Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-21 00:00:00

01.08.2023 [PERSON] звернулася до Старосамбірського районного суду Львівської області із зазначеним позовом, покликаючись на те, що вона є мамою [PERSON] (відповідача по справі), зареєстрована та постійно проживає з 1970 року у будинку [ADDRESS] . Відповідач у вказаному будинку не проживає, хоча там зареєстрований. Має у власності житловий будинок у с.Воютичі Самбірського району. Вказує, що 08 травня 2020 року приватний нотаріус Старосамбірського районного нотаріального округу Сивак М.І. посвідчив договір дарування 1/2 частини житлового будинку, згідно п.1 якого дарувальник [PERSON] зобов`язується передати безоплатно, а одаровуваний [PERSON] прийняти в дар належну дарувальнику на праві власності 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] з господарськими будівлями та спорудами. 08.05.2020 року державним реєстратором - приватним нотаріусом Сивак М.І. здійснено державну реєстрацію речового права на 1/2 частину вказаного житлового будинку. 28 червня 2022 року аналогічний договір дарування 1/2 частини житлового будинку був нотаріально посвідчений приватний нотаріусом Старосамбірського районного нотаріального округу Сивак М.І., згідно п.1 якого дарувальник [PERSON] зобов`язується передати безоплатно, а одаровуваний [PERSON] прийняти в дар належну дарувальнику на праві власності 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] з господарськими будівлями та спорудами. 28 червня 2022 року державним реєстратором - приватним нотаріусом Сивак М.І. здійснено державну реєстрацію речового права на 1/2 частину вказаного житлового будинку з господарськими спорудами. Зазначає, що про оспорювані договори дарування їй фактично стало відомо у березні 2023 року, коли у процесі сварки відповідач зазначив, що він продасть хату, бо є власник цього майна. Після конфлікту вона отримала від приватного нотаріуса Сивак М.І. копії договорів дарування, оскільки він в порушення п.6.4. не надав позивачці нотаріально посвідчені копії договорів дарування. Вказує, що вона не укладала жодних договорів дарування з відповідачем, не збирала документи для подачі їх нотаріусу, оскільки всі документи по будинку зберігав та збирав відповідач. Він початково без відома позивачки займався реєстрацією речового права власності на будинок у державного реєстратора. Позивачка не давала йому доручення на представництво її інтересів в реєстраційній службі. Позивачка не заперечує того факту, що відповідач двічі відвозив її до нотаріуса у Старий Самбір та нотаріус дав її підписати якісь папери, жодних документів на руки їй не видавали. Позивачка не читала ніяких договорів, тому, що їй не давали можливості ознайомитися із змістом договорів та вона не мала жодного наміру дарувати відповідачу спірний житловий будинок хоча і не заперечувала, щоб укласти з відповідачем договір довічного утримання з метою її довічного утримання сином [PERSON] , оскільки о особою похилого віку, [INFO] , постійно хворіє серцевими захворюваннями, перебуває на спостереженні та лікування в КНП СМР «Старосамбірський ЦПМД» тому вона потребувала і надалі потребує постійного догляду, який мала намір отримати від відповідача. Стверджує, що вказаний житловий будинок [ADDRESS] є єдиним житлом позивачки, іншого житла вона не має тому після нотаріального посвідчення вказаних спірних правочинів не відбулася фактична передача предмету договорів - частину будинку, оскільки позивачка не звільняла і не буде звільняти вказаний житловий будинок. Вважає, що, підписуючи оспорювані договори дарування помилилася щодо істотних умов договорів, оскільки її наміри були укласти договори довічного утримання з відповідачем, а не дарування частини будинку. Враховуючи наведене, просить суд визнати недійсними Договори дарування 1/2 частини житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] від 08 травня 2020 року та 28 червня 2022 між [PERSON] та [PERSON] посвідчені приватним нотаріусом Старосамбірського районного нотаріального округу Сиваком М.І., повернути у її власність 1/2 та 1/2 частини вказаного житлового будинку та скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію права власності за [PERSON] на 1/2 та 1/2 частки вказаного житлового будинку. Ухвалою судді від 06.11.2023 відкрито провадження у даній справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження. В підготовче судове засідання позивач [PERSON] та її представник адвокат Шемеляк Г.Т. не з`явилися, проте представник позивача адвокат Шемеляк Г.Т. подала суду заяву, в якій просить суд розглянути справу за її відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримують у повному обсязі. Відповідача [PERSON] у підготовче судове засідання 22.01.2024 не з`явився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлявся, проте в підготовчому судовому засіданні 08.12.2023 позов визнав та подав суду заяву в якій зазначив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі та просить справу розглядати за його відсутності. Третя особа приватний нотаріус Самбірського районного нотаріального округу Сивак М. І. у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлявся. Оскільки в судове засідання не з`явилися всі учасники справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, не здійснюється. Відповідно до\~положень ч.3,4\~ст.200\~ЦПК України\~за результатами\~підготовчого провадження\~суд ухвалює\~рішення у\~випадку визнання\~позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому\~статтями 206,\~207\~цього Кодексу. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.\~ Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд вважає, що у відповідності до вимог ст.ст.200, 206 ЦПК України у справі можливо ухвалити рішення про задоволення позову при проведенні підготовчого засідання, з огляду на таке. Судом встановлено, що 08 травня 2020 року приватний нотаріус Старосамбірського районного нотаріального округу Сивак М.І. посвідчив договір дарування 1/2 частини житлового будинку укладений між дарувальником [PERSON] та обдарованим [PERSON] (сторонами у справі). Згідно п.1 вказаного договору дарувальник зобов`язується передати, а обдарований прийняти в дар належну дарувальнику на праві власності 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] з господарськими будівлями та спорудами: веранда-літ.а-1, літна кухня - літ.Б, веранда - 6-1, сарай - літ.В, будівля для худоби - літ.Г., дроварня - літ.Д, сарай - літ.Е, вбиральня - літ.С, колодязь - літ.К, огорожа - циф.1. Загальна площа, яка відчужується становить 39,4 кв.м., в тому числі житлова площа яка відчужується становить 24,55 кв.м. Житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, 1/2 частини якого відчужується, належить дарувальнику на підставі виписки із погосподарської книги №2, виданої 23.08.2019 року Страшевицькою сільською радою за номером 832; реєстраційний номер об`єкта нерухомого 19046985446251. Вказаний договір дарування зареєстрований в реєстрі за №454. 28 червня 2022 року приватний нотаріус Старосамбірського районного нотаріального округу Сивак М.І. посвідчив договір дарування частини житлового будку, укладений між дарувальником [PERSON] та обдарованим [PERSON] , згідно п.1 якого дарувальник зобов`язується передати безоплатно, а обдарований прийняти в дар належну дарувальнику на праві власності 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] з господарськими будівлями та спорудами: веранда -літ.а-1, літна кухня - літ.Б, веранда - 6-1, сарай - літ.В, будівля для худоби - літ.Г., дроварня - літ.Д, сарай - літ.Е, вбиральня - літ.Є, колодязь - літ.К, огорожа - циф. 1. Житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, 1/2 частини якого відчужується, належить дарувальнику на підставі виписки із погосподарської книги №2, виданої 23.08.2019 року Страшевицькою сільською радою за номером 832; реєстраційний номер об`єкта нерухомого 19046985446251. Вказаний договір дарування зареєстрований в реєстрі за№1012. Згідно Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 24.07.2023 № 340179367: -\~08.05.2020\~року державним\~реєстратором -\~приватним нотаріусом\~Сивак М.І.\~здійснено державну\~реєстрацію речового\~права на 1/2\~ частину житлового будинку з господарськими спорудами загальною площею 78,8кв.м., житловою 49,1 за адресою [ADDRESS] , номер відомостей про речове право 36450941 за [PERSON] . (номер відомостей про речове право: 36450941; дата реєстрації: 08.05.2020 року; державний реєстратор: приватний нотаріус Самбірського районного нотаріального округу Сивак М.І); - 28.06.2022 року державним реєстратором - приватним нотаріусом Сивак М.І. здійснено державну реєстрацію речового права на 1/2 частину житлового будинку з господарськими спорудами загальною площею 78,8кв.м., житловою 49,1 за адресою [ADDRESS] , номер відомостей про речове право 47185683 за [PERSON] . (номер відомостей про речове право: 47185683, дата державної реєстрації 28.06.2022 року; державний реєстратор: приватний нотаріус Самбірського районного нотаріального округу Сивак М.І.). Відповідно до довідки № 373 від 16.06.2023 старости Старашевицького старостинського округу Ляхович М. [PERSON] [INFO] дійсно зареєстрована та проживає у [ADDRESS] . В обґрунтування позовних позивач зазначила, що підписуючи оспорювані договори дарування помилилася щодо істотних умов договорів, оскільки її наміри були укласти договори довічного утримання з відповідачем, а не дарування частини будинку. Позивач як особа похилого віку, яка за станом здоров`я потребує\~\~догляду та матеріальної допомоги, погоджувалася на передачу нерухомого майна у власність відповідача\~\~лише за умови довічного утримання. При цьому, після підписання спірних договорів, фактично житловий будинок не передавала, не звільняла такий та залишилася там проживати. Правовідносини, наявні між сторонами, мають наступне правове регулювання. На підставі ч. 1\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1\~ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Пунктом 2 частини другої\~статті 16 ЦК України\~передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним. За правилом ч. 1\~ст. 215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Згідно з частиною третьою статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України). Відповідно\~\~до\~\~статей\~\~229-233\~\~ЦК\~\~України\~\~правочин,\~\~вчинений\~\~під\~\~впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України, договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди. Отже, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, дійсно було і має істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірному будинку після укладення договору дарування. Відсутність у особи під час укладення договору дарування волевиявлення на безоплатну передачу майна у власність обдаровуваного й передача його за умови вчинення на користь дарувальника будь-якої дії майнового або немайнового характеру, усупереч вимогам статті 717 ЦК України, є підставою для визнання договору дарування недійсним. Аналогічний правовий висновок міститься й у постановах Верховного Суду України від 18 червня 2014 року № 6-69цс14; від 21 жовтня 2015 року № 6-202цс15; від 02 грудня 2015 року № 6-2087цс15; від 16 березня 2016 року №6-93цс16. Вказане також відповідає позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 04.03.2020року у справі № 532/85/19. Відповідно до п. 19\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №9 "Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними", убачається, що відповідно до\~статей 229 - 233 ЦК України\~правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою\~\~для визнання правочину недійсним. Відповідно до ч. 1\~ст. 718 Цивільного кодексу України\~дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі. Згідно вимог\~ст. 722 ЦК України\~право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття. Прийняття обдаровуваним документів, які посвідчують право власності на річ, інших документів, які посвідчують належність дарувальникові предмета договору, або символів речі (ключів, макетів тощо) є прийняттям дарунка. Відповідно до вимог\~ст. 744 ЦК України\~за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Враховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, дійсно було і має істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування. Отже, наявність чи відсутність помилки - неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договору дарування замість договору довічного утримання, суд визначає не тільки за фактом прочитання сторонами тексту оспорюваного договору дарування та роз`яснення нотаріусом суті договору, а й за такими обставинами, як: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування. Лише в разі встановлення цих обставин норми частини першої статті\~229\~та статей\~203\~і\~717 ЦК України\~у сукупності вважаються правильно застосованими. Така правова позиція викладена у Постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України (справа №6-202цс15 від 21 жовтня 2015 року). Виходячи зі змісту статей\~203,\~717 ЦК України\~договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди. Відсутність у особи під час укладення договору дарування волевиявлення на безоплатну передачу майна у власність обдаровуваного й передача його за умови вчинення на користь дарувальника будь-якої дії майнового або немайнового характеру, усупереч вимогам\~статті 717 Цивільного кодексу України\~, є підставою для визнання договору дарування недійсним на підставі частини третьої статті\~203\~та статті\~229 ЦК України\~(постанова від 19 березня 2014 року справа № 6 - 9\~\~цс 13, справа 6 -93-цс-16 від 16 березня 2016\~\~року). Відповідно до ч.1\~ст.4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.ст.12,\~81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Позивач, згідно з вимогами частини першої\~статті 206 ЦПК України, може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій заяві. Частиною четвертою\~статті 206 ЦПК України\~передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно п. 24\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальні частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. В підготовчому судовому засіданні 08.12.2023 відповідач [PERSON] позов визнав та подав суду заяву в якій зазначив, що позовні вимоги визнає та просить справу розглядати за його відсутності. При цьому, в підготовчому судовому засіданні 08.12.2023 судом було роз`яснено відповідачу [PERSON] наслідки відповідних процесуальних дій, зокрема положення ч.4 ст.206 ЦПК України, відповідно до якої, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За таких обставин, оскільки рішення про задоволення позову про визнання укладених між сторонами договорів дарування недійсними не суперечить закону, інтересам сторін і не порушує їхніх прав та прав інших осіб, суд вважає можливим позовні вимоги в цій частині задовольнити. Що стосується позовної вимоги про скасування запису про державну реєстрацію права власності за набувачем та повернення у власність відчужувача внаслідок визнання договору дарування недійсним, то суд такі вимоги також вважає можливим задовольнити, виходячи з наступного: Правові наслідки недійсності правочину встановлені\~ст.216 ЦК України, за положеннями якої недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано за цінами, які існують на момент відшкодування. При цьому, відповідно до ч. 1\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі\~ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації (ч. 1\~ст. 182 ЦК України). Оскільки підставою для внесення Державним реєстратором запису про право власності відповідача на оспорюване майно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно були договори дарування, які даним судовим рішенням визнаються недійсними, і правочин недійсним є з моменту його укладення та такий правочин не створює ніяких наслідків для його сторін, то відповідно всі наслідки такого правочину втрачаються з моменту їх виникнення, і відповідно всі реєстрові записи, які були вчинені на підставі такого правочину, мають бути також скасовані і майно підлягає поверненню у власність позивача. Враховуючи вищенаведене, суд, вирішуючи справу в межах наданих до суду доказів та матеріалів, враховуючи встановлені судом обставини, а також те, що відповідач позовні вимоги визнав і таке визнання не суперечить вимогам закону, не порушує прав та інтересів інших осіб, приходить до висновку, що згідно положень ч.4\~ст.206 ЦПК України\~позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved