Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-15 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про знесення гаражу, що є об`єктом самочинного будівництва. В позовній заяві посилався на те, що він є співвласником домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Йому належить 19/30 часток домоволодіння. Співвласниками будинку також є [PERSON] , частка якої у праві власності становить 1/6, та [PERSON] , частка якої у праві власності становить 1/5 на підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] . При цьому порядок користування земельною ділянкою визначено актом розподілу земельної ділянки від 03 липня 1996 року. Зусиллями відповідача [PERSON] , що прийняла спадщину, та частково померлого спадкодавця [PERSON] на території земельної ділянки, що закріплена за домоволодінням, самочинно, без будь-яких дозволів та погоджень з співвласниками збудовано гараж літ. «Л», зведення якого порушує права позивача як власника щодо користування нерухомістю (колодязем літ. К), вимоги ДБН, протипожежних норм та інші вимоги законодавства. Відповідач [PERSON] користується гаражем, на прохання щодо знесення гаражу не реагує. Тому позивач просив суд зобов`язати [PERSON] демонтувати самочинно збудований гараж літ. Л, який знаходиться на земельній ділянці домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді Київського районного суду м. Полтави від 07 серпня 2023 року відкрито провадження в даній справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Від сторін заперечення проти розгляду справи в спрощеному позовному провадженні до суду не надходили. Відповідач [PERSON] надала відзив на позов, у якому проти позовних вимог заперечила. Зазначила, що позовні вимоги є безпідставними та надуманими. Відповідач жодного відношення до спорудження гаражу літ. Л не має та не приймала участі в його спорудженні. Виготовлення технічного паспорту на будинок з господарськими спорудами відбувалось без фізичного обстеження всього нерухомого майна. Приміщення, які належать відповідачу, не обстежувалися, в тому числі і гараж. Гараж не є капітальною спорудою, а є лише тимчасовою конструкцією без влаштування фундаменту, яку в 2011 році збудував батько відповідача з метало профілю. Вказана споруда не потребує жодних погоджень від контролюючих органів для її розміщення. Посилання позивача на те, що відповідач порушує його права власника щодо користування колодязем літ. К не відповідають дійсності, оскільки даний колодязь не використовується більше п`яти років і не придатний для використання. Позивачу земельна ділянка, на якій розміщено колодязь в користування не виділялась. Тому зазначеним гаражем літ. Л права позивача не порушуються. З цих підстав відповідач просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Третя особа пояснень по суті спору суду не надала. Будь-які клопотання від сторін та третьої особи не надходили. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позов підтримали в повному обсязі та просили його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечив, в його задоволенні просив відмовити. Відповідач [PERSON] та третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явились. Враховуючи відсутність підстав для відкладення розгляду справи, передбачених ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що в засідання не з`явились. Заслухавши позивача та його представника, представника відповідача, дослідивши докази у справі, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Як встановлено судом, 02 липня 1996 року судовими виконавцями Київського районного суду м. Полтави складено акт розподілу земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] на підставі виконавчого листа 2-188/94 Октябрського райсуду м. Полтави, згідно якого здійснено розподіл земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] між сторонами: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 35-36). Згідно вказаного акту здійснено розподіл земельної ділянки наступним чином: в користування [PERSON] виділено земельну ділянку площею 559 кв.м., що знаходиться в постійному землекористуванні, яка на схемі варіанту розподілу 2 технічної експертизи від 19.01.1994 року зафарбована в жовтий колір; в користування [PERSON] виділено земельну ділянку площею 150 кв.м., що знаходиться в постійному землекористуванні, яка на схемі 2 варіанту розподілу 2 технічної експертизи від 19.01.1994 року зафарбована в зелений колір: двома ділянками в районі вбиральні та сараю 95 кв.м. та в районі її частини будинку 57 кв.м.; в користування [PERSON] виділено земельну ділянку площею 257 кв.м., що знаходиться в постійному землекористуванні, яка на схемі варіанту розподілу 2 технічної експертизи від 19.01.1994 року зафарбована в червоний колір; ділянку площею 70 кв.м., що йде вздовж веранди [PERSON] та прибудови до кухні [PERSON] шириною 3 м. 05 см. і надалі до колодязя вздовж вбиралень до лишків площею 278 кв.м. в кінці саду, ширіною від 0,70 кв.м. до 1 м. 20 см., яка на схемі варіанту 2 технічної експертизи від 19.01.1994 року зафарбовано в сірий колір, залишити в спільному користуванні співвласників [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до договору, посвідченого 27 серпня 2009 року приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Шабалтієнко Т.В., [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняв в дар від батька 19/30 частин житлового будинку з відповідною частиною господарських споруд, що знаходиться у [ADDRESS] . Також на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 12 грудня 2001 року [PERSON] належала 1/6 частина будинку з відповідною частиною господарських споруд, що знаходиться у [ADDRESS] . Відповідно до договору дарування, посвідченого 08 вересня 2009 року приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Шабалтієнко Т.В., [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла в дар від чоловіка зазначену вище 1/6 частину житлового будинку з відповідною частиною господарських споруд, що знаходиться у [ADDRESS] . Як підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 02.05.2023 №330971111, права власності на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] зареєстровані в наступних частках: за [PERSON] на 1/5 частину, за [PERSON] на 1/6 частину, за [PERSON] на 19/30 частин (а.с. 13-15). З долучених до справи доказів вбачається, що між співвласниками склався порядок користування спільним нерухомим майном. Проте, який саме порядок користування склався, які саме господарські споруди та приміщення в користуванні кого із співвласників перебувають, долученими до справи доказами не встановлюється. Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частинами першою-третьою статті 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Підстави та порядок переходу права на земельну ділянку при переході права власності на розташовані на ній житловий будинок, будівлю або споруду визначаються статтею 377 ЦК України та статтею 120 Земельного кодексу України. За змістом вказаних норм до особи, яка придбала об`єкт нерухомого майна, переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій він розміщений, без зміни її цільового призначення, в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта. Відповідно до частини першої статті 88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Як вже встановлено судом, спір з приводу порядку користування між попередніми співвласниками перебував на вирішенні суду, Октябрським районним судом м. Полтави було ухвалено рішення, за яким видано виконавчий лист №2-188/94. Зазначений виконавчий документ перебував на виконанні судових виконавців Київського районного суду м. Полтави. Рішення фактично було виконано, про що складено акт розподілу земельної ділянки від 03 липня 1996 року (а.с. 35-36). Тобто порядок користування земельною ділянкою між співвласниками було встановлено. Вказаний порядок користування земельною ділянкою є обов`язковим для правонаступників співвласників будинку у вказаних правовідносинах власності. Відповідно, в користування позивача [PERSON] перейшла земельна ділянка, що перебувала в користуванні [PERSON] , а саме земельна ділянка площею 559 кв.м. Будь-які докази того, що колодязь К, про перешкоди в користуванні яким заявляє позивач, перебував в його користуванні, позивач до матеріалів справи не надав. Згідно вказаного вище порядку користування земельною ділянкою ділянку площею 70 кв.м., шириною 3 м. 05 см. і надалі до колодязя вздовж вбиралень до лишків площею 278 кв.м. в кінці саду, ширіною від 0,70 кв.м. до 1 м. 20 см., яка на схемі варіанту 2 технічної експертизи від 19.01.1994 року зафарбовано в сірий колір, залишено в спільному користуванні співвласників [PERSON] , [PERSON] . Тобто в користування позивача або попереднього власника належної йому частки земельна ділянка, на якій знаходиться колодязь, не передавалась. На підставі викладеного позивачем не доведено, що побудовою гаражу Л у домоволодінні по [ADDRESS] порушено його право, в тому числі право користування колодязем, позначеним на плані будинковолодіння літ. К. Співвласник, в користування якому передавалось право користування колодязем, з позовними вимогами про усунення перешкод в користуванні належним йому майном не звертався. Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Позивач, звертаючись до суду, зазначив, що гараж Л є об`єктом самочинного будівництва. Проте, за приписами ч. 1 ст. 376 ЦК України зі змісту наведеної норми закону вбачається, що під об`єктом самочинного будівництва законодавцем розуміється нерухоме майно, котре відповідає хоча б одній з таких кваліфікуючих ознак: 1) об`єкт розміщений на земельній ділянці, яка не була відведена під мету будівництва; 2) об`єкт зведений без документа з приводу дозволу на виконання будівельних робіт; 3) об`єкт споруджений без належно затвердженого проекту; 4) наявні істотні порушення будівельних норм і правил. В той же час належними доказами не підтверджується той факт, що спільний гараж є нерухомим майном. Так, в судовому засіданні сам позивач зазначав, що даний гараж не має фундаменту, не є капітальним, а тому легко може бути переміщений, але відповідач відмовляється це зробити. У технічному паспорті на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , виготовленому ТОВ БТІ М станом на 06 липня 2023 року, вказано, що гараж Л має фундамент, споруджений з бетону (а.с. 32-34). В той же час встановлено, що у техніка ТОВ БТІ М була відсутня можливість обстежити приміщення гаражу, оскільки відповідач не була повідомлена про такий огляд, а тому доступ техніку до приміщення гаражу та інших приміщень, що перебувають в її користуванні, не надала. Вказану обставину в судовому засіданні визнали як позивач, так і представник відповідача. На долучених до матеріалах справи фотознімках фундамент під гаражем не вбачається. Тому суд не бере до уваги технічний паспорт, виготовлений ТОВ БТІ М станом на 06 липня 2023 року, а також висновок експерта №49, складений 21 липня 2023 року судовим експертом Федоровим Д.Ф., у якому зазначений технічний паспорт прийнятий в якості вихідних даних. Відповідно до ч.4 ст.376 ЦК України якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ у своїй Постанові №6 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» в пункті 5 також вказував, що відповідно до вимог статті 376 ЦК право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування. Також у вказаному пункті Постанови Пленум ВССУ роз`яснював, що у випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови,\~що вони\~доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 та стаття 391 ЦК). Також, як роз`яснював у вказаній постанові Пленум ВССУ, знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Верховний Суд також неодноразово звертав увагу судів на те, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою, яка передбачена законом, і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Аналогічна позиція викладена Верховним Судом в постановах від 06 березня 2019 року по справі №814/2645/15 (провадження №К/9901/12518/18), по справі №810/5680/15 (провадження №К/9901/14299/18), від 11 червня 2019 року у справі № 2040/5873/18. На підставі викладеного, оскільки позивач не є власником або користувачем земельної ділянки, на якій здійснено будівництво спірного гаражу, ним не надано доказів порушення його права внаслідок спорудження гаражу, суд приходить до висновку, що підстави для захисту такого права відсутні. В задоволенні позову відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач при зверненні з позовом до суду на підставі п. 9 ч. 1 ст. : Закону України про судовий збір» судовий збір не сплатив. Оскільки позивач від сплати судового збору звільнений, у зв`язку з відмовою в задоволенні позову судові витрати необхідно віднести за рахунок держави.

Outcome: dismissed