Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-11 00:00:00

29.05.2023 року позивач [PERSON] в особі представника позивача [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати особистою приватною власністю її, [PERSON] , автотранспортний засіб марки Daewoo модель Lanos, ДНЗ [NUMBER] , номер кузову [NUMBER] ; [NUMBER] , дата реєстрації автотранспортного засобу 04.08.2018 року та стягнути з відповідача понесені судові витрати. Заявлені вимоги обґрунтовані тим, що з 22.08.2008 [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина [PERSON] , [INFO] . Шлюб було розірвано рішенням суду від 16.01.2023 року. 20.05.2023 року позивач зареєструвала новий шлюб та змінила прізвище на « [PERSON] ». У період шлюбу подружжя придбало автотранспортний засіб марки Daewoo модель Lanos, ДНЗ [NUMBER] , дата реєстрації автотранспортного засобу 04.08.2018 року. За домовленістю між подружжям автомобіль був зареєстрований на відповідача, оскільки саме він мав посвідчення водія. Даний транспортний засіб було придбано за рахунок коштів, що надала позивачу її мати в дар, а факт існування в неї такої суми коштів підтверджується довідкою, згідно якої [PERSON] передала земельну ділянку в емфітевзис ТОВ АФ «Вперед» та згідно договору отримала дохід на загальну суму 100\~625 грн. Спірний автомобіль був придбаний за 98\~000 грн, а доходи відповідача на дозволяли накопичити відповідну суму для придбання автомобіля. 15.06.2023 відповідач [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом про поділ спільного майна подружжя, в якому просив відмовити в задоволенні первісного позову, зменшити розмір витрат на оплату правової допомоги, в порядку поділу спільного майна подружжя стягнути з [PERSON] на його користь 49000,00 грн вартість частини автомобіля Daewoo Lanos, д.н.з. [NUMBER] , припинивши його право власності на транспортний засіб. Заявлені вимоги мотивує тим, що [PERSON] не надала доказів того, що спірний автомобіль придбаний за її особисті кошти. Покупку автомобіля для сім`ї вони планували ще з 2014-2015 року для цього відкладали частину зароблених ними коштів. З 2014 року він працював у ТОВ АФ «Вперед» та мав дохід. До цього їздив на заробітки до росії, частина зароблених там грошей теж була відкладена. З огляду на те, що після розірвання шлюбу автомобіль залишився у [PERSON] вважав за доцільне отримати грошову компенсацію у вигляді частини його вартості, що складає 49000,00 грн( 98000/2). В судовому засіданні позивачка за первісним позовом [PERSON] та її представник первинну позовну заяву підтримали, просили задоволити, щодо задоволення зустрічного позову заперечили, просили відмовити у його задоволенні. Представник зазначав, що позивач за зустрічним позовом не просив у своєму позові визнати майно об`єктом спільної сумісної власності сторін, а тому без такої вимоги майно не підлягає поділу, не визначив вартість автомобіля на момент розгляду справи, як того вимагають норми чинного законодавства. Ними, як стороною відповідача за зустрічним позовом не визнається вартість майна, яке підлягає поділу, так як позивачем вказана вартість на час купівлі автомобіля. В судове засідання відповідач за первісним позовом [PERSON] не з`явився, від нього надійшла заява з проханням слухати справу у його відсутність, проти вимог первісного позову заперечував, зустрічну позовну заяву підтримав в повному обсязі. Заслухавши пояснення сторін, свідків, вивчивши матеріали справи та надані докази, суд вважає, що в задоволенні первісного та зустрічного позову слід відмовити в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ч. 3\~ст. 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. ч. 1, 2\~ст. 77 ЦПК України). Відповідно до ч. 2\~ст. 78 ЦПК України\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі\~ст. 80 ЦПК України\~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою\~ст. 89 ЦПК України\~визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що з 22 серпня 2008 року по 16 січня 2023 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Сумського районного суду Сумської області було розірвано, про що свідчать матеріали справи.( а.с.9) 20 травня 2023 року [PERSON] зареєструвала новий шлюб та змінила прізвище на [PERSON] ( а.с.10) За період шлюбу подружжя придбало майно, а саме: автотранспортний засіб марки Daewoo модель Lanos, ДНЗ [NUMBER] , дата реєстрації автотранспортного засобу 04.08.2018 року. Право власності на автотранспортний засіб марки Daewoo модель Lanos, ДНЗ [NUMBER] , номер кузову [NUMBER] ; SUPTF69YD5W242876 був зареєстрований за [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу( а.с.12) На підтвердження своїх доходів на період придбання автомобіля позивачка за первісним позовом [PERSON] надала довідку про доходи за 2018 рік, відповідно до якої загальна сума доходів за період з 01.01.2018 по 31.12.2018 становив 50565, 34 грн.( а.с.13) Як стверджує позивачка за первісним позовом [PERSON] вказаний автомобіль був придбаний за 98000 гривень за кошти її матері [PERSON] , яка передала ці кошти їй в дар. На підтвердження факту існування вказаної суми коштів у матері позивачки за первісним позовом нею була надана довідка видана ТОВ АФ «Вперед», згідно якої [PERSON] передала земельну ділянку в емфітевзис ТОВ АФ «Вперед», дата реєстрації в Державному реєстрі 04.09.2018 номер запису 27802468, та згідно договору отримала дохід у касі підприємства: 28.07.2018 видатковий касовий ордер №2271-сума 625 грн, 30.07.2018 видатковий касовий ордер №2278- сума 50000 грн., 31.07.2018 видатковий касовий ордер №2286- 50000 грн.( а.с.14,15) За клопотанням позивачки за первісним позовом було витребувані відомості з Державного реєстру фізичних осіб\~платників податків про джерела/суми виплачених доходів на утримання податків за період з 2008-2018 роки щодо [PERSON] та [PERSON] ( а.с.27-36) На підтвердження своїх доходів на період придбання автомобіля відповідач за первісним позовом [PERSON] надав довідку про доходи за місцем роботи в ТОВ АФ «Вперед» на займаній посаді робітника з комплексного обслуговування с/г виробництва за період 2017 -2021 рік, відповідно до якої загальна сума доходів за 2017 рік становила 33910,45 грн, за 2018 рік- 76496,16 грн.( а.с.42) Під час судового розгляду судом буди допитані свідки. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є матір`ю позивачки за первісним позовом. Вона продала свій земельний пай, який був у неї в оренді ТОВ «За мир» в серпні 2018 року за 98000 грн. Приблизно через дві неділі купили автомобіль. Кошти віддала зятю [PERSON] і вони з донькою придбали автомобіль. Кошти вона надавала для придбання автомобіля для їх родини. Оформили автомобіль на зятя, оскільки тільки в нього були права на керування автомобілем, а також думали, що все буде добре в родині. На той час донька з зятем проживали разом з нею та її чоловіком в одному будинку. Бюджет у них був окремий. Зять працював в агрофірмі різноробочим, їздив на заробітки на деякий час до росії. Дохід в той час в нього був близько 10000 грн. Саме в неї виникло бажання продати свій пай та придбати авто, а тому вона наполягла, щоб придбати авто. Свідок [PERSON] суду пояснила, що відповідач [PERSON] це її син, а позивачка [PERSON] це її колишня невістка. Гроші на придбання автомобіля [PERSON] в сумі 100000 грн давала сваха, після того як продала свій земельний пай. Сваха хотіла, щоб у доньки був автомобіль. Вони всі проживали однією сім`єю. Купили автомобіль Ланос, так як у [PERSON] , свахи не було прав, то авто оформили на сина [PERSON] . На час купівлі автомобіля, вони перебували у шлюбі, син працював. Так, відповідно до\~статті 60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Ч.1\~ст. 61 СК України\~передбачає, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Ст. 63 СК України\~дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша\~статті 69 СК України). Відповідно до ч.1\~ст. 70 СК України\~у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Отже, за змістом наведених норм права діє презумпція спільності майна, набутого у шлюбі. І саме той з подружжя, хто заперечує належність майна до спільної власності подружжя, має спростувати цю презумпцію спільності майна, набутого у шлюбі. При вирішенні спорів про належність майна на праві спільної сумісної власності подружжю, суду в першу чергу належить встановити час набуття такого майна. При встановленні судом факту набуття майна у період шлюбу, на таке майно поширюється презумпція спільності майна подружжя. Факт набуття майна у період шлюбу доводить той із подружжя, який на нього посилається в обґрунтування своїх вимог про поділ такого майна. Спростовує презумпцію спільності майна подружжя той із подружжя, який заперечує, що майно набуте у період шлюбу є спільним сумісним майном. (Постанова ВС у справі 595/324/17) Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у\~статті 69 СК України. За змістом п. 23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року\~визначено те, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті\~60,\~69 СК, ч. З\~ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, З\~ст. 325 ЦК\~можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Позивач за первісним позовом [PERSON] , як на підставу своєї вимоги про визнання особистою приватною власністю вище вказаного автомобіля, посилалася на ст. 57 СК України, якою визначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Зазначала, що кошти, за які був придбаний даний автомобіль, були отримані нею в дар від її матері [PERSON] , яка продала свій земельний пай. При цьому позивачкою за первісним позовом не надано належних та достатніх доказів (належно оформленого договору дарування, платіжних документів про перерахунок коштів тощо) на підтвердження того, що сплачені кошти за договором купівлі-продажу автомобіля були надані її матір`ю в сумі 98000 грн. саме для придбання спірного автомобіля їй особисто. Так, з поданих позивачем за первісним позовом доказів не вбачається, що за отримані нею особисто в дар кошти, був придбаний спірний автомобіль, так само як і показання свідків, яких було заслухано в судовому засіданні, не можуть бути належним доказом на підтвердження зазначеного факту. Як зазначала в судовому засіданні свідок [PERSON] - мати позивачки, кошти вона надала для придбання автомобіля для сім`ї, оформили автомобіль на відповідача, так як думали, що все буде гарно в родинні. Отже, ті обставини, що автомобіль було придбано за особисті кошти позивачки за первісним позовом не доведено належними та допустимим доказами, а відповідно до\~ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування, тоді як ч. 1\~ст. 81 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Щодо вимог зустрічного позову [PERSON] , яким він просить в порядку поділу майна подружжя стягнути з [PERSON] на його користь 49000 грн, вартість частини автомобіля, припинивши його право власності на нього, суд зазначає наступне. За правилами ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексуУкраїни).Отже, вартість майна, що підлягає поділу, потрібно визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. (Постанова ВС ОПКЦС від 03.10.2018 у справі 127/7029/15-ц) При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті\~263\~ЦПК\~України). Так позивачем за зустрічним позовом [PERSON] не надано належних та допустимих доказів на підтвердження дійсної вартості транспортного засобу на час вирішення спору. При цьому суд зауважує, що жодна сторона не заявляла клопотання про призначення експертизи, з метою визначення вартості спірного автомобіля. Відповідно до частини першої статті\~13\~ЦПК\~України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин), та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. Таким чином, за наведених обставин, враховуючи, що відповідачка за зустрічним позовом [PERSON] оспорює зазначену позивачем вартість, суд приходить до висновку, що зустрічна позовна заява не може бути задоволена, оскільки не доведена вартість спірного майна, яка підлягає стягненню з відповідачки за зустрічним позовом [PERSON] .

Outcome: dismissed