Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-22 00:00:00

Позивач ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» 22.12.2023 звернувся в Київський районний суд м. Полтави з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовна заява обґрунтована тим, що 08.08.2021 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» було укладено електронний Договір № 4586189 про надання споживчого кредиту, згідно умов якого сума кредиту складає 10000 грн з датою повернення кредиту 07.09.2021. Вказував, що ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало кредит в сумі 10000 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № [NUMBER] . Відповідач умови договору не виконала, кредитні кошти не повернула. Позивач зазначав, що 03.05.2022 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «ФК«ФІНТРАСТ УКРАЇНА» було укладено Договір факторингу № 03-05/2022, згідно з умовами якого позивач набув право вимоги до відповідача за кредитним договором. В поданій до суду позовній заяві позивач просив стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» суму заборгованості в розмірі 32800 грн, інфляційні втрати - 10397,6 грн., три відсотки річних - 1997,65 грн, а також понесені судові витрти в розмірі 2147,20 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 10000 грн. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 25.12.2023 відкрито провадження в справі за позовом ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач звернався до суду з заявою про розгляд справи без його участі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що в правовідносини з позивачем не вступала та кредитні кошти не отримувала, про наявність договору дізналася після ознайомлення з позовною заявою. Посилалася на ту обставину, що договір від її імені було укладено іншою особою. Суд, заслухавши відповідача, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до таких висновків. Судом встановлено, що 08.08.2021 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» було укладено електронний Договір № 4586189 про надання споживчого кредиту, згідно умов якого сума кредиту складає 10000 грн з датою повернення кредиту 07.09.2021. Договір, який було підписано шляхом зазначення одноразового ідентифікатора, який відповідно до вимог чинного законодавства був власноручно введений відповідачем для електронного підпису, у відповідності до вимог частини 6 та 8 статті 11 і статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», що свідчить про те, що відповідач ознайомилася та погодилася з умовами договору, сторони досягли усіх істотних умов та уклали в належній формі кредитний договір. Встановлено, що ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало кредит в сумі 10000 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № [NUMBER] . Також встановлено, що відповідач умови договору не виконала, кредитні кошти не повернула. 03.05.2022 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та позивачем ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» було укладено договір факторингу № 03-05/2022, згідно з умовами якого позивач набув право вимоги до відповідача за кредитним договором. Встановлено, що станом на 18.12.2023 заборгованість за кредитним договором відповідача склала: сума кредиту 10000 грн, сума процентів за користування кредитом 22800 грн. всього 32800 грн. Тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 32800 грн є повністю обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Нарахування інфляційних втрат і 3% річних здійснюється тільки на суму основного боргу. Позивач, звертаючись до суду з позовними вимогами про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, здійснює нарахування відповідних сум починаючи з грудня 2021 року на суму боргу в розмірі 32800 грн. Натомість, право вимоги до позивача перейшло з 03.05.2022 на суму заборгованості 32800 грн. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В поданій до суду позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача інфляційні втрати - 10397,6 грн. та три відсотки річних - 1997,65 грн, які розраховані за період з 01.12.2021 по грудень 2023 року із суми боргу 32800 грн, що суперечить положенням ст. 625 ЦК України. Тому суд приходить до висновку. що позивачем не доведено розмір позовних вимог щодо стягнення інфляційних втрат та 3 % річних, тому в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначено нормами ст. 141 ЦПК України. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку частковим задоволенням позовних вимог понесенні позивачем судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2147,20 підлягають йому відшкодуванню. За змістом статті 137\~ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частини третьої статті 141\~ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Суд, враховуючи обґрунтованість розміру понесених витрат, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи, складність даної справи та ціну позову в ній, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, приходить до висновку, що витрати позивача на професійну правничу допомогу підлягають відшкодуванню частково у розмірі 3000 грн. Витрати на професійну правничу допомогу на вказану суму є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.

Outcome: partial