Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-15 00:00:00

Позивач [PERSON] у лютому 2023 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] , діючої у своїх інтересах та інтересах неповнолітніх [PERSON] , 2009 р.н., [PERSON] , 2005 р.н., й до [PERSON] про припинення права власності на частку у спільному рухомому майні та стягнення грошової компенсації, визнання права власності. Позов мотивовано тим, що [INFO] помер його батько [PERSON] , спадкоємцями якого за законом є: він (син), [PERSON] (донька), [PERSON] (дружина спадкодавця), [PERSON] (син спадкодавця [PERSON] ), [PERSON] (син спадкодавця [PERSON] ), після смерті якого вони звернулись до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мамай І.В. із заявами про прийняття спадщини. За час шлюбу із [PERSON] . [PERSON] набув певне майно, у тому числі, й транспортний засіб БМВ, 2015 р.в., д.н.з. [NUMBER] . Згідно ст.1261 ЦК України вважає себе спадкоємцем першої черги за законом щодо спадщини [PERSON] , й ним отримано свідоцтво про право власності на 1/10 частку у праві власності на транспортний засіб БМВ, 2015 р.в., д.н.з. [NUMBER] , від 26.01.2022 року, виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мамай І.В. Також, свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/10 частку у праві власності на вказаний транспортний засіб від 26.01.2022 року отримано його сестрою [PERSON] . Ним направлено листа від 13.12.2022 року до [PERSON] з повідомленням про намір скористатися правом, передбаченим ст.364 ЦК України, та отримати грошову компенсацію за частку у спільному рухомому майні, й у відповідь на лист [PERSON] вказала, що транспортний засіб належить на праві спільної часткової власності: 1/10 (позивачу), 6/10 ( [PERSON] ), 1/10 [PERSON] , 1/10 [PERSON] , 1/10 [PERSON] , й запропонувала передати їй у власність належну йому 1/10 частину транспортного засобу зі сплатою вартості 107 049 грн. 96 коп. з вирахуванням 1/10 частини коштів, витрачених на утримання транспортного засобу, що складає 60 890 грн. 43 коп. Виходячи з цієї суми, на його думку, загальні витрати на утримання автомобіля склали 608 904 грн. 30 коп., що вважає необґрунтованим, без підтверджуючих документів й повідомлення про їх понесення, та узгодження таких витрат зі співвласниками, у тому числі, й із ним. Відповідно до звіту про експертну оцінку колісного транспортного засобу від 10.01.2023 року, складеного суб`єктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] за його замовленням, проведеного на основі порівняльного методичного підходу, ринкова вартість спірного транспортного засобу складає 1 225 012 грн. 00 коп., й, враховуючи таку вартість, 1/10 частка позивача у транспортному засобі скаладє 122 501 грн. 20 коп., яку просить стягнути з відповідачів: [PERSON] грошову компенсацію 1/10 частки транспортного засобу в розмірі 81 667 грн. 47 коп., [PERSON] , від імені якого діє [PERSON] , грошову компенсацію 1/10 частки транспортного засобу в розмірі 13 611 грн. 24 коп., [PERSON] , від імені якого діє [PERSON] , грошову компенсацію 1/10 частки транспортного засобу в розмірі 13 611 грн. 24 коп., [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію 1/10 частки транспортного засобу в розмірі 13 611 грн. 24 коп., визнати за [PERSON] право власності на 2/3 частини транспортного засобу БМВ, 2015р.в., д.н.з. [NUMBER] , за [PERSON] , від імені якого діє [PERSON] , право власності на 1/9 частину транспортного засобу БМВ, 2015р.в., д.н.з. [NUMBER] , за [PERSON] , від імені якого діє [PERSON] , право власності на 1/9 частину транспортного засобу БМВ, 2015р.в., д.н.з. [NUMBER] , визнати за [PERSON] право власності на 1/9 частину транспортного засобу БМВ, 2015р.в., д.н.з. [NUMBER] , припинити його право власності на 1/10 частину у праві власності на автомобіль БМВ, 2015р.в., д.н.з. [NUMBER] . В судовому засіданні представник позивача [PERSON] , діюча на підставі ордера адвоката про надання правової допомоги від 10.07.2023 року (а.с.167), позовні вимоги підтримала з тих же підстав та просила їх задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] , діючий в інтересах відповідача [PERSON] (а.с.87), позовні вимоги визнав частково, не погоджуючись із сумою компенсації, яку просить стягнути позивач за свою частку у праві спільної часткової власності, й пропонує стягнути з [PERSON] на користь позивача 66 520 грн. 51 коп. із визнанням за [PERSON] права власності на 1/10 частку у праві власності на автомобіль БМВ, 2015р.в., д.н.з. [NUMBER] ,а з решти відповідачів по 11 894 грн. 44 коп. з кожного із визнання за ними права власності на 1/9, 1/10 частки у праві власності, припинивши право власності [PERSON] на 1/10 частку у праві власності на автомобіль БМВ, 2015р.в., д.н.з. [NUMBER] . Вказує, що огляд транспортного засобу не здійснювався, його вартість, яка зазначана у звіті, визначена з порушенням чинного законодавства та не може бути прийнята до ухвалення рішення. Натомість відповідачка пропонує сплатити вартість частки 1/10 в сумі 107 049 грн. 96 коп. Загальний розмір понесених витрат на збереження та утримання автомобіля становить 48 461 грн. 26 коп. та має бути врахований при визначення вартості 1/10 частки транспортного засобу право власності, на яку просить припинити позивач (1 070 499 грн. 60 коп. - вартість автомобіля, 1/10 - 107 049 грн. 96 коп., то з урахуванням частки позивача, яку він має відшкодувати на утримання та збереження спільного майна, відповідачі [PERSON] , [PERSON] , в інтересах яких діє [PERSON] , [PERSON] мають відшкодувати позивачу по 11 894 грн. 44 коп. кожен, а відповідач [PERSON] 66 520 грн. 51 коп. Відповідачем [PERSON] подано відзив на позов від 11.07.2023 року (а.с.91-103), доводи якого зводяться до вказаних висновків. Позивачем подано відповідь на відзив [PERSON] від 21.07.2023 року, у якому не погоджується із позицією позивача та вказує, що відповідачу було направлено офіційну пропозицію про проведення оцінки транспортного засобу з метою реалізації відповідачем права на грошову компенсацію у праві спільної часткової власності, проте відповідачі не пристали на таку пропозицію й оцінка автомобіля проведена за методом порівняльного аналізу та не вказує про порушення суб`єктом оціночної діяльності при складанні звіту про оцінку, при цьому на спростоування його висновків не надано іншого звіту. Відповідачка [PERSON] в судове засідання повторно не з"явилась, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи - рекомендованим листом з повідомленням про вручення, розміщеним повідомленням на офіційному сайті судової влади (суду). Відзив на позов таким відповідачем не поданий. Наведені обставини свідчать, що сторони завчасно повідомлені про розгляд справи судом. Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у тому числі, правом визначити свою участь в судовому засіданні. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ (Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86). Окрім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (Рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України»). Поряд з цим, Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі "Шульга проти України", № 16652/04). Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, вид судочинства - загального позовного провадження, вжиті судом заходи щодо направлення сторонам повідомлення про час та місце розгляду справи, копії позовної заяви з додатками до відповідача, із роз`ясненим правом надання відзиву на позов, відповіді на відзив тощо, суд визнав можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення за відсутності відповідача й за погодженям сторін. Вислухавши пояснення сторін, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають відмові у задоволенні із наступних підстав. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, яким зокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції з метою удосконалення процедури розгліду судових справ. Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Справа розглядалась у порядку загальногопозовного провадження із проведеним підготовчим судовим засідання. Спадкові відносини в Україні регулюються Цивільним кодексом України, 2003 року, законами України "Про нотаріат", "Про міжнародне приватне право", іншими законами та підзаконними нормативними актами, як нормами матеріального та процесуального права, крім того, у судовій практиці застосовується постанова Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 N 7 "Про судову практику у справах про спадкування" та іншими нормативно-правовими актами. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України). Відповідно до частин першої, другої статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Стаття 1218 ЦК України визначає, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкодавець - це фізична особа, права та обов`язки якої після смерті переходять до інших осіб. Спадкоємці - це особи, що набувають право на спадщину (особи, які є живими на момент відкриття спадщини, особи, що були зачаті за життя спадкодавця і народилися після відкриття спадщини, а також юридичні особи та держава). Право спадкування тісно пов`язане з правом власності, оскільки спадкування є одним із засобів набуття права власності. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ч.1 ст. 1261 ЦК України). Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мамай І.В. 26.01.2022 року, спадкоємцями майна [PERSON] , який помер [INFO] , є його дружина [PERSON] , що має 1/5 частку спадкового майна, його син [PERSON] , 2005 р.н., що має 1/5 частину спадкового майна, його син [PERSON] , 2009 р.н., що має право на 1/5 частину спадкового майна, його син [PERSON] , 1988 р.н., що має право на 1/5 частину спадкового майна, його донька [PERSON] , 1990 р.н., що має право на 1/5 частину спадкового майна. Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з 1/2 частини у праві власності на транспортний засіб БМВ, 2015 р.в., д.н.з. [NUMBER] . Свідоцтво про право на спадщину на 1/10 частку у праві власності на транспортний засіб видано [PERSON] , яке підлягає державні реєстрації, а на частку 4/10 свідоцтво ще не видано (а.с.23). Відповідно до ст.34 Закону України "Про дорожній рух" та п.7 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, скоструйованих на шасі автомобілів, мотициклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, спадкоємець зобов"язаний перереєструвати транспортний засіб протягом десяти діб після одержання цього свідоцтва про право на спадщину в сервісних центрах МВС України. Встановлено, що вказана реєстрації права власності на успадковану позивачем частку автомобіля БМВ, 2015 р.в., д.н.з. [NUMBER] , позивачем не здійснена. Відповідно до Листа ВИЩОГО СПЕЦІАЛІЗОВАНОГО СУДУ УКРАЇНИ З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» при розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати: місце відкриття спадщини; коло спадкоємців, які прийняли спадщину; законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини у випадку, якщо спадщина відкрилась до 1 січня 2004 року або ж спадкодавець проживав в іншій державі, спадкоємець є іноземним громадянином та проживає в іншій державі, а спадкове майно знаходиться на території України. Обставини, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.179 ЦПК) у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про право спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. Відповідно до п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спакування» при розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Водночас, як вбачається із матеріалів цивільної справи, позивачем хоча й подано клопотання про витребування матеріалів спадкової справи, проте таке клопотання в судовому засіданні відкликано з підстав того, що свідоцтва про право на спадщину надані відповідачем. З-поміж цього, із досліджених копій свідоцтв про право на спадщину, виданих приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мамай І.В.на ім`я сторін, вбачається, що спадкування триває, сторонам щодо спірного автомобіля БМВ, 2015 р.в., д.н.з. [NUMBER] ,нотаріусом видано свідоцтва про право власності на окремі частки у праві власності на вказаний автомобіль (а.с.29, 32, 108, 108, 110, 111), право власності на інші частки свідоцтва не видано, й державна реєстрація права власності на успадковану позивачем частку автомобіля у відповідності до ст.34 Закону України "Про дорожній рух" та п.7 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів .., не здійснена, що вказує на те, що цей позов наразі є передчасним до завершення процедури спадкування й державної реєстрації права власності на майно (автомобіль) у відповідності до ст.34 Закону України "Про дорожній рух", й за відсутності дослідження матеріалів спадкової справи, суд позбавлений ухвалити законне та обґрунтоване рішення про задоволення позову з підстав можливих наявних неврахованих ризиків у такій справі, що впливатимуть на прийняття такого рішення. Окрім цього, вивчивши вимоги позовної заяви, суд зазначає, що позивачем невірно визначені частки, які переходять у власність відповідачів з підстави можливої сплати позивачем компенсації на їх користь, визначена позивачем частки 1/10 із її переходом до чотирьох відповідачів не відповідно до її частки кожному, а кожному по окремій частці 1/10 є намірним та необґрунтованим переходом права власності, як й необґрунтовані частки у грошовому еквіваленті, а зважаючи на принцип диспозитивності, за яким суд не вправі виходити за межі позовних вимог, позов не підлягає задоволенню вцілому, адже обов`язок доказування покладається на сторін. При цьому вимога позивача про визнання права власності за відповідачами загальних часток у праві спільної часткової власності з урахуванням й тих, які їм належать за спадкуванням, без її обгрунтування, не підлягає задоволенню з огляду на те, що належність успадкованого майна не оспорюється, й таке право не потребує засиленню судовим рішенням. Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року). Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність (пункт 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004). Враховуючи наведене, за таких правових підстав, наданих позивачем доказів, й доказів, наданих відповідачем на спростування позовних вимог, суд вважає, що вимогипозивача не доведені, обставини, викладені в позовній заяві не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, відтак законні підстави для задоволення позову судом не встановлені. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст.81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно, з урахуванням визначених підстав, правові підстави для задоволення цього позову уцілому відсутні. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення ч.1 ст. 141 та ч.2 ст. 141 ЦПК України й судові витрати (судовий збір та витрати на правову допомогу) покласти на позивача. Так, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 16, 1216, 1217, 1218, 1220, 1261 ЦК України, з урахуванням постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про спадкування", Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України, ст.ст. 3, 4, 5, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 17, 43, 49, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 141, 258, 262, 264, 265, 268, 273, 352 ЦПК України, суд -

Outcome: dismissed