Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-08 00:00:00

У жовтні місяці 2023 року позивач звернулася до суду із вказаним позовом, у якому після уточнень просить визнати за нею право власності на будинок літ. А-1, загальною площею 79,4 кв.м, житловою площею 52,4 кв.м, допоміжною площею 27,0 кв.м з господарськими будівлями і спорудами: літера Б літня кухня, літера В сарай, І водоколонка, № 1,2 огорожа, ворота. В обґрунтування позову позивач зазначила, що вона проживає в будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , разом з дітьми, яких вона зареєструвала у вказаному будинку у різні роки: 28.09.1998 року - [PERSON] , [INFO] ; 08.06.2004 року - [PERSON] , [INFO] ; 05.09.2005 року - [PERSON] , [INFO] . 01.06.2012 року - [PERSON] , [INFO] . За даними погосподарської книги Трифонівського старостинського округу саме вона є головою домогосподарства, розташованого за адресою [ADDRESS] . На сьогоднішній день вона добросовісно і відкрито володіє вказаним будинком більше 30 років. Вона постійно сплачує комунальні послуги за цією адресою, веде господарство, сплачує податки за користування земельною ділянкою під будинком, ремонтує його та підтримує у належному технічному стані, провела вентиляцію, водопостачання, каналізацію та водовідведення, електропостачання. Мешкала та мешкає у ньому до цього часу, іншого житла у неї немає. У будинку немає нi iнших господарів, ні власника, крiм неї. Позивачка проживає, відкрито володіє та добросовісно користуюся будинком з 1993 року, коли почала працювати у колгоспі ВК «Сільська родина». Будинок був необжитим, так як тільки його побудували. Були наявнi тiльки голі стіни, земляна підлога. Голова колгоспу, повідомив їй, що вона може у нього заселитися, постійно проживати, та стати його офіційним власником. Позивачка провела капітальний ремонт у приміщеннях будинку, замінила рами вікон, встановила огорожу, замінила ворота. Всі свої зароблені кошти вона витрачала на відновлення до належного для проживання її сім`ї стану її домоволодіння. 27.10.2010 року на її замовлення на будинок був встановлений закритий комплекс для електролічильника на зовнішній стіні будинку. З 1993 року позивачка сплачує за комунальні послуги. Розрахункова книжка за послуги водопостачання виписана на її ім`я. Вона є споживачем за особовим рахунком № [NUMBER] за договором з енергопостачальною організацією, що видно із квитанцій за 2018, 2023, 2019, 2015, 2016, 2014, 2011, 2010, 2013, 2012 роки. З метою підтвердження технічних характеристик будинку нею було замовлено виготовлення технічного паспорту на нього. У зв`язку з військовою агресією росії в березні 2022 року під час окупації с. Трифонівка Бериславського району Херсонської області військовими підрозділами збройних сил та інших військових формувань російської федерації було пошкоджено вказаний будинок. При поданні заяви про пошкодження майна до Великоолександрівської селищної військової адміністрації їй було повідомлено про те, що вона не зможе отримати компенсацію за пошкоджене майно, тому, що у неї відсутні документи, що підтверджують її право власності на вказаний будинок. Однак вона не може оформити на себе право власності на вказаний будинок, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів та належного власника. Вiдповiдно до довідки КП «ХБТІ» ХОР № 133/5 від 09.08.2023 - інформацію щодо об`єкта нерухомого майна, розташованого адресою: [ADDRESS] неможливо надати так як інвентарна справа на даний час відсутня. За час володіння позивачка навіть і гадки не мала про відсутність у неї підстав для набуття права власності на будинок. Вона неодноразово зверталася, до Трифонівської сільської ради з клопотанням, про те щоб визнали за нею право власності на дане домоволодіння, оскільки вона понад 30 років безперервно користується даним нерухомим майном. Проте Трифонівська сільська рада їй вiдмовляла, мотивуючи свою відмову тим, що якщо вона має намір володіти, користуватися та розпоряджатися вказаним нерухомим майном, їй необхідно звернутися до суду із позовною заявою про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. Відзив на позов не поданий. На судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала частково, зазначивши, що вона просить визнати за нею право власності на вказаний будинок не за набувальною давністю, а в порядку статі 392 ЦК України, оскільки саме вона є фактичним власником вказаного домоволодіння, але не може підтвердити своє право власності на сьогодні з тих підстав, що на момент набуття нею такого права власності не було передбачено державної реєстрації нерухомого майна, право власності на яке фіксувалося в погосподарській книзі шляхом визначення голови домогосподарства. На судове засідання представник відповідача не з`явився, надав заяву в якій просить розглянути справу за його відсутності, при вирішенні спору поклався на розсуду суду. Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Відповідно до технічного паспорта виготовленого ТОВ «Макспроект» встановлено, що за адресою: [ADDRESS] , розташоване домоволодіння 1972 року будівництва, яке складається з житлового будинку літ. А-1, загальною площею 79,4 кв.м, житловою площею 52,4 кв.м, літньої кухні літ. Б, сараю літ. В, водо колонки І, огорожі і воріт № 1, 2. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 24 жовтня 2023 року та листа КП «ХБТІ» Херсонської обласної ради від 09 серпня 2023 року № 133/5 вказаний будинок у відповідних реєстрах не значиться. Відповідно до витягу № 4657 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 18 серпня 2023 року в будинку за адресою: [ADDRESS] було зареєстровано: з 28.09.1998 року - [PERSON] , [INFO] ; 08.06.2004 року - [PERSON] , [INFO] ; 05.09.2005 року - [PERSON] , [INFO] . 01.06.2012 року - [PERSON] , [INFO] . Також факт реєстрації за вказаною адресою позивачки з 10 червня 1993 року підтверджується Довідкою про реєстрацію місця проживання від 27 грудня 2019 року № 416. Відповідно до довідок Великоолександрівської селищної військової адміністрації Бериславського району Херсонської області від 18 серпня 2023 року за №№ 1093, 1085 позивачка [PERSON] відповідно до даних по господарської книги Трифонівського старостинського округу є головою домогосподарства, розташованого за адресою: [ADDRESS] , в якому вона з 1993 року по теперішній час постійно проживає, добросовісно та відкрито володіє ним. Відповідно до розрахункової книжки № [NUMBER] , квитанцій та рахунків за період з 2011 року по теперішній час вбачається, що комунальні послуги отримані за адресою: [ADDRESS] оплачувала позивачка. Відповідно до висновку про вартість від 11 вересня 2023 року вбачається, що ринкова вартість будинку за адресою: [ADDRESS] становить 100560 грн. Відповідності до статті 16\~ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права, одним із способів захисту цивільного права та інтересу може бути визнання права. Відповідно до частини третьої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції від 01 липня 2004 року), права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. За частиною четвертою статті 3 зазначеного Закону, права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року, і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу\~від 13\~грудня 1995\~року №\~56; Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року №7/5 і зареєстрованим у Міністерства юстиції України від 18 лютого 2002 року за №157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте, виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Закону України\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень» від 1 липня 2004 року. Таким чином, за змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. В листі від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ звертає увагу судів на наступне: За змістом пункту 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про\~порядок вчинення\~нотаріальних дій\~виконавчими комітетами\~міських,\~селищних,\~сільських Рад\~депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Відповідності до статті 328\~ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Відповідно до статті 392\~ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Як роз`яснено у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних прав про спадкування», якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає статя 392 ЦК України, відповідно якої позов про визнання права власності може бути пред`явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до частин першої та\~другої статті\~321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Таким чином, системний аналіз наведених положень закону та наданих судами вищих інстанцій роз`яснень дозволяє дійти висновку, що право особи, яка володіє нерухомим майном, втім не може підтвердити своє право власності на нього перед третіми особами, може бути захищене шляхом визнання на нею такого права в судовому порядку. Аналізуючи фактичні обставини справи, а також положення діючого на момент набуття позивачем права на спірний будинок, суд дійшов висновку про належність на праві власності позивачу вказаного житлового будинку, оскільки його було набуто у встановленому законом порядку та не вбачається підстав для припинення такого права на моменту розгляду справи. Підставою звернення позивача до суду є неможливість доведення перед компетентним органом, в даному випадку Великоолександрівською селищною військовою адміністрацією, свого права власності на вказаний будинок з метою отримання грошової компенсації за його часткове пошкодження внаслідок військової агресії росії в березні 2022 року. Зважаючи на такі обставини, а також позицію представника Великоолександрівської селищної військової адміністрації, який при вирішенні спору поклався на розсуд суду, слід констатувати не визнання вказаною адміністрацією права власності позивача на вказаний будинок. Такі висновки суду також ґрунтуються на положеннях статті 2 Закону України «Про компенсацію за пошкодження та знищення окремих категорій об`єктів нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, та Державний реєстр майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України», відповідно до якої отримувачами компенсації за пошкоджені/знищені об`єкти нерухомого майна є власники пошкоджених/знищених об`єктів нерухомого майна. Порядком надання компенсації для відновлення окремих категорій об`єктів нерухомого майна, пошкоджених внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією російської федерації, з використанням електронної публічної послуги "є Відновлення", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 квітня 2023 р. № 381, передбачено, що для отримання компенсації необхідно переконатися, що пошкоджений об`єкт внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно або у разі відсутності такого запису провести його реєстрацію. Таким чином, зважаючи на те, що суд встановив належність на праві власності спірного нерухомого майна на праві власності позивачці, але таке її право не визнається відповідачем, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання права власності за позивачкою в судовому порядку, а отже позов підлягає задоволенню. Обраний позивачем спосіб захисту невизнаного права відповідає вимогам закону та змісту правовідносин. Ухвалюючи рішення, суд врахував, що при такому вирішенні спору буде досягнуто справедливий баланс інтересів як позивача, який на законних підставах володіє належним йому нерухомими майном, проте не може це право підвередити перед третіми особами, а отже реалізувати свої пов`язані із цим похідні права, так і відповідача, який не визнаючи права позивача на вказане майно діяв відповідно до чинного законодавства. Відповідно до частини першої,\~пункту 1\~частини другої\~та частини\~третьої статті\~141\~ЦПК України судові витрати у виді сплаченого позивачем судового збору суд покладає на позивача, враховуючи при цьому, що право останнього не було невизнане неправомірними діями або бездіяльністю відповідача, вирішення вимоги позову не віднесено до його компетенції, відповідачем позовні вимоги не заперечувалися з приводу підстав та предмету позову.

Outcome: approved