Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-21 00:00:00

08.09.2023 [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області про відшкодування моральної шкоди, в якій просить стягнути з Держави України моральну шкоду у розмірі 13260 грн.. Також просить стягнути витрати на правничу допомогу у розмірі 15000 грн. та судовий збір у розмірі 1073,60 грн. В обґрунтування позову від 12.12.2023 посилається на те, що 03.08.2021 року інспектором взводу 1 роти 2 батальйону Полку патрульної поліції в м. Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області Сушко Юрієм Сергійовичем відносно позивача складено протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 N 145680 за порушення вимог п. 2.5 ПДР України, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП, згідно якого 03.08.2021 року о 14 год. 24 хв. в м. Кривий Ріг водій [PERSON] керував т/з «Volkswagen Passat» днз [NUMBER] з ознаками наркотичного сп?яніння, а саме: виражене тремтіння пальців рук, неприродна блідність, звужені зіниці, які не реагують на світло. Від проходження медичного огляду у встановленого законом порядку відмовився. Постановою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 жовтня 2021 року по справі N 212/7174/21 провадження у справі відносно позивача [PERSON] закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв?язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Зі змісту постанови вбачається, що з огляду на встановлені обставини, суддя дійшов висновку, що в діях [PERSON] відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП за ознаками відмови від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп?яніння, оскільки така відмова не підтверджується зібраними доказами у справі. Постанова Жовтневого\~районного суду\~м.\~Кривого Рогу\~від 11\~жовтня 2021\~року набрала\~законної сили\~22.10.2021\~року,\~а тому\~згідно з\~ч.\~6\~ст.\~82\~ЦПК України\~є обов?язковою\~для суду,\~що розглядає\~справу про\~правові наслідки\~дій позивача\~ [PERSON] \~в питанні\~чи мали\~місце такі\~дії,\~та чи\~вчинені вони\~цією особою. Постановою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 23.12.2022 провадження по справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 1\~ст. 130 КУпАП\~було закрито на підставі п. 1 ч. 1\~ст. 247 КУпАП. Недотриманням співробітниками поліції норм матеріального та процесуального права, про що викладено у постанові суду, було порушено право позивача на повагу та гідність. Під час спілкування працівники поліції допускали неетичну поведінку по відношенню до [PERSON] . Безпідставне зупинення транспортного засобу під керуванням [PERSON] , обвинувачення у перебуванні за кермом у стані алкогольного сп`яніння без належного виявлення ознак такого стану, підбурювання позивача на відмову від проходження освідування, спричинило позивачу такі наслідки як пригнічений стан, стрес, згодом моральне виснаження, безсоння, розлад родинних стосунків в сім`ї. Вимушені дії щодо доведення у суді відсутності в його діях правопорушення заподіяли позивачу моральні (душевні) страждання. Позивач оцінює спричинену незаконними діями поліцейських шкоду у розмірі 50000 грн. Також позивач просить стягнути витрати на правничу допомогу у розмірі 15000 грн. та судовий збір у розмірі 1073,60 грн. Ухвалою суду від 20 вересня 2023 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи та призначено судовий розгляд на 12.10.2023. 12.10.2023 справу було знято з розгляду на 30.11.2023. Ухвалою суду\~від 30.11.2023\~у справі\~замінено відповідача\~Головне управління\~Національної поліції\~в Дніпропетровській\~області на\~належного -\~Департамент \~патрульної поліції Національної поліції України, а також відкладено розгляд справи на 22.01.2024. 29.09.2023 від третьої особи надійшли письмові пояснення, вказує, що позивач не надав достатніх та допустимих доказів на підтвердження доводів про заподіяння йому працівниками поліції моральної шкоди. Факт того, що постановою суду встановлена неправомірність дій правоохоронних органів, \~не підтверджує заподіяння моральної шкоди позивачу, а також не встановлює причинно-наслідковий зв`язок між діями правоохоронців та настанням моральної шкоди. Закриття провадження у справі не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру, а свідчить про реалізацію позивачем передбаченого\~КАС України\~права на оскарження дій поліції та не є безумовним і безспірним доказом неправомірності, не може достовірно доводити факт того, що дії чи бездіяльність відповідача завдали позивачу наслідків, що зумовили настання моральної шкоди, ураховуючи, що права та інтереси позивача були захищені судом. Казначейство не порушувало прав позивача, в правовідносини з позивачем не вступало, отже стягнення з Казначейства коштів є необґрунтованим і не відповідає встановленому законом способу захисту порушених прав, а тому є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Розмір моральної шкоди є необґрунтованим і має явні ознаки безпідставного завищення. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. \~ \~ \~ \~26\~грудня 2023\~року \~ до\~суду надійшов\~відзив на\~позовну заяву\~ві Відповідача-Департаменту\~патрульної поліції Національної поліції України, не погоджуючись з позовними вимогами, , у якому просить суд відмовити у позові з таких підстав. Департамент патрульної поліції та його структурні підрозділи, в силу покладених на них завдань, не є органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність та досудове розслідування, у зв`язку з чим застосування\~ст. 1176 ЦК України\~до вирішення спору є безпідставним. У постанові по справі дії працівників Департаменту патрульної поліції не визнані незаконними чи протиправними. Сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди та не вказує жодним чином на неправомірність дій посадови чи службових осіб органів державної влади, а також не тягне за собою обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідачів заподіяли позивачу шкоди. Просить врахувати правову позицію ВС від 20.10.2020 по справі № 312/262/18. Позивач належним чином не обґрунтував та не довів належними та допустимим доказами у чому саме полягає спричинена йому моральна шкода. Крім того, заперечує щодо стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 15000 грн, які вважає завищеними і неспівмірними з обсягом і складністю наданих послуг. Позивач в судове засідання не з`явився про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник позивача у судовому засіданні просив задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача в судове засідання не з`явився про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник третьої особи в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Судом встановлено, що, 03.08.2021 року інспектором взводу 1 роти 2 батальйону Полку патрульної поліції в м. Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області Сушко Юрієм Сергійовичем відносно позивача складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП, за порушення вимог п. 2.5 ПДР України, зокрема: 03.08.2021 року о 14 год. 24 хв. в м. Кривий Ріг водій [PERSON] керував т/з «Volkswagen Passat» днз [NUMBER] з ознаками наркотичного сп?яніння, а саме: виражене тремтіння пальців рук, неприродна блідність, звужені зіниці, які не реагують на світло. Від проходження медичного огляду у встановленого законом порядку відмовився. Постановою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 жовтня 2021 року провадження у справі відносно позивача [PERSON] закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв?язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с. 8-10). Оцінка суду. У відповідності до ч. 1\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до частин 1, 2, 3\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У відповідності до ч.1, 2\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Так, судом встановлено, що відносно позивача буде складено адміністративний протокол , однак постановою суду провадження по справі про адміністративне правопорушення \~відносно нього \~закрито у звязку з відсутністю складу правопорушення, тобто з реабілітуючих підстав. Відповідно до ч. 6\~ст. 82 ЦПК України\~вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до\~статті 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. При цьому, згідно із\~статтею 19 Конституції України\~органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. Статтею 56 Конституції України\~передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Пунктом 4 частини першої\~статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення. Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, затримання особи, отримання пояснень та інше). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду; протиправне діяння особи, яка її завдала; причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Відтак у даному випадку наявні підстави для стягнення моральної шкоди, завданої неправомірним порушенням справи про адміністративне правопорушення щодо позивача. У пункті 3\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Визначаючи розмір моральної шкоди суд виходить з такого. Відповідно до\~статті 23 ЦК України\~моральна шкода, зокрема, може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Визначаючи розмір компенсації позивачу моральної шкоди, суд керується принципами виваженості, розумності та справедливості, враховує обставини справи, характер та обсяг душевних страждань, яких позивач зазнав, їх тривалості та вважає за необхідне стягнути моральну шкоду в сумі 3000 грн. Згідно із\~ст. 1174 ЦК України\~обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №242/4741/16-ц держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКСУ чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган. Порядок виконання судових рішень про стягнення коштів з державного органу визначений\~Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05 червня 2012 року, яким встановлено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. ДКСУ та її територіальний орган можуть бути залучені до участі у справі з метою забезпечення завдань цивільного судочинства, однак їх незалучення не може бути підставою для відмови у позові. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі №910/23967/16 кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з державного бюджету України, тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватися, або номера чи види рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своє суттю є регламентацією способу і порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не у резолютивній частині рішення суду. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що завдану позивачу [PERSON] моральну шкоду внаслідок протиправних дій та рішень службових осіб Департаменту патрульної поліції слід стягнути з державного бюджету України. Частиною 1 та пунктом 1 частини 3\~статті 133 ЦПК України\~передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно із ч. ч. 1, 2\~ст. 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат, зокрема розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Від учасника справи вимагаються докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, а не докази обґрунтування часу, витраченого фахівцем у галузі права, тому достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, що саме така кількість часу витрачена на відповідні дії. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, слід виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами\~статті 30 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Як вбачається з матеріалів справи, 25.08.2023 між позивачем та адвокатом Новаком А.М. був укладений Договір про надання юридичних послуг, згідно з умовами якого за домовленістю встановлено перелік узгоджених сторонами послуг (а.с.13-14). Згідно акту прийому-передачі правничої допомоги № 25/08/23 від 25.08.2023, сторони домовились, що вартість послуг за даним договором становить 15000 грн., яка складається з витрат часу 1 година -1000 грн. з правового аналізу документів наданих замовником, надання консультації, підготовка правової позиції ( 1 год. ставка 1000 грн.), підготовки та подання до суду позовної заяви витрат часу 5 годин - 10\~000 грн.( 1 год. ставка 2000 грн.), захисту та представництва у судових засіланнях , витрат часу 4 години 4000 грн. (1 год. ставка 1000 грн.) (а.с. 15). З огляду на наведене, у даному випадку суд вважає доведеними вимоги позивача про стягнення витрат на правничу допомогу в сумі 13000 грн., враховуючи те, що адвокат фактично перебував у судових засіданнях 2 години. Тому з Держави України за рахунок коштів Державного бюджету України на користь [PERSON] судові витрати у загальному розмірі 14073,60 грн., в т.ч. 1073,60 грн. сплаченого судового збору при зверненні до суду. На підставі викладеного,

Outcome: partial