Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Селидіввугілля» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування вимог вказав, що з 17.06.2020 року до 28.09.2023 року він працював у відокремленому підрозділі "Шахта 1-3 "Новогродівська" Державного підприємства "Селидіввугілля". 08.09.2023 року подав заяву про звільнення за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію, в якій просив підприємство здійснити з ним повний розрахунок при звільненні. Наказом № 135к від 28.09.2023 року його було звільнено з роботи за ст.38 КЗпП у зв`язку з переходом на пенсію та виплатою одноразової вихідної допомоги за стаж роботи в галузі. При звільненні йому було нараховано до виплати (з урахуванням попередньої заборгованості по заробітній платі) 37943,22 грн. В порушення вимог ст.116 КЗпП, повний розрахунок підприємство здійснило з ним не в день звільнення 28.09.2023 року, а лише 23.11.2023 року. Посилаючись на порушення відповідачем норм трудового законодавства, позивач просить суд на підставі ст.117 КЗпП України стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 29.09.2023 - наступного дня після звільнення по день повного розрахунку - 22.11.2023 в розмірі 61718,08 грн., виходячи з доданого до позовної заяви розрахунку: 1259,57 х 49, де 1259,57 грн - середньоденна заробітна плата, розрахована за січень-лютий 2022 року, а 49 - кількість робочих днів. У відзиві на позов відповідач, не заперечуючи факту трудових відносин між ним та позивачем, зазначає, що позивач був звільнений з роботи 28.09.2023 згідно ст.38 КЗпП України у зв`язку з переходом на пенсію з виплатою вихідної допомоги. На день звільнення повний розрахунок з позивачем проведений не був, здійснювався частинами, сума останньої виплати здійснена 23.11.2023 в розмірі 30 379,96 грн. З розрахованим позивачем розміром середнього заробітку за час затримки розрахунку не погоджується, вважаючи його безпідставним. На обґрунтування своєї позиції зазначає, що наказом ВП «Шахта 1-3 «Новогродівська» ДП «Селидіввугілля» від 17.10.2022 № 2543, дія трудових договорів з працівниками, в тому числі з позивачем, відповідно до ст.13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» була призупинена, заробіток за позивачем не зберігався. Тому середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні повинен нараховуватися відповідно до абзаців 7-8 пункту 2 Порядку № 100, згідно яких час, протягом якого працівник, згідно із законодавством не працював і за ним не зберігався заробіток або частково зберігався, виключається з розрахункового періоду. З розрахункового періоду також виключається час, за який відсутні дані про нараховану заробітну плату працівника внаслідок проведення бойових дій під час дії воєнного стану. Якщо у працівника відсутній розрахунковий період, то середня заробітна плата обчислюється відповідно до абзаців 3 - 5 пункту 4 цього Порядку. Згідно абзацу 3 пункту 4 Порядку № 100, якщо в розрахунковому періоді у працівника не було заробітної плати, розрахунки проводяться з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу. Наводячи у відзиві свій розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку, представник відповідача вказує на наступне. Згідно довідки про нараховану та сплачену позивачу [PERSON] заробітну плату № 280-12 від 22.12.2023, тарифна ставка позивача складає 70,82 грн. Оскільки для здійснення розрахунку береться два останніх місяці, що передують звільненню, а саме - липень і серпень 2023 року, то середня заробітна плата за липень 2023 становить 8923,32 грн (70,82грн.х 6 год. х 21день), а за серпень 2023 - 9773,16 грн. ( 70,82 грн. х 6 год. х 23 дні). Середньоденна заробітна плата визначається відповідно до абзацу 1 пункту 8 Порядку № 100 і складає 424,92 грн. (8923,32 + 9773,16):44 дні, тому середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 29.09.2023 по 22.11.2023, який підлягає стягненню на користь позивача становить 16 571,88 грн (424,92 грн х 39 днів). Розгляд справи здійснюється у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін на підставі наданих суду доказів. Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін сторони не заявили. Встановивши характер спірних правовідносин та дослідивши надані суду докази, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з такого. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 17.06.2020 року до 28.09.2023 року працював у відокремленому підрозділі "Шахта 1-3 "Новогродівська" Державного підприємства "Селидіввугілля" машиністом електровозу підземним 4 розряду з повним робочим днем у шахті (а.с.11-15). 17.10.2022 ВП «Шахта 1-3«Новогродівська» ДП «Селидіввугілля» відповідно до ст.13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 №2136-ІХ, Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64/2022 у зв`язку з військовою агресією проти України, що виключає можливість обох сторін трудових відносин виконувати обов`язки, передбачені трудовим договором, було видано наказ № 2543 «Про призупинення дії трудових договорів» (а.с.26). Згідно витягу з вказаного наказу, машиніст електровозу [PERSON] , табельний №2247, був відсутній на роботі з 11.03.2022 року (а.с.26,зв.). Згідно довідки ВП "Шахта 1-3 "Новогродівська"ДП «Селидіввугілля» від 22.12.2023 №260-11р про нараховану та сплачену заробітну плату, заробітну плату з квітня 2022 року по вересень 2023 року позивач не отримував (а.с.4). Як стверджує позивач, 08.09.2023 ним на адресу Відокремленого підрозділу "Шахта 1-3 "Новогродівська" Державного підприємства "Селидіввугілля"було направлено заяву про звільнення за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію з вимогою про проведення з ним повного розрахунку при звільненні згідно чинного законодавства та виплатою одноразової допомоги при виході на пенсію в розмірі трьох місячних заробітків. Відомості про отримання заяви відповідачем в матеріалах справи відсутні (а.с.10). Відповідно до статті 3 Кодексу законів про працю України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулюються нормами трудового законодавства. У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація відповідно до ст.117 КЗпП України повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. За змістом статей 94, 116, 117 КЗпП України середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Таким чином, обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України. При цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі Порядок). Згідно абз.3 п.2 Порядку, середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують звільненню. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - на число календарних днів за цей період (п.8 Порядку). Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Час, протягом якого працівник згідно із законодавством не працював і за ним не зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду. З розрахункового періоду також виключається час, за який відсутні дані про нараховану заробітну плату працівника внаслідок проведення бойових дій під час дії воєнного стану. Якщо у працівника відсутній розрахунковий період, то середня заробітна плата обчислюється відповідно до абзаців третього - п`ятого пункту 4 цього Порядку. Тобто, якщо в розрахунковому періоді у працівника не було заробітної плати, розрахунки проводяться з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу. З огляду на це наданий позивачем розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд вважає неправильним і погоджується з розрахунком, наданим представником відповідача. Оскільки згідно довідки про нараховану та сплачену заробітну плату № 280-12 від 22.12.2023 тарифна ставка позивача складає 70,82 грн, заробітна плата за серпень 2023 року складає 9773,16 грн (70,82 грн. х 6 х 23), за липень 2023 року - 8923,32 грн (70,82 грн. х 6 х 21). Середньоденна заробітна плата складає 424,92 грн (9773,16 грн.+8923,32 грн.=18696,48 грн./44 дні=424,92 грн). Отже, середній заробіток позивача за період з 29.09.2023 по 22.11.2023, який підлягає стягненню на його користь, складає 16 571,88 грн (424,92 грн х 39 дн.) Вирішуючи питання судових витрат у справі, суд вважає за необхідне відповідно до ст.141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним при зверненні до суду витрати за сплату судового збору у розмірі 230,62 грн пропорційно задоволеним вимогам.

Outcome: partial