Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до Першої Мукачівської державної нотаріальної контори, Другої Мукачівської державної нотаріальної контори та ТОВ НВП «Сіненергія» про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом зняття заборони. Позов мотивований тим, що [PERSON] є власником нежилого приміщення загальною площею 217,30 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно [PERSON] накладено два арешти, а саме: реєстраційний номер обтяження 3821664, зареєстровано 03.10.2006 року Мукачівською державною нотаріальною конторою, де підставою обтяження зазначено: ухвала Арбітражного Суду Закарпатської області 6/168 від 27.08.2000 року. Крім цього зазначено, що арешт накладено цілий будинок [ADDRESS] , а власником зазначено ВКФ «Світлана»; реєстраційний номер обтяження 3913275, зареєстрований 19.10.2006 року Мукачівською районною державною нотаріальною конторою, де підставою обтяження зазначено повідомлення б/н від 23.09.2002 року Мукачівського районного відділу державної виконавчої служби. Також, вказано, що власником є Науково-виробниче підприємство «Сіненергія». Дані арешти порушую права позивача, як власника нерухомого майна. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, її представник [PERSON] подав до суду клопотання про розгляд справи без їхньої участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити. Також представник позивача [PERSON] подав до суду клопотання про уточнення позовних вимог. Представник Першої мукачівської державної нотаріальної контори державний нотаріус Плеша А.М. подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі, задоволення позовних вимог залишає на розсуд суду. Представник НВП «Сіненергія» - Федорович Д.О. подав до суду клопотання про розгляд справи без участі їхнього представника, за наявними у справі документами. Представник Другої мукачівської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. \~ \~ \~ \~Вивчивши заяву з доданими до неї доказами та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч.1\~ст.3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 16 ЦК України\~визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Крім цього, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно ст.81 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.1\~ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до\~ст.41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. В силу ст.ст.317,\~319,\~321 ЦК України\~власникові належать право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Також, як передбачено\~ст.391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Судом встановлено, що із Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №13949102 від 20.03.2007 року вбачається, що нежиле приміщення за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] , підстава виникнення права власності договір купівлі-продажу приміщення, посвідчений Мукачівською ДНК від 08.07.2000 року, реєстровий №І-2797 (а.с. 7). Із інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження на нерухоме майно щодо об`єкта нерухомого майна №324744308 вбачається, що на домоволодіння за адресою [ADDRESS] накладено наступні арешти: реєстраційний номер обтяження: 3821664, підстава обтяження: ухвала від 27.08.2000 року Арбітражного суду Закарпатської області та реєстраційний номер обтяження: 3913275, підстава обтяження: повідомлення, б/н, 23.09.2002 Мукачівський районний відділ державної виконавчої служби, власник: ТОВ «Сіненергія» (а.с. 8-10). Згідно відповіді Господарського суду Закарпатської області №01-26/3/23 від 24.09.2023 року надати копію ухвали Арбітражного суду Закарпатської області від 27.08.2000 №6/188 не є можливим у зв`язку із закінченням строку зберігання матеріалів справи та їх знищенням (а.с. 15). Відповідно до постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 23.09.2002 року державним виконавцем Мукачівського районунного відділу державної виконавчої служби Мукачівського району при примусовому виконанні ухвали Господарського суду Закарпатської області виданої 08.08.2002 року Господарським судом Закарпатської області накладено арешт на все майно, що належить НВП «Сіненергія», [ADDRESS] та заборонено підприємству «Сіненергія» здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить НВП «Сіненергія». Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до положень статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. У разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем або приватним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження». За відсутності підстав вважати, що арешт на квартиру накладено в межах виконавчого провадження, стороною якого була позивачка, справа має розглядатися в порядку позовного провадження. Законом України «Про виконавче провадження» не врегульовано питання зняття арешту поза межами виконавчого провадження, що знищене через закінчення строку його зберігання. Водночас відмова в задоволенні позову унеможливила б подальше здійснення позивачкою права вільно володіти своїм майном. Наявність протягом тривалого часу (понад 15 років) нескасованого арешту на майно позивачки, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку зацікавлених осіб, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном. Суд наголошує, що застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинне призводити до порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом. Відповідно до ст.59\~Закону України\~«Про виконавче\~провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Згідно абз.4 п.9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справа про зняття арешту з майна» №5 від 03.06.2016 року заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає цивільну справу (частина третя\~статті 154 ЦПК). При цьому із заявою про скасування заходів забезпечення позову (накладення арешту на майно або грошові кошти) може звернутись лише особа, щодо якої такі заходи забезпечення позову вжито, тобто сторона у справі чи третя особа, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору (частина четверта\~статті 154 ЦПК). Інша особа, яка вважає, що майно, на яке було накладено арешт у порядку забезпечення позову, належить їй, а не стороні у справі, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (стаття 59 Закону про виконавче провадження). Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» №5 від 03.06.2016 року позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що неналежить боржнику (речове право на чуже майно). Позови на захист майнових прав малолітніх та неповнолітніх дітей боржника (засудженого) можуть бути пред`явлені їхніми законними представниками, а у випадках, встановлених законом, органами та особами, яким надано право захищати права, свободи чи інтереси інших осіб (статті 3, 45 ЦПК). Враховуючи вищевикладене та надаючи оцінку, як зібраними у справі доказами в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, суд дійшов до висновку, що право позивача [PERSON] як власника, порушено, оскільки така позбавлена можливості вільно володіти, користування та розпоряджатися майном, а тому позовні вимоги представника позивача є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Outcome: approved