Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-14 00:00:00

позивачка звернулася до суду із позовом до [PERSON] , третя особа орган опіки та піклування Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради, про позбавлення батьківських прав. Свій позов мотивує тим, що вона з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 19.05.2007 року по 06.03.2014 року. Від шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу і по сьогодні дитина проживає з нею, рішенням Залізничного районного суду м. Львова вирішено стягувати з батька аліменти у розмірі 600 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Батько аліменти не сплачує та участі у вихованні сина не бере, чим створює підстави для позбавлення його батьківських прав. У відповідача є інша сім`я - дружина і дитина. З моменту, коли позивачка і він перестали проживати разом у 2013 році, вихованням та забезпеченням спільного сина [PERSON] займалася виключно вона та її батьки. Зазначає, що відповідач не заперечує проти позбавлення його батьківських прав щодо сина. Просить позов задовольнити. Ухвалою суду від 04.10.2023 року відкрито провадження у справі та призначино підготовче судове засідання. Позивачка та її представник в підготовче судове засідання не з`явилися, представник позивача подала заяву про слухання справи у відсутності позивача та її представника, позов підтримують та просять задоволити. Відповідач в підготовче судове засідання не з`явився, через канцелярію суду подав заяву, якою позов визнав в повному обсязі та просив проводити розгляд справи без його участі. Представник третьої особа в підготовче судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. За таких обставин, зважаючи на те, що відповідач визнав позовні вимоги, суд приходить до висновку про можливість ухвалення рішення у підготовчому судовому засіданні. Дослідивши матеріали справи та всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, з таких підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини громадянина захищаються судом та відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства України кожній особі гарантується право звернення безпосередньо до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. За вимогами ст. ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] , є батьком дитини [PERSON] - [INFO] , а матір`ю дитини є [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 07.11.2009 року. Згідно рішення Залізничного районного суду м. Львова від 06.03.2014 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 06.03.2014 вирішено стягувати з [PERSON] аліменти у розмірі 600 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до довідки виданої Міністерством юстиції України Головного управління юстиції у Львівській області Франківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції від 23.06.2015 року № В-4/7901, згідно матеріалів виконавчого провадження № [NUMBER], [PERSON] не отримувала аліменти від [PERSON] . Згідно довідки Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Львів) від 08.02.2023 року, розрахунок заборгованості по аліментах станом на 08.02.2023 року складає 8377, 41 грн. Згідно характеристики від 29.06.2023 року виданою директором середньої загальноосвітньої школи № 1, за період з 2018 року по 2023 рік тато, [PERSON] , справами сина не цікавився, не телефонував та в школу жодного разу не приходив. Відповідно до нотаріально засвідченої заяви від 14.06.2023 року, зареєстрованої в реєстрі за № 899, [PERSON] не заперечує проти усиновлення його неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Відповідно до висновку органу опіки та піклування Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради від № 260001 - вих. - 150948 від 08.12.2023 року, враховую представлені документи, витяг з протоколу засідання комісії з питань захисту прав дитини від 30.11.2023 року № 26, усні пояснення матері та дитини, оскільки батько самоусунувся від виконання свої батьківських обов`язків, не піклується про духовний та фізичний розвиток сина, не цікавиться його життям, здоров`ям, навчанням та майбутнім, матеріального його не забезпечує, орган опіки та піклування Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно сина, [PERSON] , [INFO] . Положеннями ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частина 8 ст.7 СК України також передбачає, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Як зазначено в Декларації ООН прав дитини (1959р.), «дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості». Відповідно до ст.11 Закону України "Про охорону дитинства" сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства", виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. У відповідності до ч.2 ст.150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ч.ч. 2, 4 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Згідно п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007р. №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав" ухиленням батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не виявляють інтересу до її внутрішнього стану; не створюють умов для отримання нею освіти. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ч. 3 п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Враховуючи вищезазначене та зазначені позивачем причини позбавлення відповідача батьківських прав, а також визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а відтак суд вважає, що позовні вимоги про позбавлення батьківських прав підлягають задоволенню.

Outcome: approved