Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-16 00:00:00

У листопаді 2023 р. [PERSON] (далі також - [PERSON] , позивач) в особі представника [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі також - [PERSON] , відповідач), у якому просив: стягнути борг за договором позики в розмірі 26 200 грн; три проценти річних від простроченої суми за період з 24.10.2023 по 09.11.2023 в розмірі 36,61 грн; зазначити в рішенні про нарахування трьох процентів річних до моменту виконання рішення. На обґрунтування позову зазначив, що 20.12.2019 [PERSON] взяв у нього в борг 26 200 грн, що еквівалентно 1 100 дол. США, зобов`язавшись повернути борг не пізніше 20 березня, про що у присутності свідків склав розписку.Добровільно кошти він не повернув, а тому позивач звернувся до нього з претензією від 12.10.2023, у якій просив повернути борг упродовж двох днів. Відповідач отримав претензію 26.10.2023, проте на день подання позову кошти не повернув. Вимоги щодо стягнення трьох процентів річних та їх нарахування і нарахування інфляційних втрат до моменту виконання рішення позивач мотивував посиланням на норми статті 625 ЦК України та частини 10 статті 265 ЦПК України. Ухвалою від 28.11.2023 суд відкрив провадження у справі та призначив справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження в судове засідання 20.12.2023. 08.12.2023 від представника позивача [PERSON] надійшла заява про забезпечення її участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції, яка ухвалою суді від 11.12.2023 була залишена без задоволення, а явка позивача/його представника визнана обов`язковою. В судове засідання 20.12.2023 відповідач не з`явився, телефоном просив відкласти розгляд справи, у зв`язку з чим суд дослідив наданий представником позивача оригінал розписки та відклав розгляд справи на 17.01.2024. В судовому засіданні 17.01.2024 представник позивача [PERSON] (брала участь в режимі відеоконференції) позовні вимоги підтримала пославшись на наведені у позовній заяві обставини та обґрунтування. Відповідача [PERSON] було належним чином повідомлено про розгляд справи, проте в судове засідання він повторно не з`явився, правом на подання відзиву не скористався, а тому суд вирішує справу за наявними матеріалами за його відсутності відповідно до положень частини восьмої статті 178, частини першої статті 223 ЦПК України. Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у позовній заяві, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. 20.12.2019 [PERSON] позичив у [PERSON] грошові кошти в сумі 26 200 грн, зобов`язавши сь повернути борг не пізніше 20 березня. Вказана обставина підтверджується письмовим доказом - власноручною розпискою [PERSON] від 20.12.2019, оригінал якої досліджувався в судовому засіданні. У статті 1046 ЦК України наведено визначення договору позики як договору, за яким одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно статті 1047 цього Кодексу договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За приписами частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцеві вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (частина третя статті 1049 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Питання щодо підтвердження виконання зобов`язання врегульоване статтею 545 ЦК України, якою передбачено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Отже за положеннями наведених правових норм договір позики за своїми ознаками є реальним договором, тобто договором, для укладення якого необхідним є передання предмету позики, а позикові відносини зумовлені характером обов`язку боржника повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України дає підстави для висновку, що розписка про отримання у борг грошових коштів по своїй суті є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, чим підтверджує його укладення, умови договору та засвідчує отримання від кредитора певної грошової суми. Зі змісту виданої відповідачем розписки вбачається, що у ній наявні відомості про отримання ним від позивача грошових коштів у позику та умова про їх повернення, а відтак вказана розписка є доказом виникнення між сторонами позикових зобов`язань. 12.10.2023 позивач надіслав відповідачу претензію з вимогою повернути кошти упродовж двох днів з моменту її отримання. Вказану претензію відповідач отримав 24.10.2023, проте станом на дату розгляду справи борг не повернув, що підтверджується наявністю у позивача оригіналу розписки, на якійнемає будь-яких написів, які б свідчили про часткове чи повне виконання позичальником позикових зобов`язань. За загальними правилами, встановленими статтями 526, 530, 611, 629 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу та у встановлений строк, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, а договір є обов`язковим для виконання сторонами. Наслідки порушення позикових зобов`язань визначені нормою статті 1050 ЦК України, якою передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом цієї норми боржникне звільняється від відповідальності неможливість виконання ним грошового зобов`язання та у разі його прострочення на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як роз`яснив Верховний Суд, інфляційні втрати на суму боргу та три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Три проценти річних розраховуються по формулі: сума боргу х 3 х кількість днів прострочення платежу/365/100. За період з 24.10.2023 по 09.11.2023(визначену позивачем дату) прострочення виконання грошового зобов`язання за договором позики склало 17 днів, а тому є обґрунтованою вимога про стягнення трьох процентів річних в сумі 36,61 грн (26200х3х17/365/100). Підсумовуючи викладене, суд визнає обґрунтованими та доведеними вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення основного боргу за договором позики в розмірі 26 200 грн та трьох процентів річнихв розмірі 36,61грн. Вирішуючи вимогу позову про нарахування на суму боргу трьох процентів річних до моменту виконання рішення, суд виходить з положень частини десятої статті 265 ЦПК України, якою передбачено право суду, який приймає рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Суд задовольнив вимогу позивача про стягнення трьох процентів річних за визначений ним попередній період, а тому немає жодних перешкод для зазначення у рішенні суду про їх нарахування до моменту виконання рішення. З огляду на результат розгляду справи суд відповідно до вимог статті 141 ЦПК України покладає на відповідача сплачений позивачем судовий збір в сумі 1 073,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved