Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-22 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 13.10.2023 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання двох малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги обґрунтувала тим, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, а рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 29.11.2021 року №347/2273/21 шлюб між ними було розірвано і залишено на проживання дітей разом з [PERSON] . Після розірвання шлюбу позивач змінила прізвище « [PERSON] » на дошлюбне « [PERSON] ». На цей час діти проживають з матір`ю та перебувають на повному її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги дітям надає вкрай рідко у незначних сумах, вихованням не займається, зі слів матері самоусувається від виконання своїх батьківських обов`язків. [PERSON] стверджує, що щомісячні витрати на дитину становлять близько 6 000 грн, враховуючи витрати на їжу, одяг, іграшки, канцтовари, засоби гігієни та ліки. Позивачу відомо, що відповідач офіційно не працевлаштований, проте має значні заробітки, оскільки працює на будівництві. Позивач неодноразово зверталася до відповідача з вимогами матеріальної допомоги на утримання дітей, проте безрезультатно. У зв`язку з вище наведеним, [PERSON] просила стягувати з відповідача аліменти на утримання малолітніх дітей [PERSON] у твердій грошовій сумі у розмірі по 3 000 гривень щомісячно до досягнення ними повноліття. Відповідачу було забезпечено право подати відзив на позовну заяву, однак такий не було подано. Заяви, та клопотання учасників справи. Позивач в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву про те, що позовні вимоги підтримує, та просить проводити розгляд справи без її участі. (а.с. 23). Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, однак на адресу суду поверталося поштове відправлення з відміткою «адресата немає вдома, по повідомленню не з`явився» (а.с. 30). Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 19.10.2023 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та призначено справу до судового розгляду на 27.10.2023 року. Судові засідання 27.10.2023 року, 27.11.2023 року відкладено у зв`язку з неявкою відповідача та призначено справу до судового розгляду на 23.01.2024 року. Про судове засідання на 23.01.2024 року відповідач повідомлявся належним чином, однак в судове засідання не з`явився, про причини неявки, суд не повідомляв (а.с. 30). Судом також було розміщено (оприлюднено) на веб-порталі Судової влади України оголошення про виклик у судове засідання по справі №347/2890/23 відповідача [PERSON] (а.с. 28). Враховуючи те, що відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив, жодних заяв від нього не надходило, та у строк встановлений судом відповідач відзив на позов не подав, будь-яких інших клопотань та заяв від відповідача подано до суду не було, відтак у відповідності до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за наявними у справі матеріалами. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи (а.с.22). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з такого. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Судом встановлено, що відповідно до копії витягу з реєстру Кутської територіальної громади № 2022/000112605 від 19.07.2022 року, [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS] (а.с.5). Згідно копії рішення Косівського районного суду від 29.11.2021 року №347/2273/21 шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано і залишено на проживання дітей разом з матір`ю (а.с.7). Відповідно до копії свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] від 22.02.2022 року прізвище « [PERSON] » змінено на « [PERSON] » (а.с.7). Згідно копій свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 19 січня 2011 року та серії [NUMBER] від 17.10.2023 року, [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.8, 11). Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї, виданого Тюдівським старостинським округом Кутської селищної ради від 12.10.2023 року № 135/14-16/6 [PERSON] та [PERSON] проживають разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та знаходяться на її утриманні (а.с.13). Згідно довідки від 17.10.2023 року №129/14-10/6, виданої Тюдівським старостинським округом Кутської селищної ради Косівського району Івано-Франківської області, [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.17). Зміст спірних правовідносин. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем (батьком) обов`язку щодо утримання своїх дітей до досягнення ними повноліття. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Конституції України, Сімейного кодексу України, Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-III (далі Закон № 2402-III) та Закон України «Про Державний бюджет України на 2023 рік». Так, утримання дітей до досягнення ними повноліття є обов`язком батьків (стаття 51 Конституції України). Положеннями ст. 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку. В силу дії ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За приписами ч. 2 ст. 182 цього кодексу мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Зважаючи на положення частини 2 статті 10 ЦПК України суд також враховує норми статей 3, 18, 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, відповідно до яких в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 182 СК України, встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить 3196 гривень. Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Мотивована оцінка наведених учасниками справи аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що сторони розірвали шлюб 29.11.2021 року, а неповнолітні діти [PERSON] та [PERSON] залишилися на проживання з матір`ю. Сини на цей час проживають разом з [PERSON] та перебувають на повному її утриманні. Батько дітей [PERSON] матеріальну допомогу дитям не надає, їх вихованням не займається, тим самим ухиляється від виконання свого батьківського обов`язку - утримання дітей. Суд зазначає, що обов`язок щодо утримання та виховання дитини покладено на обох батьків і вони в рівній мірі зобов`язані її утримувати до досягнення нею повноліття. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. Враховуючи, що обов`язок утримувати дитини є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, інтереси дитини при визначенні розміру аліментів, відсутність добровільного вирішення сторонами питання участі батька в утриманні дитини, суд дійшов до переконання про наявність правових підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини. Суд зауважує, що право вибору способу стягнення аліментів належить тому з батьків, разом з яким проживає дитина. Так, відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить 3196 гривень. Отже, враховуючи вищевикладені обставини, беручи до уваги необхідність створення для дитини такого рівня життя, який був би достатнім для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, а також зважаючи на приписи статті 13 ЦПК України, та ч. 2 ст.182 СК згідно якої мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів, суд доходить переконання, що позов слід задовольнити повністю та стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON] . [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі 3000 (три тисячі) гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повнолітня. На переконання суду такий розмір аліментів є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. При цьому, суд звертає увагу, що у випадку зміни матеріального становища відповідача, позивач не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів. Відповідно до вимог ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Тому стягнення аліментів слід розпочати з дня коли позивач звернулась із позовом до суду - з 13 жовтня 2023 року. Розподіл між сторонами судових витрат. Згідно із ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави в розмірі ставки, яка була встановлена ЗУ «Про судовий збір» на час подання позову (1073 грн. 60 коп). На підставі ст. 180-182, 190, 191 СК України, ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: approved