Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-21 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» (далі - відповідач, АТ КБ «Приватбанк»), в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача: грошові кошти за Договором № SAMDN80000737401418 «Стандарт» від 03.09.2013 року у розмірі 47 678 доларів США 49 центів; проценти за користування банківським вкладом за Договором № SAMDN80000737401418 «Стандарт» від 03.09.2013 року у розмірі 23 529 доларів США 32 центи за період з 01.03.2014 року по 08.09.2021 року включно; покласти на відповідача судові витрати. В обґрунтування позову позивач зазначає, що 03.09.2013 року між ним та відповідачем укладено депозитний договір № SAMDN80000737401418 «Стандарт», за умовами якого позивач вніс на депозитний рахунок банку вклад у розмірі 47 678 доларів США 49 центів на строк 183 дня по 03.03.2014 року включно; процентна ставка за цим договором становить 7 % річних; період нарахування процентів за вкладом - 1 місяць. Згідно з п. 4 вказаного депозитного договору його дія припиняється з виплатою всієї суми вкладу з процентами, нарахованими відповідно до умов договору. Відповідно до п.п. 7, 8, 15 цього депозитного договору якщо по закінченні 6 місяців не заявлено банку про бажання забрати свої кошти, вклад автоматично пролонгується ще на 6 місяців. Мінімальний строк вкладу пролонгується на 6 місяців неодноразово без явки клієнта до банку. При цьому новий мінімальний строк вкладу починається на наступний день після закінчення попередніх 6 місяців. Згідно з п. 9 вказаного депозитного договору проценти за кожні 6 місяців, на які подовжений строк вкладу, нараховуються за процентною ставкою даного найменування та мінімального строку, який діє в банку, на день закінчення попереднього строку вкладу, без укладання додаткових угод до договору. Поточний розмір процентної ставки можна дізнатись у відділенні банку або на сайті банку. Відповідно до п. 10 зазначеного депозитного договору сторони мають право достроково розірвати дійсний договір, повідомивши про це іншу сторону за два банківських дні до дати розірвання договору. Пунктом 13 депозитного договору передбачено, що якщо за ініціативою клієнта достроково розривається договір, а мінімальний строк вкладу вже був продовжений один або декілька разів, проценти за кожні повні 6 місяців виплачуються у повному обсязі. Проценти за останні 6 місяців, які на момент розірвання договору ще не минули, нараховуються відповідно до п. 12 цього договору за ставкою «на вимогу». Починаючи з березня 2014 року, позивач втратив доступ до свого вкладу, та банк припинив нарахування та виплату йому процентів за депозитним договором. 02.09.2021 року позивач звернувся до банку із заявою з вимогою розірвати договір № SAMDN80000737401418 «Стандарт» від 03.09.2013 року, укладений сторонами, через два робочих дні після отримання цього листа та повернути вклад разом з нарахованими процентами. Відповідач отримав вказану заяву 06.09.2021 року, проте відповідь позивачу не надав. Відтак, договір № SAMDN80000737401418 «Стандарт» від 03.09.2013 року є розірваним через два банківських дні - 09.09.2021 року. Оскільки проценти на вклад не нараховувались та не виплачувались з 01.03.2014 року, повний строк вкладу по 17.09.2021 року включно, враховуючи ненадання банком інформації позивачу щодо процентної ставки, яка діяла за вкладом після закінчення мінімального строку, позивач вважає, що для розрахунку процентів використовується ставка 7 % річних. Посилаючись на вказані обставини, та вважаючи, що позивач позбавлений права користуватись своїм майном - грошовими коштами, на підставі ст.ст. 525, 526, 610, 611, 629, 631, 1058, 1060, 1061, 1066, 1070, 1075 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) позивач звернувся до суду з указаним позовом. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 22.10.2021 року відкрито провадження в порядку загального позовного провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до АТ КБ «Приватбанк» про стягнення грошових коштів та призначено підготовче засідання у справі на 14.02.2022 року. У зв`язку з перебуванням головуючого судді на лікарняному підготовче засідання, призначене на 14.02.2022 року, знято з розгляду та призначено наступне підготовче засідання на 18.04.2022 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 18.04.2022 року відкладено підготовче засідання на 27.09.2022 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 27.09.2022 року відкладено підготовче засідання на 10.01.2023 року. 03.11.2022 року до суду надійшов відзив представника відповідача на позовну заяву, у якому він просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Відзив обґрунтований тим, що 17.11.2014 року між АТ КБ «Приватбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон» (далі - третя особа, ТОВ «ФК «Фінілон») укладено договір про переведення боргу з подальшим укладенням 18.11.2014 року додаткової угоди до цього договору. За умовами цього договору електронний додаток № 1 містить перелік депозитних договорів та договорів банківського обслуговування, за якими здійснено переведення боргу на ТОВ «ФК «Фінілон», у тому числі і за договором з позивачем, який є предметом спору. Відтак, з 17.11.2014 року за договором, укладеним з позивачем, змінено боржника з первісного боржника - АТ КБ «Приватбанк» на нового боржника - ТОВ «ФК «Фінілон». Про зазначене 30.01.2015 року на офіційному сайті АТ КБ «Приватбанк» було розміщене відповідне повідомлення, що у зв`язку з анексією АР Крим і зупиненням діяльності банку на цій території до Умов та Правил надання банківських послуг внесені зміні, зокрема, що у разі невиконання клієнтом обов`язків, передбачених п. 1.1.7.59 цих Умов та Правил (якщо клієнт не з`явився до структурного підрозділу банку на материковій частині України для здійснення банком дій щодо уточнення інформації, ідентифікації та вивчення клієнта та не надав до банку від Агентства по страхуванню вкладів, розташованому за адресою: РФ, м. Москва, Верхній Таганській глухий кут, 4, довідку про відсутність виплат грошових коштів клієнту), подальша взаємодія за договором клієнта з банком буде здійснюватись з ТОВ «ФК «Фінілон»; у разі незгоди клієнта з переведенням боргу, свої письмові заперечення він направляє банку до 15.02.2015 року; ненадання заперечень у вказаний строк підтверджує здійснення банком переводу боргу за договором клієнта на ТОВ «ФК «Фінілон» зі згоди клієнта. Оскільки відповідних заперечень від [PERSON] до банку не надходило, то вважається, що переведення боргу за зобов`язаннями банку було здійснено за його згодою. Тому АТ КБ «Приватбанк» є неналежним відповідачем у справі та не несе жодних зобов`язань за спірним депозитним договором. 06.12.2022 року до суду надійшла відповідь позивача на відзив представника відповідача на позовну заяву, у якій зазначено, що банк визнає заборгованість перед позивачем, що підтверджується довідкою банку від 17.10.2022 року. Також, з депозитного договору не вбачається, що сторони керуються Умовами та Правилами. Оскільки позивач не надавав згоду на переведення боргу відповідачем ТОВ «ФК «Фінілон», та положення про мовчазну згоду не можуть бути застосовані до правовідносин у цій справі, заміна боржника у зобов`язанні відбулась незаконно, тому АТ КБ «Приватбанк» є належним позивачем у даній справі. У зв`язку з перебуванням головуючого судді у відпустці підготовче засідання, призначене на 10.01.2023 року, знято з розгляду та призначено наступне підготовче засідання на 10.02.2023 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 10.02.2023 року відкладено підготовче засідання на 01.05.2023 року. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 10.02.2023 року залучено до участі у вищевказаній цивільній справі ТОВ «ФК «Фінілон», у зв`язку з чим протокольною ухвалою суду відкладено підготовче засідання на 01.05.2023 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 01.05.2023 року відкладено підготовче засідання на 24.07.2023 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 24.07.2023 року відкладено підготовче засідання на 09.10.2023 року. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 09.10.2023 року закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до АТ КБ «Приватбанк», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, ТОВ «ФК «Фінілон», про стягнення грошових коштів, та призначено вказану цивільну справу до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні на 22.01.2024 року. Позивач та його представник у судовому засіданні просили позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні просив у задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився; про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Вислухавши думку учасників справи, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, враховуючи наступне. Судом встановлено, що 03.09.2013 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено договір № SAMDN80000737401418 «Стандарт», за умовами якого [PERSON] передав банку грошові кошти для розміщення на депозитному вкладі відповідно до розділу «Дані за вкладом», згідно з яким сума вкладу становить 47 678,49 доларів США, вклад оформлюється на строк 183 дня до 03.03.2014 року включно; на суму вкладу нараховуються проценти за ставкою 7 % річних; мінімальний строк вкладу - 6 місяців, період нарахування процентів за вкладом - 1 місяць. Факт внесення [PERSON] вкладу в розмірі 47 678,49 доларів США на банківський рахунок, відкритий ПАТ КБ «Приватбанк», підтверджується копією квитанції від 03.09.2013 року. Заявою про розірвання депозитних договорів та повернення депозиту від 02.09.2021 року [PERSON] звернувся до АТ КБ «Приватбанк», у якій просив: розірвати договір № SAMDN80000737401418 «Стандарт» від 03.09.2013 року, укладений сторонами, через два робочих дні після отримання цього листа; видати через касу банку вклад; нарахувати та видати через касу банку проценти за вказаним договором вкладу; надіслати розрахунок нарахованих процентів, виписку руху коштів за депозитними рахунками за вказаним договором вкладу; надати інформацію щодо розміру грошових коштів на час отримання цього запиту на поточних, депозитних рахунках позивача; надати розгорнуту довідку (помісячно) з інформацією щодо розміру процентної ставки, яка діяла/діє для подовжених депозитних вкладів даного найменування та строку на день закінчення попереднього строку вкладу за вказаним договором вкладу. Заява про розірвання депозитних договорів та повернення депозиту від 02.09.2021 року [PERSON] відправлена до АТ КБ «Приватбанк» 03.09.2021 року та одержана банком 06.09.2021 року, що підтверджується копіями накладної від 03.09.2021 року, опису вкладення у цінний лист, статусу відстеження поштового відправлення 0101045631444. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За положеннями ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту (ч. 1 ст. 1059 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1075 ЦК України договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 527 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. За положеннями ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження виконання ним зобов`язань за договором № SAMDN80000737401418 «Стандарт» від 03.09.2013 року, укладеним між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] , з повернення позивачу грошових коштів (вкладу) та процентів на вклад. Таким чином, у порушення умов договору № SAMDN80000737401418 «Стандарт» від 03.09.2013 року та вимог ст.ст. 509, 525, 526, 530, 629 ЦК України відповідач зобов`язання за цим договором не виконав. Згідно з ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. У постанові Верховного Суду від 08.09.2021 року у справі № 727/898/19 вказано, що у цивільному законодавстві закріплено конструкцію «розірвання договору» (ст.ст. 651 - 654 ЦК України). Вона охоплює собою розірвання договору: за згодою (домовленістю) сторін; за рішенням суду; внаслідок односторонньої відмови від договору. У спеціальних нормах ЦК України досить часто використовується формулювання «відмова від договору» (наприклад, у ст.ст. 665, 739, 766, 782). Односторонню відмову від договору в тих випадках, коли вона допускається законом або договором, слід кваліфікувати як односторонній правочин, оскільки вона є волевиявленням особи, спеціально спрямованим на припинення цивільних прав та обов`язків. Схожі висновки викладені у постанові Верховного Суду від 14.12.2021 року у справі № 757/71432/17-ц. У справі, яка розглядається, положеннями укладеного сторонами договору банківського вкладу передбачено, що сторони мають право достроково розірвати даний договір, повідомивши про це один одного за два банківських дні до дати розірвання договору (п. 10 договору банківського вкладу). Встановлено, що 03.09.2021 року позивач направив відповідачу заяву про розірвання депозитних договорів та повернення депозиту, у якій просив, зокрема, розірвати договір № SAMDN80000737401418 «Стандарт» від 03.09.2013 року, укладений сторонами, через два робочих дні після отримання цього листа; видати через касу банку вклад; нарахувати та видати через касу банку проценти за вказаним договором вкладу. Ця заява отримана банком 06.09.2021 року, що не заперечується сторонами. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим (ч. 3 ст. 651 ЦК України). Відповідно, з 09.09.2021 року (через два банківські дні з моменту отримання відповідачем повідомлення позивача про розірвання договору) укладений сторонами договір банківського вкладу вважається розірваним, і АТ КБ «Приватбанк» зобов`язане було виплатити позивачеві суму вкладу із нарахованими на нього процентами. За умовами укладеного сторонами договору банківського вкладу банк отримав від позивача 47 678,49 доларів США та зобов`язався виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї за процентною ставкою 7 % річних. На порушення вищевказаних норм матеріального права та взятих на себе зобов`язань за договором банківського вкладу відповідач суму вкладу та нарахованих на нього процентів позивачу не виплатив, чим порушив майнові права позивача. Такого ж по суті висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 17.08.2022 року у справі № 757/37126/18 з аналогічними правовідносинами. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення грошових коштів (вкладу), внесених позивачем на депозитний рахунок, відкритий в АТ КБ «Приватбанк», які вкладнику не повернуті. Відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу). Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Проценти на банківський вклад виплачуються вкладникові на його вимогу зі спливом кожного кварталу окремо від суми вкладу, а невитребувані у цей строк проценти збільшують суму вкладу, на яку нараховуються проценти, якщо інше не встановлено договором банківського вкладу. У разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти. Згідно з ч. 1 ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом. За приписами ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У розумінні ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у вказаній справі майном позивача є грошові кошти. Отже, в силу ст.ст. 1058, 1061 ЦК України та умов укладеного сторонами договору банківського вкладу відповідач, крім суми вкладу, зобов`язаний виплатити позивачу нараховані на нього проценти. Як зазначено вище, з 09.09.2021 року (через два банківські дні з моменту отримання банком повідомлення позивача про розірвання договору) укладений сторонами договір вважається розірваним, і АТ КБ «Приватбанк» зобов`язане було виплатити позивачеві суму вкладу із нарахованими на нього процентами. За умовами укладеного сторонами договору банківського вкладу № SAMDN80000737401418 «Стандарт» від 03.09.2013 року банк зобов`язався виплачувати вкладникові суму вкладу та проценти на неї за процентною ставкою 7 % річних. Оскільки договір № SAMDN80000737401418 «Стандарт» укладено сторонами 03.09.2013 року, та він є розірваним з 09.09.2021 року, то проценти на суму вкладу в розмірі 7 % річних банк повинен був нараховувати з 04.09.2013 року (наступний день після укладення договору) по 08.09.2021 року (день, що передує дню розірвання договору). Разом з тим, позивачем у позовній заяві зазначено, що проценти на банківський вклад не нараховувались та не виплачувались з 01.03.2014 року, та банк не надав позивачу інформацію щодо процентної ставки, яка діяла за вкладом після закінчення мінімального строку, тому позивачем здійснено розрахунок 7 % річних за договором банківського вкладу за період з 01.03.2014 року по 17.03.2021 року, що становить 23 527,05 доларів США, та 0,01 % річних за період з 18.03.2021 року по 08.09.2021 року (день, що передує дню розірвання договору), що становить 2,27 доларів США, а всього 23 529,32 доларів США. За приписами ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Отже, враховуючи, що суд не може виходити за межі позовних вимог, заявлених [PERSON] , суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 23 529,32 доларів США за період з 01.03.2014 року по 08.09.2021 року підлягають задоволенню. Стосовно доводів відповідача, що він є неналежним відповідачем у справі, оскільки відповідач не є боржником за спірним договором з 17.11.2014 року - часу укладення між АТ КБ «Приватбанк» та ТОВ «ФК «Фінілон» договору про переведення боргу, за умовами якого здійснено переведення боргу на ТОВ «ФК «Фінілон», у тому числі і за договором з позивачем, який є предметом спору, суд зазначає наступне. Так, відповідач вважає, що оскільки про заміну боржника з первісного боржника - АТ КБ «Приватбанк» на нового боржника - ТОВ «ФК «Фінілон» з 17.11.2014 року за вищевказаним договором про переведення боргу було розміщене відповідне повідомлення 30.01.2015 року на офіційному сайті АТ КБ «Приватбанк», проте у вказаний у цьому повідомленні строк заперечень позивача не надходило, то вважається, що переведення боргу за зобов`язаннями банку було здійснено зі згоди позивача. Відповідно до ст. 520 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України). Так, у постанові Верховного Суду від 26.10.2022 року у справі № 175/4055/19 зазначено, що законодавець встановлює обмеження на заміну боржника у зобов`язанні поза волею кредитора. Такий підхід має на меті убезпечити кредитора від непередбачуваного та неочікуваного ризику невиконання зобов`язання внаслідок заміни особи боржника. Необхідність отримання згоди кредитора на переведення боргу зумовлена тим, що особа боржника завжди має істотне значення для кредитора. При вступі в договірні відносини, кредитор розраховував на отримання виконання з огляду на якості конкретного боржника (здатність виконати обов`язок, платоспроможність, наявність у боржника майна тощо). Для породження переведенням боргу правових наслідків необхідним є існування двох складових: по-перше, вчинення договору (двостороннього правочину) між новим та первісним боржниками, причому такий правочин має вчинятися у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання; по-друге, надання кредитором згоди на переведення боргу. Відсутність згоди кредитора на переведення боргу не зумовлює нікчемності договору про переведення боргу між новим та первісним боржниками. Відсутність згоди кредитора на переведення боргу свідчить, що договір про переведення боргу між новим та первісним боржниками не породив правових наслідків для кредитора, тобто не відбулося переведення боргу. У постанові Верховного Суду від 02.11.2021 року у справі № 757/45304/19-ц міститься висновок, що з огляду на те, що договір між АТ КБ «ПриватБанк» і [PERSON] укладено у письмовій формі, він містить умови про їх двостороннє волевиявлення, передбачені ст. 205 ЦК України положення про мовчазну згоду не можуть бути застосовні до правовідносин сторін у цій справі. Банк не довів, що такий договір було укладено зі згоди вкладника [PERSON], що було його процесуальним обов`язком відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України. Аналогічний за змістом висновок викладено у постановах Верховного Суду від 14.04.2021 року у справі № 757/61159/19-ц, від 22.09.2021 року у справі № 757/64382/17. У постанові Верховного Суду від 26.01.2022 року в справі № 757/34314/18-ц вказано, що доводи касаційної скарги про те, що АТ КБ «ПриватБанк» є неналежним відповідачем у справі, оскільки 17.11.2014 року між ним та ТОВ «ФК «Фінілон» укладений договір, за умовами якого товариство стало боржником за договором банківського вкладу, є безпідставними, оскільки відповідно до ст. 520 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом. Банк не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що [PERSON] надала згоду на переведення боргу на ТОВ «ФК «Фінілон», а тому саме АТ КБ «ПриватБанк» є боржником за договором банківського вкладу та належним відповідачем у справі, що узгоджується із висновками, викладеними у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 20.01.2021 року у справі № 729/887/19, від 20.10.2021 року у справі № 201/8704/19 та від 17.11.2021 року у справі № 755/17323/19 у подібних правовідносинах. Аналогічний за змістом висновок міститься також у постанові Верховного Суду від 23.11.2022 року у справі № 757/8242/20. За положеннями ч.ч. 1, 3, ст. 12, ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оскільки відповідач не довів належними та достатніми доказами, що договір про переведення боргу від 17.11.2014 року між АТ КБ «Приватбанк» та ТОВ «ФК «Фінілон» укладено зі згоди вкладника - [PERSON] , доводи відповідача, що боржником за спірним договором банківського вкладу та належним відповідачем у справі є ТОВ «ФК «Фінілон», є безпідставними та необґрунтованими. З огляду на зазначене, та враховуючи вищевказані правові висновки Верховного Суду в аналогічних правовідносинах, суд вважає, що АТ КБ «Приватбанк» є боржником за договором банківського вкладу, укладеним між ним та позивачем, а відтак, є належним відповідачем у даній справі. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У ч. 1 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, приходить до висновку, що банк зобов`язаний повернути вкладнику суму депозитного вкладу, відмова від такого повернення є неправомірною, тому вимога про стягнення суми вкладу є обґрунтованою. Суд також вважає, що вимога про стягнення з відповідача на користь позивача процентів на суму вкладу до дати розірвання договору банківського вкладу ґрунтується на вимогах закону. Отже, суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі. Згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Відповідно до ч.ч. 1, 10 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Так, позивачем понесені в якості судових витрат витрати зі сплати судового збору в розмірі 11 350,00 грн., що підтверджується квитанцією № ПН847 від 06.10.2021 року. Оскільки суд задовольняє позовні вимоги повністю, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 11 350,00 грн. у відшкодування судових витрат. Враховуючи викладене,

Outcome: approved