Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-16 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог: [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Позовні вимоги позивач мотивує тим, що він в період з 20.01.2020 по 23.01.2020 за усною угодою позики передав позичальнику [PERSON] у власність 3000,00 дол. США, які останній зобов`язувався повернути до 31.12.2020. При фактичному одержанні вказаної суми позичальником розписка не була надана, оскільки він, як позикодавець, вірив [PERSON] . При передачі коштів була присутня його дружина [PERSON] . Починаючи з січня 2021 року він постійно в усній формі вимагав повернення боргу, однак відповідач не виконував взяті на себе зобов`язання. Проти боргу відповідач не заперечував, підтверджував і підтверджує факт позики, але по надуманих мотивах і підставах відмовляється повернути гроші. До теперішнього часу відповідач борг не повернув, чим взяті на себе зобов`язання не виконав. Зазначає, що сума боргу становить 3000 дол. США. Три проценти річних простроченої суми становить 140 дол. 77 центів США. Відзив на позовну заяву від відповідача не надходив. Стислий виклад позицій сторін: Позивач та\~його представник\~в судовому\~засіданні позовні\~вимоги підтримали\~повністю з\~підстав,\~зазначених в\~позовній заяві.\~Просили суд\~ухвалити рішення,\~яким позов\~ [PERSON] \~задоволити,\~стягнути з\~відповідача на\~користь позивача\~борг за\~договором позики\~у розмірі\~З000,00\~дол.\~США. Також просили стягнути відповідача на користь позивача три проценти річних з простроченої суми, у розмірі 140 дол. 77 центів США. Крім того просили стягнути з відповідача на користь позивача сплачені судові витрати. Не заперечили проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час і місце слухання справи повідомлявся завчасно належним чином, рекомендованою кореспонденцією, та у відповідності до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті судової влади України, з опублікуванням якого особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Про причини неявки відповідач не повідомив, заяви про слухання справи у його відсутності не поступало. Тому зі згоди сторони позивача суд ухвалює рішення в порядку заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Процесуальні дії у справі: Ухвалою судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 08.02.2023 по даній справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 21.03.2023 по даній справі закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. Фактичні обставини, встановлені судом: Судом встановлено, що згідно пояснень позивача [PERSON] , в період 20 по 23 січня 2020 року між ним та відповідач [PERSON] було укладено усний договір позики грошових коштів, згідно умов якого [PERSON] передав у власність [PERSON] грошові кошти на загальну суму 3000 дол. США, які [PERSON] зобов`язався повернути в строк до 31.12.2020. За твердженням позивача, відповідач у вказаний строк добровільно кошти позивачу не повернув. З приводу вчинення неправоміних дій відповідача [PERSON] позивач звернувся до Надвірнянського РВП ГУНП в Івано-Франківській області із заявою про злочин. Постановою дізнавача СД Надвірнянського ВП ГУНП в Івано-Франківській області від 06.04.2023 кримінальне провадження № 12023096200000048 від 18.02.2023 закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України (а.с .44-45). Допитана в судовому засідання свідок [PERSON] зазначила, що являється дружиною позивача [PERSON] . Ствердила, що дійсно в період часу з 20.01.2020 по 23.01.2020 знайомий односельчанин [PERSON] позичив у її чоловіка [PERSON] грошові кошти в сумі 3000 дол. США, спочатку 2000 дол., а через деякий час ще 1000 дол. США. Вона була присутня при передачі грошей. Як пояснював [PERSON] , вказані грошові кошти йому потрібні на сімейні потреби, та пообіцяв їх повернути до кінця року. Однак [PERSON] грошові кошти не повернув, та на зв`язок більше не виходить. Допитана в судовому засідання свідок [PERSON] зазначила, що являється дочкою позивача [PERSON] . Зі слів батька їй відомо, що в період часу з 20.01.2020 по 23.01.2020 [PERSON] позичив у батька грошові кошти в сумі 3000 дол. США, спочатку 2000 дол., а через деякий час ще 1000 дол. США, на сімейні потреби, які пообіцяв їх повернути до кінця року. Вона особисто не була присутня при передачі грошей. Як їй відомо, [PERSON] грошові кошти її батькові не повернув, та на зв`язок не виходить. Мотиви з яких виходить суд та застовані норми права: Згідно ст.\~11\~ЦК України договір є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст.\~626\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Нормою ст.\~627\~ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У відповідності до ч. 1 ст.\~526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.\~629\~ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.\~1046\~ЦК України за\~договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України). Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю договір чи розписка про отримання в борг грошових коштів є документами, якими підтверджується як укладення договору, його умови, а також засвідчують отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 464/3790/16-ц). У разі пред`явлення позову про стягнення боргу за позикою кредитор повинен підтвердити своє право вимагати від боржника виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України,\~суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умови. Такі правові висновки про застосування ст.ст. 1046, 1047\~ЦК України викладені\~у постановах\~Верховного Суду\~України від\~18.09.2013\~р.\~у справі\~№ 6-63цс13,\~від 02.07.2014\~р.\~у справі\~№ 6-79цс14,\~від 13.12.2017 р. у справі № 6-996цс17 та постановах Верховного Суду від 25.03.2020 р. у справі № 569/1646/14-ц та від 14.04.2020 р. у справі № 628/3909/15. Звернувшись до суду з даним позовом, позивач посилався на укладення з відповідачем в період з 20.01.2020 по 23.01.2020 усного договору позики, під час якого передав відповідачу грошові кошти в сумі 3000 дол. США, які відповідач зобов`язався повернути до 31.12.2020, та показання свідків. Разом з тим позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики зі встановленням обов`язку для відповідача повернути грошові кошти у строк, погоджений сторонами. Такии чином суд дійшов висновку, що позивач, пред`являючи позов про стягнення боргу за позикою та посилаючись на усну домовленість, не підтвердив своє право вимагати від боржника виконання боргового зобов`язання. Отже, якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Згідно з частиною частини другої статті 78\~ЦПК України обставини\~справи,\~які за\~законом мають\~бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Поясненнями сторони та показаннями свідків не може доводитися наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики та право вимагати від боржника виконання боргового зобов`язання, факт виконання зобов`язання за договором позики. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 18 липня 2018 року у справі № 143/280/17 (провадження № 61-33033св18). Отже, суд відхиляє свідчення свідків [PERSON] та [PERSON] щодо факту укладення договору позики з 20.01.2020 по 23.01.2020, та передачі відповідачу суми позики, оскільки вони не знайшли свого документального підтвердження. Відповідно до частин першої-третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).. Суд врахував, що стороною позивача не надано належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог, тому суд дійшов висновку про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог, оскільки саме зазначені позивачем обставини, ґрунтуються на припущеннях. Позивач повинен довести належними та допустимими доказами, що відповідачем порушені його цивільні права, які підлягають захисту та поновленню. Враховуючи принцип змагальності, а також те, що висновки суду не можуть ґрунтуватись на припущеннях, суд дійшов висновку про те, що позивачем не доведено достатніми доказами обставини, які мають значення для вирішення цього спору, а саме: факту наявность між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики зі встановленням обов`язку для відповідача повернути грошові кошти у строк, погоджений сторонами. За таких обставин факт укладання договору позики з [PERSON] є не доведеним, що свідчить про відсутність підстав для задоволення позову про стягнення заборгованості. Висновки суду: З врахуванням\~встановлених обставин\~суд на\~підставі всебічного,\~повного й\~об`єктивного\~розгляду справи\~проаналізувавши \~і оцінюючи\~докази як\~кожен окремо,\~так і\~в їх\~сукупності,\~у взаємозв`язкудійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, у зв`язку із чим в позові необхідно відмовити. Судові витрати понесені позивачем не підлягають стягненню з відповідача, оскільки позовні вимоги залишено без задоволення, що відповідає вимогам ст.141 ЦПК України. На підставі ст.ст. 11, 526, 626, 627, 629, 1046, 1047, ЦК України,

Outcome: dismissed