Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-22 00:00:00

До Ленінського районного суду міста Полтави надійшов позов [PERSON] , за підписом представник позивача адвоката Калашнікової Марини Олександрівни, до [PERSON] , в якому заявлені вимог: - розірвати шлюб, який було зареєстровано 25.09.2010, оформлений відділом реєстрації шлюбів та народжень Луганського міського управління юстиції, актовий запис № 59 (повторно свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 09.08.2023, видане Малинівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)); - стягнути щомісячно з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , в розмірі частини усіх його видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з моменту звернення до суду та до досягнення дітьми повноліття. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що 25 вересня 2010 року між позивачем та відповідачем був укладений шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації шлюбів та народжень Луганського міського управління юстиції, про що складено актовий запис № 59. Сторони мають спільних дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . На протязі останніх місяців сімейне життя між сторонами поступово погіршилося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Позивач та відповідач мають протилежні погляди на шлюб, сім`ю, нормальна атмосфера в сім`ї перестала існувати. Сторони неодноразово намагалися говорити один з одним про особисті сімейні проблеми, спокійно вирішувати їх, та ніяких результатів це не дало. За наведених обставин шлюб між сторонами носить лише формальний характер, примирення з відповідачем та збереження сім`ї є неможливим, сім`я фактично розпалась. Після запровадження воєнного стану в Україні, позивач разом з дітьми виїхала та проживає за кордоном, отримала тимчасовий захист у Німеччині, таким чином зараз діти перебувають разом з матір`ю у безпечних умовах. Між позивачем та відповідачем не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання дітей. Відповідач з 08.02.2017 зареєстрований у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, як фізична особа підприємець, основний напрямок діяльності: КВЕД-2010: Клас 62.01 «Комп`ютерне програмування», а тому позивач переконана, що останній має можливість сплачувати кошти на утримання спільних дітей. Ухвалою від 15.09.2023 позовну заяву залишено без руху, надано строк для усунення недоліків. Представником позивача на виконання вимог ухвали від 15.09.2023 до суду 25.09.2023 подано заяву про усунення недоліків. Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 12.10.2023 прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 26.10.2023 року на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому він зазначає про незгоду із заявленими вимогами та вважає позовну заяву такою, що не підлягає задоволенню у певній частині з наступних підстав. Вказав, що дійсно з 25.09.2010 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з позивачем, вони є батьками трьох дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Жодних підстав для розірвання шлюбу не бачить, вважає таку поведінку та намір дружини розірвати родину із трьома дітьми суперечливими у цей складний час такою, що суперечить інтересам позивача та дітей. Всі інші обставини, які наводить позивач в позовній заяві е можуть бути ним визнані , вважає їх безпідставними та перекрученими і повністю не погоджується із правовою оцінкою обставин, які наведені в позовній заяві, окрім часткового розуміння позиції щодо заяви про стягнення аліментів. Позивач звернувшись із позовом про розірвання шлюбу безвідповідально та необдумано проявила свою односторонню волю і абсолютно знехтувала інтересам дітей. Приведені доводи позивача є явно перебільшені та такими, що не відповідають дійсності, адже весь час після реєстрації шлюбу та народження дітей він повністю утримував позивача, виконував частину хатньої роботи, допомагав у догляді за дітьми, ставився до дружини виключно на засадах любові, взаємоповаги, гармонії та рівноправства сімейних цінностей. Переконаний, що таке рішення вона прийняла під впливом зовнішніх психологічних факторів, таких як війна та збройна агресія Російської Федерації в Україні. З березня 2022 року дбає та піклується про сім`ю, маючи право в умовах воєнного стану на виїзд за кордон, кожного другого місяця тривалістю на місяць навідує сім`ю за кордоном, завжди надає допомогу у ведені спільного господарства, займається розвитком та вихованням, готовий забезпечити матеріальні видатки сім`ї, за допомогою інтернет-зв`язку спілкується з дітьми кожного дня, допомагає з навчанням в школі, цікавиться їхніми здобутками та потребами у навчанні, побуті, дорослішанні, надає поради, розважає. Саме тому заперечує проти розірвання шлюбу. Щодо стягнення аліментів зазначив, що частково заперечує, оскільки має неповнолітнього сина [PERSON] від першого шлюбу на утримання якого сплачує у більшому ніж передбачено рішенням суду розмірі, щомісячно у твердій грошовій сумі з урахуванням індексації 8000 грн. Оскільки заперечує проти розірвання шлюбу і має намір зберегти сім`ю та продовжувати забезпечувати сім`ю вимоги про стягнення аліментів вважає безпідставними та недоручними та такими, що не підлягають задоволенню. Просив відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі. 19.01.2024 позивач [PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій вказала, що шлюбні відносини з відповідачем припинені у січні 2023 року. З цього часу вони не проживають разом, спільне господарство та спільний бюджет не ведуть. На теперішній час вона з дітьми мешкає окремо , як подружжя вже давно не проживають разом, підтримують спілкування виключно через дітей, вона ніколи не перешкоджала батьку виховувати та бачитись з дітьми. Твердження відповідача про те, що вони підтримують шлюбні стосунки не відповідають дійсності, оскільки коли він приїздить до дітей, вони не мешкають разом в одному приміщенні, він проживає в окремій квартирі куди до нього приходять діти. Вказала, що категорично заперечує проти надання часу для примирення, оскільки це суперечить її інтересам та має істотне значення. Просила позовну заву задовольнити, не надавати часу для примирення. 22.01.2024 року представник позивача адвокат Калашнікова М.О. надала заяву про уточнення позовних вимог в якій просила стягувати щомісячно з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання неповнолітніх дітей, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] в розмірі 3500 (три тисячі п`ятсот) гривень 00 коп. на кожну дитину щомісячно, з індексацією відповідно до закону, з моменту звернення до суду з позовом та до досягнення дітьми повноліття. У судове засідання з`явилися представник позивача адвокат Калашнікова М.О. в режимі відеоконференцзв`язку та відповідача [PERSON] . Позивач в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового розгляду була повідомлена належним чином. В судовому засіданні представник позивача адвокат Калашнікова М.О. просив\~слухати справу\~за відсутності позивача, так як остання перебуває за межами України. Позовні вимоги [PERSON] підтримує в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві та заяві про уточнення позовних вимог. З урахуванням позиції позивача заперечувала проти клопотання про надання сторонам часу на примирення. В судовому\~засіданні відповідач [PERSON] заперечував проти задоволення позову в частині розірвання шлюбу наполягав на тому, що має намір зберегти сім`ю та просив надати час на примирення строком 6 місяців. Уточнені позовні вимоги в частині стягнення аліментів у розмірі 3500,00 грн. на кожну дитину щомісячно визнав в повному обсязі та не заперечував проти їх задоволення. Зазначив, що розмір аліментів у твердій грошовій сумі погоджено сторонами та просив не враховувати заперечення проти позову викладені у відзиві в частині стягнення аліментів, так як вони були надані з урахуванням первісних вимог про стягнення аліментів у часті від доходу. Суд, вислухавши представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні їм правовідносини, оцінивши кожний доказ окремо та у їх сукупності та взаємозв`язку, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 25 вересня 2010 року, актовий запис № 59 від 25.09.2010 виконано відділом реєстрації\~шлюбів та\~народжень Луганського\~міського управління\~юстиції (свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] від 09.08.2023). Від шлюбу мають неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серія [NUMBER] від 08.11.2011, актовий запис № 1239), доньку [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серія [NUMBER] від 15.07.2014, актовий запис № 737), доньку [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серія [NUMBER] від 27.05.2021, актовий запис № 410). Шлюбно-сімейні відносини між позивачем та відповідачем фактично припинені, подружжя не веде спільного господарства, не проживає однією сім`єю, та при таких стосунках, які склалися між сторонами, враховуючи втрату ними почуття кохання і небажання відновити стосунки, збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача та відповідача. Судом також враховано, що судовий розгляд справи триває з 12.10.2023 року, судом вживалися заходи щодо примирення між сторонами, так судове засідання 10.11.2023 року було відкладено за клопотанням відповідача, у зв`язку з його виїздом за кордон до родини, 18.12.2023 судове засідання було відкладено у зв`язку з наданням додаткового часу сторонам для врегулювання спору. Незважаючи на вжиті судом заходи примирення між сторонами не відбулося. Згідно до ст.51\~Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до ч.1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч. 3 ст. 109 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають значення. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. Відповідно до ст.\~111\~СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Відповідно до ч. 7 ст. 240 ЦПК України, у справі про розірвання шлюбу суд може зупинити розгляд справи і призначити подружжю строк для\~примирення, який не може перевищувати шести місяців. Враховуючи вищевикладене, бажання позивача розірвати шлюб та зазначенням в заяві 18.01.2024 причин щодо неможливості примирення та проханням не надавати час для примирення, суд не вбачає підстав для надання сторонам строку для примирення, оскільки це буде суперечити інтересам позивачки. Крім цього суд враховує, що сторони тривалий час проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Враховуючи те, що спільне життя між сторонами не склалося, так як вони мають різні погляди на шлюб та сім`ю, втратили взаєморозуміння, тривалий час кожен живе окремим життям, спільного господарства не ведуть, суд приходить до висновку про задоволення позову та розірвання шлюбу між сторонами, оскільки його збереження суперечитиме інтересам позивача. Відповідно до актового запису про народження № 1239 від 08.11.2011, місце реєстрації: Артемівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції у Луганській області, батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ). Згідно актового запису про народження № 737 від 15.07.2014, місце реєстрації: Київський відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції, батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ). Відповідно до актового запису про народження № 410 від 27.05.2021, місце реєстрації: Київський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ). З березня 2023 року сторони проживають окремо, діти проживає разом із позивачем за кордоном та знаходяться на її утриманні. При цьому, відповідачем не надано суду даних про наявність на його утриманні інших неповнолітніх дітей та непрацездатних членів сім, а також доказів, які свідчать про наявність підстав для звільнення від обов`язку утримувати неповнолітніх дітей, чи будь-яких доказів щодо неможливості сплачувати аліменти на утримання дітей. Відповідач до відзиву надав докази переказу аліментів на ім`я дружини від першого шлюбу [PERSON] в 26.02.2023 року 6000 грн., 20.11.2022 6000 грн., 24.01.2023 6000 грн., 03.04.2023 6000 грн., 08.03.2023 8000 грн., 17.06.2023 8000 грн., 04.05.2023 - 8000 грн., 12.08.2023 8000 грн., 09.07.2023 8000 грн., 12.10.2023 8000 грн., 16.12.2023 10000 грн. 31.08.2023 8000 грн. При цьому доказів того що відповідач має сина від попереднього шлюбу та наявність відповідного судового рішення про стягнення аліментів на його утримання. Крім того, позивач в судовому засіданні позовні вимоги щодо стягнення аліментів на утримання дітей в твердій грошовій сумі в розмірі 3500,00 грн. на кожного визнав та не заперечував щодо їх задоволення. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Положеннями статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Положеннями статті 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; та інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст.182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України. Відповідно до частини першої статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При цьому, суд звертає увагу, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч. 1 ст. 184 СК України). Відповідно до ч. 2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Нормами статті 141 СК України визначено, що мати, батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Тобто, встановлено принцип рівності обох батьків у питаннях виховання та утримання дітей. При вирішенні питання про розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , доньки [PERSON] , [INFO] , суд перевіривши обставини, обумовлені статтею 182 СК України, бере до уваги те, що обов`язок утримувати неповнолітню дитину мають нести однаково як батько, так і мати дитини та з урахуванням принципу найкращого забезпечення інтересів дитини, вважає, що аліменти підлягають стягненню у твердій грошовій сумі в розмірі 3500,00 грн. на кожного. Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць. Питання щодо розподілу витрат по сплаті судового збору суд вирішує на підставі статті 141 ЦПК України. На підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачка звільнена від сплати судового збору щодо вимог про стягнення аліментів. Зважаючи на те, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, позивачку звільнено від сплати судового збору щодо вимог про стягнення аліментів судові витрати зі сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів за ставкою станом на день пред`явлення становлять 1073,60 грн. та підлягають стягненню з відповідача на користь держави. Також, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений за подання позовної заяви (позовна вимога про розірвання шлюбу) в розмірі 1073,60 грн. На підставі викладеного, ст.ст. 12, 13, 81, 133, 141, 258-259, 263- 265, 274, 279, 354 ЦПК України, суд,

Outcome: approved