Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , Держави Україна в особі Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Полтаві (ТУ ДБР у м. Полтаві) про відшкодування немайнової шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що слідчим першого слідчого відділу управління Територіального управління Державного бюро розслідування, розташованого у місті Полтава, [PERSON] здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №42021172050000001 від 16.03.2021р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.382 КК України. У слідчого ТУ ДБР [PERSON] знаходиться кримінальне провадження, де констатована бездіяльність слідчого [PERSON] на досудовому розслідуванні та невиконання ним судових рішень. Позивачка вважає, що бездіяльність слідчого ТУ ДБР [PERSON] в даній справі про відшкодування моральної шкоди не може бути підставою для покладання на державу цивільно-правової відповідальності, а за ч.6 ст. 1176 ЦК України. Поскільки у кримінальному провадженні за №4202117205000001 від 16.03.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 382 КК України, йдеться про невиконання ухвал «Про забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні», де були нанесені тілесні ушкодження в результаті катування та матеріальна шкода, які завдають біль та муки у зв`язку з ушкодженням здоров`я, порушення нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя. Є такі види поводження, що принижують людську гідність, це умови, які викликають стрес, почуття жаху та неспокою, здатні принизити та образити, зламати фізичний та моральний опір. Неправомірність дій (бездіяльності) слідчого [PERSON] має підтверджуватись належними доказами, зокрема, відповідним рішенням суду, яке він розглядає та яке може мати преюдиційне значення для справи про відшкодування збитків. ДБР у своїй діяльності керується Конституцією України, міжнародними договорами Української згоди на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншим и законами України, а також іншими нормативно -правовими актами, прийнятими на їх основі. ДБР організовується і діє на засадах верховенства права, відповідно до якого людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнані найвищою соціальною цінністю, а права і свобода людини та їх гарантій визначають зміст і спрямованість держави. Просила стягнути на відшкодування немайнової шкоди суму в розмірі 50 000 грн. В судовому засіданні позивачка підтримала заявлені позовні вимоги та пояснила, що відносно неї було вчинене кримінальне правопорушення, по цій справі вона є заявником, слідчим був відповідач [PERSON] , але на всі заявлені нею клопотання, звернення та заяви їй було відмовлено, також була відмова щодо застосування заходів безпеки. Також вона як заявник мала право отримати інформацію про закінчення кримінального провадження. Крім того, вважає, що розслідування було проведено не повно, були порушені її права, оскільки вона не могла приймати участь у ньому. Правові підстави для її звернення - це п.3 ст.2 Закону України «Про відшкодування шкоди», ст.ст. 1173, 1174, 1176 ЦК України. Незаконність дій слідчого підтверджується тим, що їй було відмовлено у всьому, це його відповіді та закриття провадження, але вона не мала права нічого робити. Суму в розмірі 50 000 грн. на відшкодування немайнової шкоди просила стягнути з держави. Якогось певного розрахунку розміру цієї суми в неї немає, ця справа випливає з іншої кримінальної справи, де їй були спричинені тілесні ушкодження. Просила задовольнити її позовні вимоги. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, надав суду письмовий відзив на позов, в якому зазначив, що вважає позовні вимоги [PERSON] необгрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Так, на підставі ухвали слідчого судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 05.03.2021 у справі № 541/426/21 Миргородською окружною прокуратурою 16.03.2021 до ЄРДР за заявою [PERSON] від 09.02.2021 були внесені відомості за №42021172050000001 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України, а саме: щодо умисного невиконання слідчим СВ Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області ухвал слідчих суддів Миргородського міськрайонного суду Полтавської області під час досудового розслідування кримінального провадження № 12019170260000803 від 11.10.2019 за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. Здійснення досудового розслідування вказаного кримінального провадження було доручено слідчій групі з числа слідчих Першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Полтаві) ТУ ДБР у м. Полтаві, старшим якої було визначено його. За результатом проведеного досудового розслідування на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України ним 29.12.2021 прийнято постанову про закриття кримінального провадження від 16.03.2021 №42021172050000001, про що було повідомлено [PERSON] листом 29.12.2021 №10163/15-02-1, яку вона не оскаржувала та яка на теперішній час є чинною. Крім того, під час проведення досудового розслідування [PERSON] подавались заява від 21.05.2021 про визнання її потерпілою у кримінальному провадженні № 42021172050000001 та клопотання від 21.05.2021 про застосування до неї заходів безпеки, за результатом розгляду яких 07.06.2021 були прийняті постанови про відмову у їх задоволенні. [PERSON] оскаржила їх у порядку, передбаченому ст. 303 КПК України. Ухвалами слідчого судці Октябрського районного суду м. Полтави від 09.07.2021 у задоволенні її скарг було відмовлено, а постанови визнано такими, що відповідають приписам КПК України. Відтак, вказане свідчить про недоведеність [PERSON] її позовних вимог, а тому також відсутні підстави для їх задоволення. Просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Представник відповідача Держави Україна в особі Територіального управління Державного бюро розслідувань - Стороженко А.І. - в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі, вважав, що вони є не обгрунтованими та безпідставними. Крім того, представник відповідача надав письмовий відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що на підставі ухвали слідчого судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 05.03.2021 у справі №541/426/21 Миргородською окружною прокуратурою 16.03.2021 до ЄРДР за заявою [PERSON] від 09.02.2021 були внесені відомості за №42021172050000001 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України, а саме: щодо умисного невиконання слідчим СВ Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області ухвал слідчих суддів Миргородського міськрайонного суду Полтавської області під час досудового розслідування кримінального провадження № 12019170260000803 від 11.10.2019 за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. Здійснення досудового розслідування вказаного кримінального провадження було доручено слідчій групі з числа слідчих Першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Полтаві) ТУ ДБР у м. Полтаві, старшим якої визначено [PERSON]. За результатом проведеного досудового розслідування було встановлено відсутність складу кримінального правопорушення, у зв`язку з чим на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України слідчим 29.12.2021 було прийнято постанову про закриття кримінального провадження від 16.03.2021 № 42021172050000001, про що в свою чергу, у відповідності до вимог КПК України, повідомлено [PERSON] листом від 29.12.2021 № 10163/15-02-1. Вказана постанова про закриття кримінального провадження станом на теперішній час є чинною, [PERSON] не оскаржувалась та у встановленому КПК України порядку не скасована. Крім того, під час проведення досудового розслідування [PERSON] подавались заява від 21.05.2021 про визнання її потерпілою у кримінальному провадженні № 42021172050000001 та клопотання від 21.05.2021 про застосування до неї заходів безпеки, за результатом розгляду яких 07.06.2021 були прийняті постанови про відмову у їх задоволенні, які [PERSON] оскаржила в порядку, передбаченому ст. 303 КПК України. Проте, ухвалами слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 09.07.2021 у справі № 554/5962/21 було визнано такими, що відповідають приписам КПК України, у зв`язку з чим, у задоволенні скарг [PERSON] було відмовлено. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є одночасна наявність всіх трьох складових: наявність самої шкоди, протиправність дій цього органу та причинний зв`язок між його діями та такою шкодою, відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. В спірних деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди (її розмір), протиправність (незаконність) поведінки відповідача та причинний зв`язок такої поведінки з такою заподіяною шкодою. При чому, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою полягає у тому, що наслідки у вигляді шкоди настають лише в результаті неправомірної поведінки відповідача. Проте, [PERSON] окрім не обґрунтування своїх позовних вимог (наведено лише нормативно-правові акти без їх взаємозв`язку та які регулюють абсолютно різні правовідносини) не надано належних і допустимих доказів факту завдання їй шкоди, що вона відчувала постійні тривоги, хвилювання, нервові розлади тощо, саме через відповідні дії слідчого або ТУ ДБР у м. Полтаві, також не надано доказів протиправності дій слідчого або ТУ ДБР у м. Полтаві та причинно-наслідкового зв`язку між такими діями та наслідками у вигляді моральних страждань, які на думку [PERSON] вона відчувала. Вказане свідчить про недоведеність [PERSON] її позовних вимог, а тому відсутні підстави для задоволення позову. Реалізація [PERSON] її права на оскарження рішення, дії чи бездіяльності слідчих під час досудового розслідування, у порядку, встановленому статтями 303-307 КПК України, становить достатньо справедливу сатисфакцію за шкоду, яку, на її думку, вона зазнала. Тим більше, що ухвалами слідчої судді не встановлено неправомірності дій слідчого. Просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення позивачки та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що на підставі ухвали слідчого судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 05.03.2021 у справі №541/426/21 (а.с.6) Миргородською окружною прокуратурою 16.03.2021 до ЄРДР за заявою [PERSON] від 09.02.2021 були внесені відомості за №42021172050000001 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України, а саме: щодо умисного невиконання слідчим СВ Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області ухвал слідчих суддів Миргородського міськрайонного суду Полтавської області під час досудового розслідування кримінального провадження № 12019170260000803 від 11.10.2019 за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. Здійснення досудового розслідування вказаного кримінального провадження було доручено слідчій групі з числа слідчих Першого слідчого відділу слідчого управління ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві, старшим якої визначено [PERSON] В ході проведення досудового розслідування у вищезазначеному кримінальному провадженні 27.05.2021р. [PERSON] була подана слідчому заява про визнання її потерпілою у кримінальному провадженні № 42021172050000001 та клопотання про застосування до неї заходів безпеки. 07 червня 2021 року слідчим Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, [PERSON] була прийнята постанова про відмову у задоволенні клопотання [PERSON] від 21.05.2021 про застосування заходів безпеки (а.с.63). Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 09 липня 2021р. у справі № 554/5962/21 (провадження № 1-кс/554/9914/2021) скарга [PERSON] на постанову слідчого про відмову у задоволенні клопотання про застосування заходів безпеки у кримінальному провадженні № 42021172050000001, в порядку ст. 303 КПК України - залишено без задоволення (а.с.64-65). 07 червня 2021 року слідчим Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, [PERSON] була прийнята постанова про відмову у задоволенні заяви [PERSON] від 21.05.2021 про визнання її потерпілою у кримінальному провадженні № 42021172050000001 від 16.03.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України (а.с.66). Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 09 липня 2021р. у справі № 554/5962/21 (провадження № 1-кс/554/10085/2021) скарга [PERSON] на постанову слідчого про відмову у визнанні її потерпілою у кримінальному провадженні № 42021172050000001, в порядку ст. 303 КПК України - залишено без задоволення (а.с.67-68). 29 грудня 2021 року слідчим Першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Полтаві) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, [PERSON] була прийнята постанова про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42021172050000001 від 16.03.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення (а.с.69-70). Листом від 29.12.2021р. № 10163/15-02-1 [PERSON] направлена вищезазначена постанова про закриття кримінального провадження № 42021172050000001 від 16.03.2021 (а.с.71). Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Статтею 1176 Цивільного кодексу України визначено спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме, у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст.ст. 1173, 1174 ЦК України). Згідно зі статтею 1174 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Саме ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як зазначені органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування. Тобто, шкода, завдана зазначеними органами чи (та) особами відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання зазначених рішень незаконними та їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Таким чином, необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є одночасна наявність всіх трьох складових: наявність самої шкоди, протиправність дій цього органу та причинний зв`язок між його діями та такою шкодою. При цьому, відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Саме позивач повинен довести, що протиправні дії чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - безумовним наслідком такої протиправної поведінки. Зазначене узгоджується з правовою позицією висловленою Верховним Судом України у постанові від 25.05.2016 у справі № 6-440цс16, а також з правовою позицією Верховного Суду висловлену у постановах від 11.04.2018 у справі № 554/741/16-ц, від 25.04.2018 у справі №520/3307/16-ц, від 12.03.2019 у справі № 920/715/17. Враховуючи викладене, суд вважає, що позивачкою не надано доказів протиправності дій відповідача, які були б у причинно-наслідкового зв`язку з наслідками у вигляді моральних страждань, що свідчить про недоведеність її позовних вимог, а тому відсутні підстави для задоволення позову. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed