у якому просить стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти у розмірі 200 672,09 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що рішенням Валківського районного суду Харківської області від 14 грудня 2017 року по справі № 615/790/17 з відповідача на користь позивача стягнуто борг за договором позики у розмірі 272 674,90 грн, три відсотки річних у розмірі 10 197,22 грн, проценти за користування коштами у розмірі 122 501,93 грн та витрати зі сплати судового збору у розмірі 3 880,03 грн. Загальна сума грошових коштів, що підлягають стягненню на підставі зазначеного рішення суду складає 409 254,08 грн. 11 січня 2018 року Валківським районним судом Харківської області видано виконавчий лист № 615/790/17. 19 січня 2018 року Міжрайонним відділом державної виконавчої служби по Валківському та Коломацькаму районах Головного територіального управління юстиції у Харківській області на підставі виконавчого листа відкрито виконавче провадження № [NUMBER]. На час звернення позивача до суду з позовом відповідач добровільно не сплатив суму боргу за рішенням суду, державною виконавчою службою сума боргу також не стягнута. Позивач, посилаючись на ч. 2 ст. 625 ЦК України, просить стягнути з відповідача на свою користь три процента річних за період з 10 лютого 2021 року по 24 жовтня 2023 року у розмірі 33 160,00 грн, а також суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції у розмірі 167 506,09 грн за період з 10 лютого 2021 року по 24 жовтня 2023 року. Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. Відповідач у судовому засіданні заперечував щодо позовних вимог та просив відмовити у їх задоволенні. У судовому засіданні зазначив, що з рішення Валківського районного суду Харківської області від 14 грудня 2017 року ним не виконане. Ухвалою Валківського районного суду Харківської області від 07 листопада 2023 року позов [PERSON] залишено без руху, через невідповідність вимогам статті 175 ЦПК України. Ухвалою Валківського районного суду Харківської області від 15 листопада 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Розглянувши матеріали справи, заслухавши учасників справи, дослідивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини. З матеріалів справи судом встановлено, що рішенням Валківського районного суду Харківської області від 14 грудня 2017 року по справі № 615/790/17 частково задоволені позовні вимоги [PERSON] . Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] борг за договором позики у розмірі 272 674,90 грн, три відсотки річних у розмірі 10 197,22 грн, проценти за користування коштами у розмірі 122 501,93 грн та витрати зі сплати судового збору у розмірі 3 880,03 грн. Зазначене рішення суду набрало законної сили 26 грудня 2017 року, що підтверджується відміткою на копії рішення. Постановою апеляційного суду Харківської області від 16 травня 2018 року рішення Валківського районного суду Харківської області від 14 грудня 2017 року залишено без змін. Постановою заступника начальника відділу державної виконавчої служби по Валківському та Коломацькому районах Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 19 січня 2018 року відкрито виконавче провадження № [NUMBER] з виконання виконавчого листа № 615/790/17 від 11 січня 2018 року. Рішенням Валківського районного суду Харківської області від 10 червня 2021 року по справі № 615/236/21 позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти у розмірі 108 281, 32 грн, з яких: 36 866, 50 грн - 3 % річних; 71 414, 82 грн - інфляційні втрати. В іншій частині позову відмовлено. Із змісту вказаного рішення вбачається, що вказані грошові кошти стягнути за період з 09 лютого 2018 року по 09 лютого 2021 року. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Пунктом 3 частини другої статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (частина перша статті 611 ЦК України) Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на не договірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Як вбачається з матеріалів справи, предметом позову у даній справі є стягнення на підставі частини 2 статті 625 ЦК України інфляційних втрат та 3 % річних, за невиконання грошового зобов`язання, підтвердженого судовим рішенням. У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Такий правовий висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18), якою відступлено від правових висновків, зроблених Верховним Судом України у постановах від 20.01.2016 у справі № 6-2759цс15, який полягав у тому, що правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України); та від 02.03.2016 у справі № 6-2491цс15, який полягав у тому, що дія статті 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а частина п`ята статті 11 ЦК України не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01.06.2016 у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі. Правовий аналіз положень статей526,599,611,625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, в тому числі і за договором страхування, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 04.06.2019 у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). Аналізуючи правові висновки Великої Палати Верховного Суду, слід зробити висновок про те, що грошове зобов`язання це - цивільне правовідношення, в якому праву вимоги кредитора кореспондує юридичний обов`язок боржника здійснити відповідний платіж, тобто вчинити дію, що полягає у передачі грошей, яке також виникає з рішення суду, яким стягнуто заборгованість з боржника на користь кредитора. Разом з тим не є грошовим зобов`язанням судове рішення, яким вже стягнуто відповідальність, передбачена статтею 625 ЦК України за порушення будь-якого грошового зобов`язання, оскільки в такому випадку таке рішення носить не зобов`язальний характер щодо сплати грошового зобов`язання боржника перед кредитором, а виконує роль санкції за прострочення боржником грошового зобов`язання, які являють собою міру цивільно-правової відповідальності, що застосовується до всіх грошових зобов`язань у розмірі 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, Верховний Суд дійшов висновку про те, що стягнення відповідальності, передбаченої статті 625 ЦК України, за порушення грошового зобов`язання у зв`язку з невиконанням судового рішення, яким вже стягнуто відповідальність, передбачену статтею 625 ЦК України, за порушення грошового зобов`язання, не ґрунтується на нормах чинного законодавства та свідчить про недобросовісну поведінку кредитора. При постановленні судового рішення по даній цивільній справі судом також враховувалися висновки, які викладені у постанові Верховного Суду від 09.02.2022 у справі №757/42885/19. Крім того,за правовими позиціями Верховного Суду (постанова ВП ВС від 08.11.2019 у справі №127/15672/16-ц), стягнення відсотків річних та інфляційних витрат, передбачених ст. 625 ЦК України, можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову. Отже, відповідач має грошове зобов`язання перед позивачем, що підтверджується рішенням Валківського районного суду Харківської області від 14 грудня 2017 року по справі № 615/790/17. Загальна сума грошових коштів, що підлягають стягненню складає 409 254,08 грн. Грошове зобов`язання за рішенням суду на даний час не виконано. З огляду на те, що відповідач порушив вказане грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України. Суд в оцінці обґрунтованості вимог позивача виходить з того, що зволікання відповідачів з виконанням судового рішення, що набрало законної сили, призвело до девальвації (знецінення) грошових коштів, стягнутих з них судовим рішенням, та інших втрат, а отже, позивач вправі вимагати від відповідачів сплати не тільки суми боргового зобов`язання, що набуло грошового виразу, а й з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних. Позивач просить стягнути з відповідача інфляційні втрати та 3 % річних за період з 10 лютого 2021 року по 24 жовтня 2023 року. Разом з цим, відповідно до п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який діє і на час вирішення спору між сторонами, враховуючи послідуючі Укази Президента. За таких обставин, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача трьох проценти річних від загальної простроченої суми боргу та інфляційних втрат підлягають задоволенню лише за період з 10 лютого 2021 року по 23 лютого 2022 року. Як вже було встановлено, загальна сума заборгованості за рішенням Валківського районного суду Харківської області від 14 грудня 2017 року становить 409 254,08 грн. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку, розрахунок інфляційних втрат та 3 % річних здійснювався виходячи із суми заборгованості 409 254,00 грн. Так, за період з 10 лютого 2021 року по 23 лютого 2022 року, інфляційні виплати на суму боргу в розмірі 409 254,00 грн з урахуванням індексу інфляції складають: 409 254,00 грн.(сума боргу) х 1,11775579 (загальний індекс інфляції) - 409 254,00 грн.(сума боргу) = 48 192,03 грн (збитки від інфляції). Отже, загальна сума інфляційних нарахувань на суму боргу за вказаний період складає 48 192,03 грн. На відміну від інфляційних збитків, розрахунок трьох процентів річних здійснюється за кожен день прострочення за формулою: сума боргу х 3 % / 100 % х 379 (кількість днів прострочення) /365 (кількість днів у році). Період розрахунку приймається з 10 лютого 2021 року по 23 лютого 2022 року. Отже, 3% річних з простроченої суми боргу становить: 409 254,00 грн х 3 % / 100 % х 379 (кількість днів прострочення) / 365 (кількість днів у році) = 12 748,55 грн. За таких обставин, позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial