Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом та просить визнати за ним в порядку спадкування за заповітом після смерті тітки право власності на земельну частку (пай). Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що [INFO] померла його тітка [PERSON] . За життя [PERSON] зробила особисте розпорядження на випадок своєї смерті у вигляді заповіту, в якому заповіла позивачу все своє майно. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно - право на земельну частку (пай) члена КСП ім. Шевченка розміром 4,52 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що належало спадкодавці на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЖТ №0044317. Позивач звернувся до нотаріальної контори але державним нотаріусом, в отриманні свідоцтва про право на спадщину, йому було відмовлено у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів. Позивач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Подав заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги визнав, просив їх задовольнити. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про можливість ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів та вважає позов таким, що підлягає до задоволення. За змістом ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно положень частин 1, 2 ст. 1220, частини 1 ст. 1222, частини 3 ст. 1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи, часом відкриття спадщини в такому випадку є день смерті особи. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Частинами 1, 3 ст. 1268, частиною 1 ст. 1269, частиною 1 ст. 1270 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За змістом зазначених норм прийняття особою спадщини обумовлюється або постійним проживанням спадкоємця із спадкодавцем на час відкриття спадщини, або, в разі відсутності наведених вище обставин - поданням до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у визначений ч. 1 ст. 1270 ЦК України строк. Як вбачається з ч.1 п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця Державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У відповідності до ст. 1218 ЦК України до складу спадкової маси можуть переходити тільки ті права і обов`язки, носієм яких був спадкодавець і на момент відкриття спадщини вони не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 131 Земельного кодексу України, громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі успадкування. У відповідності до ч. 1 ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно з ст. ст. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. З роз`яснень п. 23 Постанови № 7 Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» вбачається, що при наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 529 ЦК Української РСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Стаття 530 ЦК Української РСР передбачає, що при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга). Стаття 549 ЦК Української РСР визнає, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. Згідно зі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується повторно виданим свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 18.03.2023 року. Згідно заповіту від 22.12.1997 року посвідченого секретарем виконавчого комітету Пилиповицької сільської ради Радомишльського району Житомирської області, [PERSON] заповіла все своє майно [PERSON] . За наявними в Пилиповицькому старостинському окрузі відомостями, даний заповіт не змінювався та не скасовувався. З довідки виданої Пилиповицький старостинським округом Радомишльської міської ради Житомирської області № 255 від 14.09.2023 року слідує, що [PERSON] проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Крім померлої більше ніхто не проживав та не був зареєстрований на день її смерті. Спадщину після померлої в шестимісячний строк з дня її смерті прийняв [PERSON] , шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном. З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) вбачається, що після смерті [PERSON] спадкова справа заведена не була. З довідки виданої Пилиповицький старостинським округом Радомишльської міської ради Житомирської області № 173 від 20.06.2023 року слідує, що згідно списку громадян Пилиповицької сільської ради членів колишнього КСП ім. Шевченка, яким надається право на виділення в натурі земельної частки (паю), але не можуть їх одержати так, як померли і право на пай яких не успадковане прізвище [PERSON] знаходиться під № 60 та був виготовлений сертифікат на право на земельну частку (пай) серія ЖТ №0044317 площею 4,52 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Згідно інформації Державного земельного кадастру за № 95-0.94/148/21 від 05.05.2021 в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Радомишльською районною державною адміністрацією по Пилиповицькій сільській раді, наявний запис про реєстрацію сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЖТ №0044317 на ім`я [PERSON] за № 182 від 20.12.1996 року, площею 4,52 га та у графі Книги «Підпис власника сертифіката на земельну частку (пай)» наявний підпис про отримання вищевказаного сертифікату. Згідно повідомлення від 31.03.2023 року в друкованій газеті «Зоря ПОЛІСССЯ» сертифікат серії ЖТ №0044317 оголошено втраченим. Постановою приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу за №143/01-16 від 19.06.2023року відмовлено [PERSON] в отримані свідоцтва про право на земельну частку(пай)після смерті [PERSON] , у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів, а саме: оригіналу сертифікату на земельну частку (пай). Таким чином, приймаючи до уваги, що на момент смерті, тобто на момент відкриття спадщини, спадкодавцю [PERSON] належало право на земельну частку (пай), а позивач [PERSON] є спадкоємцем за заповітом вказаного спадкового майна, оригінал сертифіката про право на земельну частку (пай) відсутній, а тому суд вважає, що позовні вимоги є такими, що знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved