Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-22 00:00:00

23.11.2023 представник заявника звернувся до суду із зазначеною заявою, згідно якої просить встановити факт проживання [PERSON] , який народився [INFO] в м. Буринь Сумської області, Україна, у неповнолітньому віці на території України станом на 1991 рік, у тому числі станом на 24.08.1991 та 13.11.1991. Вимоги вмотивовані тим, що [PERSON] народився [INFO] в м. Буринь Сумської області, його батьками є [PERSON] та [PERSON] , які на даний час у зв`язку з повномасштабним вторгненням збройних сил російської федерації на територію України вимушено виїхали за межі країни. Після пологів мати заявника забрала його з медичного закладу без оформлення медичних документів про його народження. В подальшому [PERSON] з батьками до 27.09.1991 проживали в с. Гай-Мошенка Охтирського району Сумської області, а потім переїхали на постійне проживання до м. Охтирка Сумської області. З 01.09.1994 по 24.10.1994 заявник навчався в Охтирській ЗОШ І-ІІ ступеня № 9. На даний час [PERSON] проживає разом із співмешканкою [PERSON] та їх спільними дітьми за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 09.10.2023 встановлено факту народження [PERSON] , на підставі чого 15.11.2023 ним було отримано свідоцтво про народження серія [NUMBER] . В листопаді 2023 року [PERSON] звернувся до Охтирського відділу (м. Охтирка) Управління ДМС у Сумській області з метою отримання паспорта громадянина України, де йому було повідомлено про відсутність у заявника документів, підтверджуючих його проживання на території України станом на 1991 рік, що і стало підставою для звернення до суду з даною заявою. 29.11.2023 ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області відкрито провадження у справі та призначено судове засідання з викликом сторін. Заявник у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, від його представника надійшла заява про розгляд справи у відсутність сторони заявника, вимоги за заявою підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник Охтирського міського відділу Управління Державної міграційної служби України у Сумській області у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що відповідає положенням ст. 247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутність сторін, на підставі наявних доказів. Так, рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 09.10.2023 по справі № 583/4452/23, провадження № 2-о/583/118/23, яке набрало законної сили 09.11.2023, встановлено факт народження дитини чоловічої статі [PERSON] , який народився [INFO] в місті Буринь Сумської області, Україна, у батьків: - мати [PERSON] , [INFO] , громадянка України, - батько [PERSON] , [INFO] , громадянин України (а.с.13). Відповідно до ч. 1 ст. 3, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи чи інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. За приписами ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно вимог п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Положеннями ч. 1 ст. 315 ЦПК України регламентовано розгляд справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Це можуть бути справи про встановлення фактів: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 22.08.2018 у справі №363/214/17-ц, тлумачення ст.256 ЦПК України (ст.293 ЦПК України у чинній редакції) свідчить про те, що перелік юридичних фактів, які підлягають встановленню в судовому порядку є невичерпним і у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. При цьому, не виключається встановлення факту постійного проживання на території України. За приписами п.1, 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про громадянство України» документами, що підтверджують громадянство України, є, серед іншого, паспорт громадянина України. Згідно пп. «б» п.7 розділу ІІ Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 № 215/2001 «Питання організації виконання Закону України», встановлення належності до громадянства України стосується осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягли повноліття і батьки яких належать до категорій, зазначених у підпункті "а" цього пункту. В п. 10 розділу ІІ Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 № 215/2001 «Питання організації виконання Закону України», для встановлення відповідно до пунктів 1 та 2 частини першої статті 3 Закону належності до громадянства України особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягла повноліття та проживала в Україні разом із батьками (одним із них) або іншим її законним представником, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію свідоцтва про народження; в) один із таких документів: - довідку, що підтверджує факт постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України станом на 24 серпня 1991 року або факт її проживання в неповнолітньому віці в Україні станом на 13 листопада 1991 року; - довідку, що підтверджує факт постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника, з якими особа в неповнолітньому віці постійно проживала, або факт їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року; - документ, що підтверджує факт перебування особи в неповнолітньому віці на вихованні у державному дитячому закладі України за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року; - копії паспортів батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника - громадян колишнього СРСР з відміткою про прописку, що підтверджує факт їх постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факт їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року. У разі відсутності у батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про те, що за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року ця особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР і відповідно постійно проживала, проживала на території України (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); - судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факту її проживання в неповнолітньому віці в Україні за станом на 13 листопада 1991 року; - судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року батьків (одного з них) особи або іншого законного представника, з яким особа в неповнолітньому віці постійно проживала на території України, або факту їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року. Суд зазначає, що відповідності до п. 3 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про громадянство України» безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України. Згідно вимог ст. 1 Закону України «Про громадянство України» безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів. Проживання на території України на законних підставах проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. З огляду на викладені положення законодавства слід дійти висновку, що рішення суду про встановлення факту постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 або 13.11.1991 створює правові наслідки для такої особи при вирішенні питання про встановлення належності до громадянства України. Судом з наданих заявником доказів встановлено, що [PERSON] з 1986 року постійно (безперервно) проживає на території України. Так, 15.11.2023 Охтирським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Охтирському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції поновлено запис про народження [PERSON] , [INFO] , в м. Буринь Сумської області, актовий запис № 02 від 14.11.2023, місце державної реєстрації Буринський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Конотопському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 8). Згідно довідки від 05.05.2022 № 126, за підписом секретаря Кардашівського старостинського округу Чернеччинської сільської ради Охтирського району Сумської області, [PERSON] , [INFO] , за даними погосподарських книг Кардашівської сільської ради дійсно проживав по [ADDRESS] , та по [ADDRESS] , до 27.09.1991 разом зі своїми батьками [PERSON] та [PERSON] (а.с. 9). З довідки від 04.05.2022 № 01-33/594 вбачається, що[PERSON] , [INFO] , дійсно навчався в Охтирській ЗОШ І-ІІ ступенів № 9 з 01.09.1994. Вибув зі школи 24.10.1994 у зв`язку з хворобою ( а.с. 10). Відповідно до будинкової книги для прописки громадян, що проживають в будинку [ADDRESS] , [PERSON] разом з чоловіком [PERSON] та дітьми: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] з 04.10.1991 проживали за вказаною адресою (а.с. 24-26). Таким чином, з огляду на намір заявника встановити належність до громадянства України з підстав, визначених в Законі України «Про громадянство», встановлення факту його постійного проживання станом на 24.08.1991 та 13.11.1991 на території, яка стала територією України, має юридичне значення для заявника та породжує для нього юридичні наслідки, оскільки встановлення вказаного факту в судовому порядку надає йому право подати заяву про набуття громадянства України. Згідно із вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Отже, надані заявником докази, суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета розгляду, і в своїй сукупності підтверджують факт постійного проживання заявника на території України станом на 24.08.1991 та станом на 13.11.1991. Враховуючи викладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності, вирішуючи заяву у межах заявлених вимог, з урахуванням принципів розумності, справедливості та виваженості, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволенні вимог за заявою.

Outcome: approved