Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-14 00:00:00

Позиція позивача Представник позивачки-адвокат адвокат Данилюк П.П. в інтересах [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом до Літинського відділу державної виконавчої служби у Вінницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про зняття арешту з житлового будинку [ADDRESS] , який було накладено, в межах виконавчого провадження Літинським відділом державної виконавчої служби, на підставі постанови ДВС, АА №613557, виданої 27.11.2002, реєстраційний номер обтяження: 3713226. Позовні вимоги представник позивачки мотивує тим, що [INFO] помер [PERSON] , який був рідний сином позивачки [PERSON] , яка володіє житловим будинком за адресою: [ADDRESS] . Маючи намір отримати спадок, який залишився після смерті сина, а також здійснити реєстрацію права власності на вказане житло, позивачці стало відомо, що на вищевказаний будинок накладено арешт відділом ДВС Літинського району на підставі постанови ДВС АА №613557 від 27.11.2002, проте, згідно з базою даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень в Літинському відділі державної виконавчої служби, на примусовому виконанні відсутні будь-які виконавчі документи щодо стягнення з [PERSON] . Оскільки всі виконавчі провадження відносно сина були завершені, а також з урахуванням того, що боржник [PERSON] помер [INFO] і арешт з майна не знято, позивачка змушена звертатися за захистом своїх прав та законних інтересів до суду. Позиція відповідача Представником відповідача начальником Літинського відділу державної виконавчої служби у Вінницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Іванишиним Р.А. подано відзив, у якому відповідач позовні вимоги позивача визнає та не заперечує щодо зняття арешту з майна [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що накладений на нерухоме майно на підставі постанови державної виконавчої служби, серія та номер: АА №613557, що видана 27.11.2002, Відділом ДВС Літинського району, запис про обтяження №44267582, реєстраційний номер обтяження: 3713226. У своєму відзиві представник відповідача пояснює, що усі виконавчі провадження до запровадження даної системи в 2002 році велися виключно в паперовому вигляді. Надати інформацію, з виконання якого виконавчого документа у 2002 накладено арешт на майно [PERSON] , немає можливості так як виконавчі провадження, які завершенні у 2002 році, знищені згідно до Інструкції з діловодства в органах державної виконавчої служби, затвердженої наказом Міністерства юстиції України (редакція - 1999), так як минув трьох річний термін їх зберігання з дати завершення виконавчого провадження. Стаття 59 Закону визначає підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, а у всіх інших випадках, як і в цьому, арешт може бути знятий за рішенням суду. Рух справи в суді Ухвалою Літинського районного суду Вінницької області від 01.12.2023 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 27.12.2023. 27.12.2023 справу знято з розгляду у зв`язку з перебуванням судді на лікарняному, підготовче судове засідання призначено на 15.01.2024. Розгляд справи Позивачка [PERSON] та її представник-адвокат Данилюк П.П. в підготовче судове засідання не з`явилися, подали до суду заву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. Питання розподілу понесених судових витрат просили не вирішувати. Представник відповідача Літинського відділу державної виконавчої служби у Вінницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) в підготовче судове засідання не з`явився, від начальника відділу Іванишина Р.А. надійшло клопотання про розгляд справи без участі їх представника. Раніше, у своєму відзиві визнав позовні вимоги [PERSON] про зняття арешту з майна. Згідно із ч.3, 4 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч.1, 2, 4 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приймає визнання позову відповідачем та вважає за можливе за результатами підготовчого провадження ухвалити рішення у даному судовому засіданні за наявними у справі доказами. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явилися у судове засідання. Встановлені судом обставини Позивачка [PERSON] володіє житловим будинком за адресою: [ADDRESS] , згідно до виписки з погосподарської книги №1129 від 09.08.2021, виданої Уладівським старостинським округом Іванівської сільської ради Хмільницького району Вінницької області (а.с.8) та інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон і відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта за №357429353 від 07.12.2023 (а.с.23). Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон і відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта за №357429353 від 07.12.2023 встановлено, що згідно запису про обтяження №44267582, реєстраційний номер обтяження: 3713226, на підставі постанови державної виконавчої служби, серія та номер: АА №613557, що видана 27.11.2002, Відділом ДВС Літинського району на майно [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , накладено арешт на нерухоме майно (а.с.23). [PERSON] є матір`ю [PERSON] , згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 06.05.1972 Уладівською сільською радою Літинського району (а.с.7). [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 16.06.2015 виконавчим комітетом Уладівської сільської ради Літинського району Вінницької області (а.с.6). Згідно з базою даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень в Літинському відділі державної виконавчої служби, на примусовому виконанні відсутні будь-які виконавчі документи щодо стягнення з [PERSON] , що підтверджується довідкою №14867/18.9-27 від 18.10.2021, виданою Літинським відділом державної виконавчої служби у Вінницькому районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) (а.с.10). Оцінка суду та мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права Відповідно до ст.41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно з ст.1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст.317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, дим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Згідно ч.1 ст.59 Закону особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Згідно ч. 4, 5 ст.59 Закону підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності". У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. На даний час відсутні будь-які стягнення за виконавчими документами з померлого сина позивачки [PERSON] . У матеріалах справи відсутні докази про те, що на даний час існує потреба в арешті вищезазначеного майна. Виходячи з вищевикладеного, на час звернення з заявою до суду за наявності арешту (обтяжень) накладених на майно, порушується право власності позивачки, внаслідок чого остання позбавлена змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Щодо судових витрат Розподіл судових витрат у справі, слід здійснити у порядку, визначеному ст.141 ЦПК України та, з урахуванням відповідної позиції позивачки, судові витрати слід залишити за нею.

Outcome: approved