Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-07 00:00:00

22.06.2023 року до Калинівського районного суду Вінницької області звернулася [PERSON] із вказаним позовом, в якому просить: визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями під [ADDRESS] , укладений 10.06.2006 року між нею та [PERSON] , та визнати за нею право власності на вказаний житловий будинок. В обґрунтування вказаних вимог зазначила, що 10.06.2006 року вона уклала із [PERSON] договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями під [ADDRESS] , після підписання якого передала [PERSON] грошові кошти в сумі 8500грн.00коп., а він їй передав усі наявні у нього документи на будинок. Оскільки у [PERSON] були відсутні необхідні документи для нотаріального посвідчення цього договору, вони домовились, що його посвідчать згодом, коли будуть зібрані усі документи. Після цього, вона декілька разів їздила до [PERSON] , однак останній хворів, у зв`язку із чим, на її ім`я видав довіреність, якою уповноважив її зібрати всі необхідні для нотаріального посвідчення правочину. [INFO] [PERSON] помер, та після смерті якого спадщину ніхто не прийняв. Вищезазначені обставини перешкодили нотаріальному посвідченню договору купівлі-продажу, а тому належним способом її захисту, є рішення про визнання правочину дійсним та визнання права власності на нерухоме майно, зазначене у правочині. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.06.2023 року, визначено склад суду з розгляду даного позову, а саме головуючого суддю Сєліна Є.В. Ухвалою судді Калинівського районного суду Вінницької області Сєліна Є.В. від 27.06.2023 року, відкрито провадження за позовом, визначено здійснити його розгляд за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Відповідно до ухвали Калинівського районного суду Вінницької області від 31.07.2023 року, закрите підготовче провадження у справі, призначено її до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні. Представник позивача [PERSON] адвокат НИКИТЮК О.І. в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити з підстав, зазначених у поданому позові. Позивач та відповідач в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені в передбаченому законом порядку, із заявами та/або клопотаннями щодо відкладення розгляду справи до суду не звертались. Відповідно до положень статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд застосовує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та відповідну практику Європейського суду з прав людини, як джерело право. Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03) від 03.04.2008 року та «Олександр Шевченко проти України» (Заява № 8371/02) від 26.04.2007 року. Передбачене частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» («Alimentaria Sanders S.A. v. Spain») від 07.07.1989 року). У випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку Європейського суду з прав людини, є доцільнішим, ніж усні слухання, розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»). Саме на національні суди покладено обов`язок створення умов для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним, зокрема, суд має вирішувати, чи відкладати судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричиняє невиправдані затримки у провадженні (рішення від 06.09.2007 року у справі «Цихановський проти України», рішення від 18.10.2007 року у справі «Коновалов проти України»). У рішенні в справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було зневільовано ключовий принцип - верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи. За вищевказаних обставин, враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 року про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип - верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, а тому суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності позивача, відповідача, що не може розцінюватись, як порушення їх прав, передбачених ст.ст.43, 49 ЦПК України. З`ясувавши обставини, на які учасники справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши в порядку, визначеному в підготовчому засіданні у справі, докази, якими вони обґрунтовуються, суд приходить до наступних висновків. Судове рішення згідно положень\~статті 263 ЦПК України\~повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом з матеріалів справи встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями під номером [ADDRESS] , успадкував [PERSON] після смерті своєї дружини [PERSON] , яка померла [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом, посвідченим 06 червня 2002 року державним нотаріусом Калинівської державної нотаріальної контори Вінницької області Василишиною Л.В., та зареєстрованим в реєстрі за № 1380; витяг з рішення 4-ої сесії 7-ого скликання Сальницької сільської ради Калинівського району Вінницької області від 19 лютого 2016 року № 32 «Про перейменування вулиць села Сальник». Довіреністю, посвідченою 27 лютого 2008 року секретарем виконавчого комітету Гущинецької сільської ради Калинівського району Вінницької області Баранською В.В., та зареєстрованою в реєстрі за № 121, [PERSON] , який мешкає за адресою: [ADDRESS] , для виконання договору доручення, уповноважив [PERSON] оформити документи на будинок, що належить йому на праві власності. Для цього надав їй право, від його імені подавати заяви у відповідні установи, одержувати необхідні довідки та документи для оформлення, розписуватися за нього та одержувати свідоцтво на право власності, представляти його інтереси в бюро технічної інвентаризації, сплачувати необхідні платежі. Довіреність видана без права передоручення терміном на три роки і дійсна до 27 лютого 2011 року. [INFO] [PERSON] помер в селі Кам`яногірка Калинівського району Вінницької області, про що свідчить Свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане 21 жовтня 2009 року виконкомом Гущинецької сільської ради Калинівського району Вінницької області. Згідно листа завідуючої Калинівської державної нотаріальної контори Вінницької області державного нотаріуса Василишиної Л.В. від 21.09.2023 року № 637, за даними архіву, спадкова справа після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , не заводилася. 22.06.2023 року до Калинівського районного суду Вінницької області звернулася [PERSON] із вказаним позовом, в якому просить: визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями під [ADDRESS] , укладений 10.06.2006 року між нею та [PERSON] , та визнати за нею право власності на вказаний житловий будинок. На підтвердження зазначених у позові обставин, позивач до його матеріалі додала договір купівлі-продажу будинку від 10 червня 2006 року, за змістом якого [PERSON] продав, а [PERSON] купила житловий будинок з господарськими будівлями під номером [ADDRESS] , який належить [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом серії АЕК № 179430, посвідченого 06 червня 2001 року державним нотаріусом Калинівської державної нотаріальної контори, реєстровий номер 1380, право власності зареєстроване Вінницьким обласним об`єднаним бюро технічної інвентаризації 11 червня 2002 року за номером 69. Вартість будинку 8500грн.00коп. Під час підписання даного договору [PERSON] отримав гроші в сумі 8500грн.00коп., а [PERSON] отримала документи на будинок свідоцтво про право на спадщину, технічний паспорт, довідку-характеристику на будинок. Також до позовної заяви долучено копію Технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями і спорудами, виготовлений 15 травня 2023 року Калинівським відокремленим підрозділом Комунального підприємства «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації», згідно якого житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , загальною площею 58,4кв.м., житловою площею 24,4кв.м, складається із: житлового будинку (літ.А), веранди (літ.а) з ганку, сараю (літ.Б), криниці (літ.К), 1966 року спорудження, вартість якого згідно Висновку про ринкову вартість об`єкта оцінки, складеного 05 червня 2023 року Вінницькою торгово-промисловою палатою, складає 144510грн.00коп. Позивач [PERSON] посилаючись на те, що [PERSON] при підписанні договору купівлі-продажу спірного будинку від 10 червня 2006 року, не мав всіх необхідних документів для його нотаріального посвідчення, а в подальшому захворів, а тому дані обставини унеможливили його нотаріальне посвідчення, а відтак вона вимушена звернутися до суду із вказаним позовом. Відповідно до частин першої, четвертої\~статті 203 ЦК України\~(у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Згідно із частинами першою та третьою\~статті 206 ЦК України\~визначено, що усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Правочини на виконання договору, укладеного в письмовій формі, можуть за домовленістю сторін вчинятися усно, якщо це не суперечить договору або закону. Відповідно до частини першої\~статті 655 ЦК України,\~за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до\~статті 657 ЦК України,\~договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Статтею 220 ЦК України\~визначено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Частиною 2\~статті 220 ЦК України\~вказано, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Однією з умов застосування частини другої\~статті 220 ЦК України\~та визнання правочину дійсним у судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата другою стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. При розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість. При цьому саме по собі небажання сторони нотаріально посвідчувати договір, її ухилення від такого посвідчення з причин відсутності коштів на сплату необхідних платежів та податків під час такого посвідчення не може бути підставою для застосування частини другої\~статті 220 ЦК України. Норма частини другої\~статті 220 ЦК України\~не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей\~210\~та\~640 ЦК України\~пов`язується з їх державною реєстрацією, а тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов`язків для сторін. Зміст письмового уповноваження, викладеного довіреності, яка була посвідчена 27 лютого 2008 року секретарем виконавчого комітету Гущинецької сільської ради Калинівського району Вінницької області Баранською В.В., та зареєстрована в реєстрі за № 121, спростовує факт укладення [PERSON] договору купівлі-продажу будинку від 10 червня 2006 року та вибуття зазначеного у ньому нерухомого майна з його володіння у власність [PERSON] . Окрім цього, договір купівлі-продажу нерухомого майна, станом на 10 червня 2006 року, відповідно до вимог діючого на той час законодавства, підлягав нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, а тому недотримання цих обов`язкових вимог, свідчить, що такий договір не є укладеним та не створює прав та обов`язків для його сторін. За таких обставин, положення частини другої\~статті 220\~ЦК України в даному конкретному випадку\~не застосовуються. З урахуванням вищенаведеного, підстав для визнання дійсним договору купівлі-продажу від 10 червня 2006 року, та визнання за [PERSON] права власності на житловий будинок з господарськими будівлями під [ADDRESS] , суд не вбачає, а тому у задоволенні позовних вимог позивачу необхідно відмовити у повному обсязі. За приписами частин першої-третьої, п`ятої статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Outcome: dismissed