Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно її малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , припинити стягнення аліментів на користь [PERSON] в розмірі 1/4 частини від усіх доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, стягнути витрати на правову допомогу в розмірі 12000,00 грн. та витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування вимог позивач посилається на те, що відповідач має алкогольну залежність, веде жахливий спосіб життя, руйнує психіку доньки та фактично наражає її на небезпеку. Відповідач не працює, постійного заробітку не має, неодноразово перебувала на лікуванні в медичному закладі КНП ХОР « Обласна клінічна психіатрична лікарня №3». Правоохоронними органами у [PERSON] було вилучено їх спільну доньку та поміщено на тимчасове перебування до лікарні. На даний час донька проживає разом з позивачем та перебуває у безпеці та цілковитому комфорті, для дитини створені всі належні умови. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 21.08.2023 року відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 23.10.2023 року закрито підготовче судове засідання по справі. До суду надійшла заява представника позивача [PERSON] - адвоката Августової М.В. про розгляд справи за її та позивача відсутності та ухвалення рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, повідомлялася про дату, час та місце судового засідання у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомила, відзиву на позовну заяву не подавала. Представник третьої особи - Немешлянського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління юстиції у судове засідання не з`явився, повідомлявся про дату, час та місце судового засідання у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву не подавав. Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради надав суду заяву про розгляд справи за відсутності їхнього представника та висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача відносно її неповнолітньої доньки. За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, давши добутому правової оцінки, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Департаментом служб у справах дітей Харківської міської ради складено висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] у відношенні малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . Згідно з листом ВП №1 ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області від 06.07.2023 року 05.07.2023 року до відділу надійшло повідомлення щодо неналежного виконання [PERSON] , [INFO] , батьківських обов`язків відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . [PERSON] було виявлено за адресою: [ADDRESS] , в сильному алкогольному сп`янінні разом з донькою в комендантську годину, ігноруючи потреби малолітньої щодо відпочинку та перебуванні в безпечному місці, поводила себе агресивно по відношенню до дитини. Відносно дитини був складений акт органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я підкинуту чи знайдену дитину та її доставку від 05.07.2023 року, малолітню доставлено до КНП «Міська клінічна дитяча лікарня №16». Актом про факт передачі дитини від 17.07.2023 року [PERSON] , [INFO] , передано батьку [PERSON] . Постановою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26.07.2023 року [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП. Відповідно до листа комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня №3» Сізова Ірина Анатоліївна, [INFO] перебувала на стаціонарному лікуванні у відділенні первинного психотичного епізоду КНП ХОР «ОКПЛ №3» з 28.10.20022 року по 02.12.2022 року та з 18.07.2023 року по 03.08.2023 року. Судовим наказом від 26.02.2021 року виданим Комінтернівським районним судом м. Харкова стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 усіх видів заробітку боржника, але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку та не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 19.02.2021 року і до досягнення дитиною повноліття. Малолітня [PERSON] , [INFO] , мешкає зі своїм батьком за адресою: [ADDRESS] , малолітня навчається в спеціалізованій загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів №27 імені Дмитра Іваха м. Хмельницького. Статтею 164 Сімейного кодексу України визначені підстави для позбавлення батьківських прав. Так, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти (п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»). Відповідно до положень ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно положень ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч.2 ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до Закону, батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Положеннями частин другої та третьої статті 181 СК України визначено, що за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст. 273 СК України якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Відповідно до п.17 постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. Згідно із ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267 - 271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. З аналізу статей 267 - 271 СК України вбачається, що припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад, мати дитини, не витрачає отримувані нею аліменти на дитину, або ж у випадку, коли дитина з певного часу перебуває на утриманні іншого з батьків, з якого вже стягуються аліменти. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - матері дитини. При цьому обов`язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється. З наведеного слідує, що факт проживання дитини з батьком, з якого стягуються аліменти на користь матері на її утримання, є істотною обставиною для звільнення позивача від сплати аліментів. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннями ст. 273 СК України має на меті скасування їх присудження. У зв`язку із зазначеним, з урахуванням предмета цього спору в частині припинення стягнення аліментів з позивача на користь відповідача на утримання доньки, однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час звернення до суду з позовом і розгляду справи судом та ухвалення рішення по справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником. Враховуючи, що [PERSON] не проживає разом з матір`ю [PERSON] , на користь якої були стягнуті аліменти з позивача, а проживає з батьком [PERSON] , що підтверджується висновком Департаменту служб у справах дітей та перебуває на його утриманні, тобто змінились обставини, що впливають на стягнення аліментів на користь відповідача. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] , щодо позбавлення батьківських прав та припинення стягнення аліментів, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Питання щодо розподілу судових витрат вирішується відповідно до ст. 141 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Вирішуючи питання про стягнення з [PERSON] витрат на професійну правову допомогу, суд виходить із диспозиції ч. 1 ст. 137 ЦПК України, у відповідності до якої, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Так, згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 12000,00 грн., представником позивача адвокатом Августовою М.В. надано акт виконаних робіт від 10.08.2023 року, а також рахунок №1 від 20.07.2023 року на суму 12000,00 грн., інформаційне повідомлення про зарахування коштів №470753586.1 від 22.07.2023 року. З огляду на викладене, з урахуванням ст. ст. 133, 137, 141 ЦПК України, суд приходить до висновку про необхідність стягнення [PERSON] на користь [PERSON] суми судового збору в розмірі 2147,20 грн. та витрат на правничу допомогу в розмірі 12000,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved