Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-16 00:00:00

У вересні 2023 року представник позивача звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із вищевказаною позовною заявою. В обґрунтування позову зазначає, що між Акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» (далі - АТ «ПУМБ») та [PERSON] укладено наступні кредитні договори: - 30.03.2021 року на підставі кредитного договору № 1001847106501 видано кредит у сумі 91 000 грн. - 05.08.2020 року на підставі кредитного договору № 2001652079301 видано кредитну картку з кредитним лімітом 20 000 грн., який в подальшому було збільшено до 50 000 грн. Внаслідок неналежного виконання умов укладених договорів у відповідача перед позивачем утворилася заборгованість, яка станом на 05.07.2023 року складає 188 033,12 грн., а саме: - по кредитному договору від 30.03.2021 року № 1001847106501 112 524,28 грн., з яких: 65 715,60 грн. заборгованість за кредитом, 9,24 грн. заборгованість по процентам, 46 799,44 грн. заборгованість за комісією. - по кредитному договору від 05.08.2020 року № 2001652079301 75 508,84 грн., з яких: 49 999,08 грн. заборгованість за кредитом, 25\~509,76 грн. заборгованість по процентам. Представник позивача у прохальній частині позову просив суд стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості, а також витрати з оплати судового збору, справу просив розглянути справу у його відсутність, проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечував. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилася, про дату,\~час і\~місце розгляду\~справи повідомлявся\~належним чином,\~однак конверт\~повернувся до\~суду з\~відміткою «за\~закінченням терміну\~зберігання», крім того, виклик до суду відповідача було здійснено шляхом розміщення 01.12.2023 року оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, відповідно приписів ч. 11 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України, тому з 01.12.2023 року вона вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, однак у судове засідання не з`явилася, про причини своєї неявки суду не повідомила, відзив не подала, будь-яких заяв від неї не надходило. Суд у зв`язку з вищевикладеним зазначає, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. При цьому обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»). Суд, враховуючи ту обставину, що позивачу та відповідачу були створені належні та достатні умови для подання суду відповідних заяв по суті справи, заяв із процесуальних питань та доказів, вважає, що чергове відкладення розгляду справи порушуватиме розумний строк розгляду цивільної справи, у зв`язку із чим суд вважає за необхідним ухвалити відповідне рішення. На підставі ч. 1 ст. 280\~ЦПК України суд вважає можливим провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 80\~ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що укладення договору кредитування від 30.03.2021 року № 1001847106501 між сторонами по справі підтверджується копією заяви відповідача від 30.03.2021 року про приєднання до Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб (а.с. 3), за якою АТ «ПУМБ» надав [PERSON] кредит в сумі 91 000 грн. зі сплатою відсотків за користування коштами у сумі 0,01% річних та сплаті комісії в сумі 2,99% щомісяця з повернення кредитних коштів до 30.03.2024 року. Укладення договору кредитування від 05.08.2020 року № 2001652079301 між сторонами по справі підтверджується копією заяви відповідача від 05.08.2020 року про приєднання до Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб (а.с. 6), за якою АТ «ПУМБ» надав [PERSON] кредитну картку з кредитним лімітом 20 000 грн., який в подальшому було збільшено до 50 000 грн. (а.с. 33), зі сплатою відсотків річних у розмірі 47,88%. При цьому своїм підписом у вказаних заявах відповідач підтвердила своє ознайомлення та згоду на те, що заяви разом із Договором про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, Тарифами банку, Паспортом споживчого кредиту та Графіком платежів складають договір кредитування, підтвердивши ознайомлення із такими документами, до яких не має заперечень, а також те, що відповідач отримала у непошкодженому виді платіжна картка і ПІН і що вона ознайомлена з правилами користування нею. Видача відповідачу кредитних коштів в сумі 91 000 грн. підтверджується наданою представниками АТ «ПУМБ» платіжною інструкцією від 30.03.2023 року (а.с. 33). З матеріалів справи вбачається, що відповідачем 05.08.2020 року та 30.03.2021 року також було підписано паспорт споживчого кредиту (а.с. 4). Внаслідок неналежного виконання умов укладених договорів у відповідача перед позивачем утворилася заборгованість, яка станом на 05.07.2023 року складає 188 033,12 грн., а саме: - по кредитному договору від 30.03.2021 року № 1001847106501 112 524,28 грн., з яких: 65 715,60 грн. заборгованість за кредитом, 9,24 грн. заборгованість по процентам, 46 799,44 грн. заборгованість за комісією (а.с. 34-35). - по кредитному договору від 05.08.2020 року № 2001652079301 75 508,84 грн., з яких: 49 999,08 грн. заборгованість за кредитом, 25 509,76 грн. заборгованість по процентам (а.с. 36-38), на підтвердження чого представником позивача надано відповідні розрахунки. Оскільки відповідач у добровільному порядку свої договірні зобов`язання не виконує, то між сторонами виник спір, який підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. За змістом статті 11\~ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договір. Згідно із статтею 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Правовою формою щодо оформлення відносин сторін є кредитний договір. Згідно із статтею 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 629\~ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання його сторонами. Відповідно до ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Статтями 1048, 1049, 1050\~ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором встановлено обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому, відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно із ст.\~1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) надає другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається з виписки по рахунку відповідача, остання користувався кредитними коштами, наданими банком, частково сплачував заборгованість за кредитом (а.с. 41-45). Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином і у встановлений строк, відповідно до вимог договору та вимог закону. За загальним правилом, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускаються. У статті 599\~ЦК України зазначено, що зобов`язання припиняється його належним виконанням. Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Положеннями ст.\~614\~ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ч. 2 ст.\~615\~ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Факт виконання позивачем умов кредитних договорів підтверджується матеріалами справи. Таким чином, судом встановлено, що позивач свої зобов`язання за даними кредитними договорами виконав в повному обсязі. Пунктом 27 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України «Про\~застосування норм\~цивільного процесуального\~законодавства при\~розгляді справ\~у суді\~першої інстанції»\~від 12\~червня 2009\~року №\~2 передбачено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Враховуючи вищевказані положення закону та існуючі обставини справи, суд вважає доведеним факт порушення відповідачем умов кредитних договорів відносно строків повернення кредитної заборгованості та визнає право позивача на стягнення її в судовому порядку. Також, суд погоджується із правильністю розрахунку позивачем основної суми заборгованості, які містяться в позовній заяві та письмовому розрахунку до позову. Відповідач, всупереч положенням статті 81 ЦПК України, не надала суду жодних доказів, які б спростовували факт існування вказаної заборгованості. Як роз`яснено у п. 29 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року № 5, при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту, суд має враховувати положення статей 1050, 1054\~ЦК України і виходити з того, що якщо договором встановлено обов`язок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи зазначені обставини та надані суду докази, а також те, що вимоги позивача є законними, обґрунтованими, у повному обсязі доведеними з його боку, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог та стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором від 30.03.2021 року № 1001847106501 у загальному розмірі 112 524,28 грн., з яких: 65 715,60 грн. заборгованість за кредитом, 9,24 грн. заборгованість по процентам, 46 799,44 грн. заборгованість за комісією, та за кредитним договором від 05.08.2020 року № 2001652079301 у загальному розмірі 75 508,84 грн., з яких: 49 999,08 грн. заборгованість за кредитом, 25\~509,76 грн. заборгованість по процентам, а всього стягнути 188 033,12 грн. Крім того, відповідно до ст.\~141\~ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача сплачені останнім та документально підтверджені судові витрати по справі в розмірі 2 820,50 грн. (а.с. 46). На підставі викладеного,

Outcome: approved