Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-16 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] звернувся\~до суду\~з позовом\~до [PERSON] \~ про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Посилається на те, що він є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . За вищевказаною адресою зареєстрована та більше трьох років не проживає [PERSON] . Зазначає, що реєстрація відповідача перешкоджає позивачу вільно користуватися та розпоряджатися своєю власністю, зокрема оформити субсидію на оплату житлово-комунальних послуг, та вчиняти правочини щодо нерухомого майна. В зв"язку з вищевикладеним просить визнати [PERSON] , [INFO] такою, що втратила право користування житловим будинком за адресою : [ADDRESS] . Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09 листопада 2023 року справу № 306/2749/23 (провадження № 2/306/864/23) передано на розгляд судді Свалявського районного суду Вінер Е.А. (а.с. 10). \~ \~ \~17\~листопада 2023\~року суддею\~Свалявського районного\~суду Вінер\~Е.А.\~винесено ухвалу\~про відкриття\~провадження у\~справі \~(а.с.\~13). Представник позивача в судове засідання не з"явився, подав до канцелярії суду заяву за вх.№ 410 від 17.01.2024 року про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити (а.с. 17). Відповідач в судове засідання не з"явилася в черговий раз, хоча про час та місце розгляду справи повідомлена своєчасно і належним чином (а.с. 14,16) , заяв про розгляд справи без її участі чи відзиву на позов не надходило. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до слідуючого висновку. Між сторонами існують правовідносини, які повинні регулюватися нормами статті 391 Цивільного Кодексу України. Встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що стверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 350505650 від 16.10.2023 року (а.с. 6). Згідно відповіді в.о. начальника відділу Центру надання адміністративних послуг від 16.11.2023 року громадянка [PERSON] , [INFO] значиться зареєстрована за адресою [ADDRESS] (а.с. 12). Відповідно до Акту № 415 про фактичне проживання (не проживання) особи від 27 жовтня 2023 року складеного комісією з обстеження матеріально-побутових умов встановлення факту фактичного проживання (не проживання) особи на території Свалявської територіальної громади комісією при виконавчому комітеті Свалявської міської ради та за свідченнями сусідів стверджується, що відповідач [PERSON] за адресою [ADDRESS] не проживає більше трьох років (а.с. 8). Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна (будинку) має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. \~ \~\~Згідно ст.47\~Конституції України кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Права власника житлового приміщення також визначені ст. 150 ЖК України, зокрема, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Зі змісту статті 16 ЦК України вбачається, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Згідно з ч.2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки відповідач зареєстрована в житловому будинку, проте в ньому не проживає понад один рік, позивач не може в повній мірі користуватися власним нерухомим майном. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що оскільки відповідач не проживає в житловому будинку понад три роки, а тому позов необхідно задовольнити.

Outcome: approved