Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-09 00:00:00

Позивач [PERSON] , через свого представника - адвоката Дейнеку Володимира Миколайовича звернувся в суд з позовом до Білецької громади Тернопільського району Тернопільської області, третя особа Тернопільська районна державна нотаріальна контора західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в якому просить визнати за ним право власності на нерухоме майно, а саме домоволодіння, яке складається із: житлового будинку літ. «А», рік забудови - 1991, загальною площею - 201,4 кв. м., житлова площа - 112 кв. м.; цокольний поверх літ «Ц.п. (А)», рік забудови 1991, загальною площею - 47.1 кв.м.- господарська будівля літ. «Б», рік забудови - 1990, загальною площею - 61.6 кв.м.; цокольний поверх літ. «Ц.п.(Б)», рік забудови 1990, загальною площею - 61.6 кв. м.; сходи бетонні літ. «61», рік забудови - 1990, загальною площею - \~ \~ \~ \~4,2 кв.м.; балкон залізобетонний літ. «б2», рік забудови - 1990, загальною площею -10, 6 кв. м.; гараж літ. «В», рік забудови 1991, загальною площею - 60,9 кв. м.; вольєр літ. «Г», рік забудови - 2014, загальною площею - 5,3 кв. м.; вбиральня літ. «Д», рік забудови - 1990, загальною площею - 0,9 кв. м.; погріб літ. «Е», рік забудови - 1989, загальною площею - 21,2 кв. м.; ворота літ. «1», рік забудови - 2019, загальною площею - 9 кв. м.; хвіртка літ. «2», рік забудови - 2019, загальною площею - 1.8 кв. м.; огорожа літ. «3», рік забудови - 2019, загальною площею - 134, 4 кв. м.; септик літ. «4», рік забудови - 1991, загальною площею - 1,8 кв. м.; вимощення бетонне літ. «І», рік забудови - 1991, загальною площею - 31, 2 кв. м.; вимощення бруківка літ. «II», рік забудови 2000, загальною площею 80,6 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом, після смерті дружини [PERSON] , померлої [INFO] . В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що є спадкоємцем за законом, після померлої дружини [PERSON] . Окрім нього, спадкоємцями першої черги за законом стали також діти спадкодавця [PERSON] та [PERSON] , які подали нотаріусу заяви про відмову від прийняття спадщини. В подальшому, звернувшись до нотаріуса, через свого представника, з метою оформлення спадкових прав, позивач отримав відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів та державної реєстрації права власності на вказане спадкове майно за спадкодавцем. У зв`язку із цим, позивач просить суд позов задовольнити. Ухвалою судді від 04.07.2023 відкрито провадження у цивільній справі №607/11730/23. Постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Протокольною ухвалою судді без видалення суду до нарадчої кімнати у судовому засіданні, яке відбулося 02.10.2023 постановлено закрити підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті, що відображено в протоколі судового засідання. В судовому засіданні представник позивача адвокат Дейнека В.М. позовні вимоги підтримав з підстав зазначених у позові. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, попередньо подавши суду заяву про розгляд справи у відсутності представника, щодо задоволення позовних вимог не заперечує. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, подавши попередньо суду заяву про розгляд справи у відсутності представника. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. З приписів ч. 1 ст. 5 ЦПК України вбачається, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Так, в судовому порядку встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 16.01.2014 Плотицькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області. Заповіту померла за життя не склала. Після її смерті відкрилася спадщина за законом. Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] стали: чоловік - [PERSON] , сини: [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] є чоловіком померлої [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серія [NUMBER] виданим 18.10.1986 Чистилівською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області. Після смерті [PERSON] у справах Тернопільської районної державної нотаріальної контори заведена спадкова справа № 140/2014. Як вбачається із копії спадкової справи №140/2014 заведеної державним нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори до майна померлої [INFO] [PERSON] , наданої на запит суду, вбачається, що спадкова справа заведена за заявою сина померлої - [PERSON] про відмову від прийняття спадщини за законом за №414 від 21 березня 2014 року. 21 березня 2014 року за №420 до Тернопільської районної державної нотаріальної контори надійшла заява від сина померлої - [PERSON] про відмову від прийняття спадщини за законом. Іншим спадкоємцем, який прийняв спадщину за фактом спільної реєстрацій разом з померлою на день смерті, є чоловік померлої - [PERSON] . Інші спадкоємці не зверталися. Таким чином, спадщину після смерті [PERSON] позивач прийняв, оскільки постійно проживав із спадкодавцем на момент смерті останньої, що підтверджується довідкою №143 виданою 29.02.2016 Плотицькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області. Однак, отримати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті дружини [PERSON] позивач не може, через відсутність правовстановлюючого документа та державної реєстрації будинку [ADDRESS] , у зв`язку із чим постановою державного нотаріуса Тернопільської районної державної нотаріальної контори від 17.01.2023 за №32/02-31 йому відмовлено у вчиненні нотаріальної дії. Згідно інформаційної довідки, виданої Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації від 06.10.2022 р. за № 698, станом на 01.01.2013 р. державна реєстрація права власності на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами по [ADDRESS] в бюро не проведена. Також, згідно інформаційної довідки про технічний стан нерухомого майна, виданої Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації 06.10.2022 р. за №699, вищевказаний житловий будинок належить [PERSON] . Крім того, згідно довідки №322 виданої 11.10.2023 Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації, на час проведення технічної інвентаризації 03.10.2022 житловий будинок з цокольним поверхом літ. «А» загальною площею 201,4 кв.м., житловою площею 112,0 кв.м., господарська будівля з цокольним поверхом літ. «Б», гараж літ. «В», вольєр літ. «Г», вбиральня літ. «Д», погріб літ. «Е», огорожа «1-3», септик «4», вимощення «І,II» по [ADDRESS] по обліку бюро належить [PERSON] . За матеріалами бюро станом на 01.01.2013 державна реєстрація права власності на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами по [ADDRESS] в бюро не проведена. Відповідно до довідки №722 виданої 05.10.2022 Білецькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, будинковолодіння, яке знаходиться в [ADDRESS] , станом на 01.07.1990 рахувалося за [PERSON] . Станом на 01.07.1990 робітничий двір. 03.10.2022 Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації на замовлення [PERSON] було виготовлено технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Відповідно до експлікації приміщень житлового будинку, загальна площа житлового будинку під літ. «А» становить 201,4 кв.м., житлова 112,0 кв.м. Згідно роз`яснень Пленуму Верховного суду України, котрі викладено у Постанові №20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», до правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. У 1960 році питання набуття права власності на житлові будинки регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» і прийнятою відповідно до нього постановою Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», які визначали умови та правові наслідки будівництва. Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31.01.1966 (втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 №56) передбачала реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. З 12.05.1985 порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР (далі - Держкомстат СРСР) № 5-24/26, а з 25.05.1990 - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР № 69. Відтак, до компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Згідно зі змістом Вказівок № 112/5 і 69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працювали в колгоспі, але не були членами колгоспу, належали до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. Суспільна група робітничий двір існувала до 15.04.1991, тобто, до прийняття постанови Верховної Ради Української PCP "Про введення в дію Закону Української PCP "Про власність", якою було введено в дію Закон України «Про власність». Так, у відповідності до положень чинного на той час ЦК Української PCP 1963 року виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Крім того, згідно з п. 3.2. Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001року № 127, індивідуальні (садибні) будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 05.08.1992 року, не належать до самочинного будівництва. Вищенаведені обставини у своїй сукупності дають підстави стверджувати, що спірне нерухоме майно побудовано відповідно до діючого на час його будівництва законодавства та належним чином зареєстровано органом місцевого самоврядування - у погосподарських книгах. Ця позиція повністю відповідає практиці Верховного Суду України. Так, постановою Верховного Суду України від 15.01.2014 у справі № 6-145цс13 сформована єдина правова позиція по даній категорії справ. Відповідно до Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики від 09.06.1998 №121, обов`язок власників забезпечити державну реєстрацію прав власності на всі без винятку об`єкти нерухомості введено лише з 29.06.1998 - дня набрання чинності Інструкції. Як зазначено у в п.3.3 листу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», за змістом п.62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української PCP підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Як зазначено вище, відповідно до довідки №722 виданої 05.10.2022 Білецькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, будинковолодіння, яке знаходиться в [ADDRESS] , станом на 01.07.1990 рахувалося за [PERSON] . Станом на 01.07.1990 робітничий двір. Оскільки спірне майно споруджене за час перебування у шлюбі, то згідно з ч.1 ст.22 Кодексу шлюб та сім`ю УРСР 1969 року майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Відповідно до ч.1 ст.28 даного кодексу в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Таким чином, виходячи із правових норм, які діяли на момент виникнення права власності на спірне будинковолодіння, воно є майном, набутим подружжям за час шлюбу, належало [PERSON] та [PERSON] в рівних частках - по 1/2 частині кожному. Таким чином, після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається, зокрема із 1/2 частки будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] . З роз`яснень, наданих Постановою Пленуму Верхового суду України за № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» вбачається, що особа яка не має змоги реалізувати своє право на отримання свідоцтва про право на спадщину у нотаріальному порядку набуває право на звернення до суду у порядку позовного провадження із вимогами щодо визнання права на спадщину. Відповідно до ст.ст. 1216-1219 Цивільного Кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є спадкоємцем першої черги спадкового майна, відмови від прийняття спадщини не заявляв, а звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. За ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. З цих підстав, Суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення частково, оскільки як було встановлено в судовому засіданні та підтверджено дослідженими в судовому засіданні доказами, спірне майно було набуте подружжям за час шлюбу та відповідно до вимог ч.1 ст.22 Кодексу шлюб та сім`ю УРСР 1969 року є спільною сумісною власністю подружжя. Тому, спадкодавцю на час смерті належала 1/2 частку будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , натомість інша 1/2 частки вказаного будинковолодіння на праві спільної сумісної власності належить позивачу, тому не може бути ним успадкована. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвічує його право власності. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, а також те, що через відсутність державної реєстрації права власності та правовстановлюючих документів на житловий будинок, позивач не може реалізувати своїх спадкових прав, а тому його право підлягає судовому захисту, а позов до частково задоволення, шляхом визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частку житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті дружини [PERSON] , яка померла [INFO] .

Outcome: partial