Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-21 00:00:00

Заступник керівника Кременчуцької окружної прокуратури звернувся до суду в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах - Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області з позовом у якому, просив стягнути з [PERSON] до бюджету міста Кременчуга понесені КНМП «Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька» витрати у сумі 96957,34 грн на лікування потерпілого [PERSON] . В обґрунтування позову зазначає, що вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука від 22.05.2023 визнано винним [PERSON] y вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України (справа № 524/10474/18, провадження № 1-кп/524/28/23). Цивільний позов прокурора залишений без розгляду. Згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень вирок Автозаводського районного суду м. Кременчука від 22.06.2023 набрав законної сили 22.06.2023. У ході досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження № 12018170090001128 встановлено, що 11.04.2018 в м. Кременчуці по просп. Полтавському, поблизу будинка 269 в районі зупинки транспорту «Кохнівський хлібзавод», водій [PERSON] , керував автомобілем «DAF-95XF», не забезпечивши перед виїздом технічно справний стан автомобіля внаслідок несправності рульового механізму (подовжньої кермової тяги) автомобіля, допустив його неконтрольований рух, скоїв наїзд на пішохода [PERSON] , який стояв на узбіччі. У результаті наїзду пішохід отримав тілесні ушкодження, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння. 3 отриманими тілесними ушкодженнями потерпілого госпіталізовано до КНМП «Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька», де він знаходився на стаціонарному лікуванні з 11.04.2018 по 06.06.2018. Загальна вартість лікування склала 96957,34 грн. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» №11 від 07.07.1995 питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16.07.1993. Як передбачено цим Порядком, сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. Термін і обгрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров`я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров`я. З огляду на вказане, [PERSON] зобов`язаний відшкодувати місцевому бюджету 96957,34 грн збитків, завданих злочином, понесених закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення. Статтею 131-1 Конституції України визначено, що в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Згідно ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Однією із форм представництва є звернення до суду з позовами коли порушуються інтереси держави, або визнання незаконними правових актів, дій чи рішень органів чи посадових осіб. Комунальне некомерційне медичне підприємство «Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька» є комунальним неприбутковим лікувальним закладом, лікування у якому здійснюється за рахунок фінансових ресурсів, що передаються йому згідно з договором про забезпечення медичних послуг за кошти міського бюджету міста Кременчука Полтавської області, передбачені на галузь охорони здоров`я. (Пункт 6.1 Статуту КНМП «ЛІЛ «Кременчуцька», затвердженого рішенням Кременчуцької міської ради від 11.11.2022, що знаходиться у вільному доступі на сайті Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області). Невиконання відповідачем вимог ст. 1206 ЦК України щодо невідшкодування витрат КНМП «ЛІЛ «Кременчуцька» на стаціонарне лікування потерпілої від кримінального правопорушення унеможливлює раціональне та ефективне використання бюджетних коштів і створює загрозу інтересам держави в бюджетній сфері та в сфері гарантування місцевого самоврядування. Крім цього, порушення відповідачем встановлених законодавством норм щодо відшкодування винною особою витрат лікувального закладу, які відбулись в результаті протиправних дій такої особи, вина якої встановлена в ході судового розгляду, порушує інтереси лікувального закладу, інтереси територіальної громади міста щодо наповнення бюджету міста, раціонального використання бюджетних коштів, організації діяльності та фінансуванні комунальних закладів міста відповідно до вимог Конституції та законів України. Як наслідок, указане призведе до необхідності додаткового витрачання коштів з бюджету, та свідчить про неефективне використання бюджетних коштів, що створює загрозу порушення інтересів держави у бюджетній сфері та свідчить про незабезпечення безумовного виконання нормативно-правових актів держави. Звернення прокурора до суду з окресленим позовом, спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання стягнення з винної особи коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого від злочину, не вирішення якого підриває матеріальну і фінансову основу місцевого самоврядування, та завдає шкоду інтересам держави, яка згідно із ст. 7 Конституції України, гарантує місцеве самоврядування. Таким чином у зазначеному випадку наявний як державний, так і суспільний інтерес. Відповідачем до суду надано відзив, у якому зазначено, що з доводами викладеними у позовній заяві не погоджується, вважає її безпідставною, і такою, що не підлягає задоволенню. Оскільки враховуючи, що заробітна плата працівникам лікарні та нарахування на неї виплачуються щомісячно та не залежать від кількості хворих, перебування на лікуванні потерпілих внаслідок вчинених кримінальних правопорушень, суми оплати і та нарахувань на оплату праці стягненню не підлягають. Крім того, згідно п. 2 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого становою Кабінету Міністрів України від 16 липня 1993 року № 545, визначення суми витрат на лікування потерпілого проводиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентаря та обладнання. Виходячи з цього витрати на предмети, матеріали, обладнання та інвентар стягненню не підлягають. Не підлягають стягненню кошти, витрачені на стаціонарне лікування потерпілого: медикаменти та перев`язувальні матеріали, оскільки в матеріалах доданих до позовної заяви взагалі не зазначено їх вартість (у відповідних графах), лише їх кількість, оскільки відповідно до довідки № 01-16/23127 від 03.12.2018 року весь перелік препаратів на 1-2 та 3 сторінках довідки були придбані родичами хворого за рахунок (не за рахунок лікарні). Крім цього, відшкодування майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням має свої особливості, які полягають у тому, що згідно зі статтею 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні може бути пред`явлено не до будь-якої особи, а виключно підозрюваного або обвинуваченого, що у свою чергу вказує на початок перебігу строку позовної давності саме з моменту показу на про підозру, тобто коли особа визначена слідчим як така у відношенні якої достатньо для підозри у вчиненні кримінального правопорушення (стаття 276 КПК України). Підозра в даному випадку була оголошена влітку 2018 року. У цій справі спір стосується відшкодування шкоди, завданої злочином, де необхідно встановити вину, яка є однією з обов`язкових підстав цивільно-правової відповідальності, на відміну, наприклад від відшкодування шкоди, завданої при дорожньо-транспортній пригоді чи за незаконне засудження, де вина не є обов`язком доведення для позивача. Отже, національне законодавство доволі чітко врегульовує питання позовної давності спірних правовідносинах. Такий висновок узгоджується із висновком Верховного Суду у складі колегії суддів ої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеному у постанові від 21 січня 100 року у справі № 369/1850/18 (провадження № 61-18948св19), ВС/КЦС у справі № 2435/17 від 02.09.2020. Крім цього, у матеріалах відсутнє належне правове обгрунтування правомірності подання цивільного позову позивачем, тобто, в даному випадку Кременчуцька окружна прокуратура не с належним позивачем. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Заступником керівника Кременчуцької окружної прокуратури до суду подано відповідь на відзив, у якій зазначено, що до позовної заяви прокурором додано належним чином оформлену довідку про вартість стаціонарного лікування потерпілого [PERSON] № 01-16/2317 від 03.12.2018, в якій наведено арифметичні розрахунки вартості стаціонарного лікування хворого окремо у відділенні ВАЗЛіТ (11.04.2018-24.04.2018, вартість одного ліжко-дня 4769,84, вартість лікування у відділенні ВАЗЛіТ склала 4769,84 грн* 13 днів = 62 007,92 грн) та окремо у травматологічному відділенні (25.04.2018- 06.06.2018, вартість одного ліжко-дня 765,06 грн, 765,06 грн* 42 = 32 132,52 грн), зазначено перелік проведених лабораторних досліджень та їх вартість (2816,9 грн) та визначено загальну вартість стаціонарного лікування з урахуванням його тривалості та лабораторних досліджень 94 140,44 грн. Розрахунок підписано уповноваженими особами - директором, завідувачем відділення, економістом. Разом з тим, твердження відповідача, що у даному випадку заробітна плата та нарахування на заробітну плату працівникам лікарні не підлягає відшкодуванню є хибним, зробленим без посилання на відповідні норми законодавства та фактично є суб`єктивним трактуванням норм законодавства з Метою уникнення цивільно-правової відповідальності та виконання передбаченого ст. 1206 ЦК України обов`язку на відшкодування витрат лікарні. Заробітна плата працівникам лікарні та нарахування на неї є складовими вартості 1 ліжко-дня перебування на лікуванні у закладі охорони здоров`я, так як потерпілий, перебуваючи на лікуванні, отримує кваліфіковану медичну допомогу, яка знаходить свій грошовий вираз у вигляді нарахованої заробітної плати працівникам лікарні, що визначали та забезпечували таке лікування. Фонд заробітної плати медичним працівникам беззаперечно входить в суму фактичних витрат здійснюється на щомісячне утримання лікувального закладу, що здійснюється з бюджету міста Кременчука. На рахування коштів згідно графи «Предмети, матеріали, обладнання та інвентар», то посилання на п. 2 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16.07.1993, є недоречним в даному випадку з урахуванням того, що відповідно до вказаного пункту не підлягають стягненню витрати лікарні саме на придбання інвентаря та обладнання. Разом з тим, у даному випадку підлягають стягненню кошти за використання вже придбаних лікарнею предметів, обладнання, інвентаря, матеріалів, які використовувалися у процесі лікування потерпілого [PERSON] . Твердження відповідача «не підлягають стягненню і кошти витрачені на медикаменти та перев`язувальні матеріали, оскільки в матеріалах позовної заяви не визначено їх вартість, оскільки відповідно до довідки весь перелік медичних препаратів (ст. 1-2, ст. 3) придбано родичами хворого за свій рахунок» взагалі не витримують жодної критики. Звертає увагу, що вартість медичних препаратів згідно переліку не зазначена, тому що вона і не врахована у вартість лікування. Доводи відповідача щодо пропуску позовної давності за позовною вимогою про стягнення коштів у даній справі вважаю необґрунтованими та такими, що не заслуговують на увагу, з огляду на наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 265 ЦК України, якщо суд залишив без розгляду позов, пред`явлений у кримінальному провадженні, час від дня пред`явлення позову до набрання законної сили судовим рішенням, яким позов було залишено без розгляду, не зараховується до позовної давності. Зі змісту вироку Автозаводського районного суду міста Кременчука від 22.05.2023 у справі № 524/10474/18 вбачається, що прокурором в межах судового розгляду кримінального провадження пред`явлено позов в інтересах держави в особі фінансового комітету виконавчого комітету Кременчуцької міської ради до [PERSON] , який у подальшому залишений без розгляду. Даний позов скеровано до Решетилівського районного суду Полтавської області 28.06.2023, тобто в межах трирічного строку позовної давності. Кременчуцька міська рада не приймала участі у розгляді кримінального провадження стосовно [PERSON] , і як особа, право якої порушено та потребує захисту, дізналася про своє порушене право лише з повідомлення Кременчуцької кружної прокуратури від 31.05.2023 № 52-7035вих-23. Посилання відповідача на постанови КЦС ВС у справах 369/1850/18, 52435/17 є недоцільними з огляду на те, що у вказаних постановах зроблено висновки у правовідносинах, що не є подібними до правовідносин у справі 546/760/23. Відповідач стверджує про відсутність належного обґрунтування правомірності подання цивільного позову «позивачем, а саме Кременчуцькою окружною прокуратурою». Звертаю увагу відповідача на ст. 56 ЦПК України, згідно якої прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обгрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. Таким чином, позивачем за позовом прокурора є Кременчуцька міська рада Кременчуцького району Полтавської області, а не прокурор. Підставами для представництва прокурором інтересів держави в судом даному випадку є бездіяльність уповноваженого суб`єкте владних повноважень - Кременчуцької міської ради, яка усвідомлено пасивно бездіє при обізнаності про спричинення шкоди охоронюваним законом інтересам. У задоволенні клопотання про задоволення строків позовної давності відмовити. Стягнути [PERSON] витрати на лікування потерпілого [PERSON] . У судовому засіданні прокурор підтримала позовні вимоги у повному обсязі, просила задовольнити, стягнути з [PERSON] до бюджету міста Кременчуга понесені КНМП «Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька» витрати у сумі 96957,34 грн на лікування потерпілого [PERSON] . Представник Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи завчасно та належним чином. Надали заяву, у якій позовні вимоги підтримують у повному обсязі, просять суд розглянути справи без участі представника. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти позовних вимог, зазначив, що підстави стягнення коштів на лікування потерпілого [PERSON] з [PERSON] у порядку ст. 1206 ЦК України відсутні. Рахунок витрат є необгрутований та містить нарахування, які не підлягають стягненню. Разом з тим, про Кременчуцька окружна прокуратура не є належним позивачем у справі. У матеріалах доданих до позовної заяви відсутні докази направлення повідомлення прокурора до Кременчуцької міської ради. Зазначив про сплив строків позовної давності для звернення до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування витрат на лікування потерпілого. Просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, проти задоволення позову заперечував. Зазначив про безпідставність позовних вимог та відсутності підстав для стягнення з нього витрат на лікування [PERSON] . Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши докази у їх сукупності, приходить до наступного. Вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука від 22.05.2023 (справа № 524/10474/20) [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки без позбавлення права керування транспортними засобами. На підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням із іспитовим строком на 1 рік. Цивільний позов прокурора Кременчуцької місцевої прокуратури в інтересах держави в особі фінансового управління виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області залишено без розгляду. (а.с. 13-17). Згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень, вирок набрав законної сили 03.06.2023. Судовими рішеннями встановлено, що 11.04.2018 року о 13-00 годині в м. Кременчуці по просп. Полтавському в району зупинки «Кохнівський хлібзавод», водій [PERSON] , керував автомобілем «DAF-95XF» реєстраційний номер [NUMBER] з напівпричепом паливо цистерна «SCHWARZMULLER-TSL З/Е» реєстраційний номер [NUMBER] не забезпечивши перед виїздом технічно справний стан автомобіля внаслідок несправності рульового механізму (подовжньої кермової тяги) автомобіля, допустив його неконтрольований рух виїхавши за межі проїзної частини праворуч відносно напрямку свого руху, скоїв наїзд на пішохода - потерпілого [PERSON] , що стояв на узбіччі біля автомобіля «ВАЗ-2170» державний номерний знак [NUMBER] . У даній дорожній обстановці для запобігання виникнення ДТП, водій [PERSON] повинен був діяти відповідно до вимог п.п. 2.3. а), 31.1., 31.4.2. б) «Правил дорожнього руху України», де вказано: У результаті даної пригоди [PERSON] отримав тілесні ушкодження з якими був госпіталізований до КНМП «Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька». Відповідно до висновку судово-медичної експертизи щодо визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень [PERSON] № 642 від 20.09.2018 року, виявлені такі тілесні ушкодження: поєднана травма голови, тулуба та кінцівок з забоєм головного мозку, субдуральним крововиливом ( під тверду мозкову оболонку) в правій тім`яній долі головного мозку, субарахноідальним крововиливом (під м`яку мозкову оболонку) в лобних долях обох півкуль головного мозку, лінійним переломом потиличної кістки зліва з переходом на основу черепа (піраміду лівої скроневої кістки та клиновидну кістку), крововиливом в пазуху основної (Клиновидної) кістки, раною злобно-скроневій ділянці, гематомами повік лівого ока, множинними саднами на обличчі; гематомами в верхньому та задньому сегменті нижньої частки правої легені, переломами 1-2-3-4-го ребер справа по заднім анатомічним лініям та 1-20го ребер зліва по переднім анатомічним лініям; під капсульними крововиливами печінки та селезінки, крововиливом в жовчний міхур, переломом правої сідничної та правої лонної кісток тазу; закритими переломами зовнішнього виростку великогомілкової кістки та голівки малогомілкової кістки справа, закритим переломом верхньої третини малогомілкової кістки правої гомілки, підшкірною гематомою м`яких тканин нижньої третини стегна, колінного суглобу та гомілки справа; саднами правої гомілки; раною лівого стегна; саднами лівого колінного суглобу; саднами лівого ліктьового суглобу, яка ускладнилась травматичним шоком та по ступеню тяжкості відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя ( п.п. 2.1.1.а), 2.1.2., 2.1.3. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» Наказу № 6 МОЗ України від 17.01.1995 року «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України»). Вказані тілесні ушкодження утворились не задовго до госпіталізації потерпілого в стаціонар від дії тупих предметів, які діяли зі значною силою, що могло мати місце при вказаних обставинах та у вказаний строк. Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень потерпілий [PERSON] , [INFO] , мешкає за адресою: [ADDRESS] перебувала на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні «Комунального некомерційного медичного підприємства «Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька» з 11.04.2018 у нейрохірургічному відділенні та переведений до відділення ВАЗліТ 13 ліжко-днів, 24.04.2018 переведений до травматологічного відділення де перебував 42 ліжко-дня. Виписка 06.06.2018. Згідно розрахунку «Комунального некомерційного медичного підприємства «Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька» вартість 55 ліжко-днів становить 94 140 ,44 грн, вартість лабораторних досліджень 2 816,90 грн., загальна сума витрат 96 957, 34 грн. (а.с. 18-19). 31.05.2023 заступник керівника Кременчуцької окружної прокуратури звернувся до Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області про самостійне вжиття заходів, спрямованих на стягнення витрат бюджету міста Кременчука на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення шляхом скерування відповідної позовної заяви та повідомлення прокуратуру до 29.06.2023 (а.с. 20-21). 28.06.2023 заступником керівника Кременчуцької окружної прокуратури повідомлено Кременчуцьку міську раду Кременчуцького району Полтавської області про здійснення представництва інтересів держави в особі Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області щодо стягнення з [PERSON] витрат на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення шляхом скерування до суду відповідної позовної заяви в порядку цивільного судочинства (а.с. 22). Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно ст. 1191 Цивільного кодексу України держава, Автономна республіка Крим, територіальні громади, юридичні особи мають права зворотної вимоги до фізичної особи, винної у вчиненні злочину, у розмірі коштів, витрачених на лікування особи, яка потерпіла від цього злочину. Відповідно до ст. 1206 Цивільного кодексу України особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 07 липня 1995 року «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат» питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. Цим Порядком передбачено, що сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених в стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. До справи має бути приєднана довідка - розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. Відповідно до п. 2 «Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16.07.1993 (надалі Порядок), сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі, та вартості витрат на його лікування в день. Пунктом 4 Порядку вказано, що стягнені в установленому порядку кошти, залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров`я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховується до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров`я. Разом з цим, відповідач не відшкодував витрати на лікування потерпілого від кримінального правопорушення. Частиною 1 статті 143 Конституції України визначено, що територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування, управляють майном, що є в комунальній власності. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 22 Бюджетного кодексу України головними розпорядниками бюджетних коштів можуть бути виключно: за бюджетними призначеннями, визначеними іншими рішеннями про місцеві бюджети, - місцеві державні адміністрації, виконавчі органи та апарати місцевих рад (секретаріат Київської міської ради), структурні підрозділи місцевих державних адміністрацій, виконавчих органів місцевих рад в особі їх керівників. Відповідно до вимог ст. 89 Бюджетного кодексу України витрати, які спрямовуються на охорону здоров`я, здійснюються з місцевого бюджету, а тому несплата коштів відповідачем суттєво впливає на інтереси держави у зв`язку з недоотриманням коштів для фінансування закладу охорони здоров`я. Відповідно до статті 3 Закону України «Про основи законодавства України про охорону здоров`я» закладом охорони здоров`я є юридична особа будь-якої форми власності та організаційно-правової форми або її відокремлений підрозділ, що забезпечує медичне обслуговування населення на основі відповідної ліцензії та професійної діяльності медичних (фармацевтичних) працівників і фахівців з реабілітації. За приписами ч. 1 ст. 3 Закону України «Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення» держава гарантує повну оплату згідно з тарифом за рахунок коштів Державного бюджету України надання громадянам необхідних їм медичних послуг та лікарських засобів, що передбачені програмою медичних гарантій. Механізм використання коштів, передбачених у державному бюджеті за програмою «Реалізація програми державних гарантій медичного обслуговування населення» (КПКВК 2308060) визначено «Порядком використання коштів, передбачених у державному бюджеті на реалізацію програми державних гарантій медичного обслуговування населення», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 24.12.2019 № 1086. Аналіз перевірених і оцінених у судовому засіданні доказів у підтвердження позовних вимог переконує суд, що позивачем надано належні, достовірні та допустимі докази, в силу вимог ст.ст. 76 - 81 ЦПК України на підтвердження того, що відповідачем порушено право «Комунального некомерційного медичного підприємства «Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька» на відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення [PERSON] . Разом з тим, як вбачається із наданого розрахунку витрат, загальна сума стягнення становить вартість з кількості ліжко-днів, проведених потерпілим в стаціонарі, та вартості витрат на його лікування в день, однак в переліку витрат маються кошти, які зазначені як інші витрати, що позбавляє можливості суд встановити які саме медичні послуги надавались, тому позов підлягає частковому задоволенню без врахування сум інші витрати. Щодо доводів відповідача та представника, що Кременчуцька окружна прокуратура не є належним позивачем, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Частиною третьою статті 56 ЦПК України передбачено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Рішенням Конституційного Суду України № 3-рп/99 від 08.04.1999 встановлено, що поняття "інтереси держави" є оціночним і в кожному конкретному випадку прокурор чи його заступник самостійно визначає з посиланням на законодавство підстави подання позову, вказує, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення інтересів держави, обґрунтовує необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо. З урахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, керівник органу прокуратури у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. Керівник органу прокуратури подає до суду позови саме в інтересах держави, а не в інтересах підприємств, установ і організацій незалежно від їх підпорядкування і форм власності. Під поняттям «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах» потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади. Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду. Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави. Такі правові висновки викладені Верховним Судом у постановах від 20 вересня 2018 року у справі № 924/1237/17, від 04 квітня 2019 року у справі № 924/349/18, від 03 травня 2022 року у справі № 932/2250/21, від 07 червня 2022 року у справі № 209/2263/21. Відповідно до положень ст.10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» обласні та районні ради є органами місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст, у межах повноважень, визначених Конституцією України та іншими законами, та також повноважень, переданих їм сільськими, селищними, міськими радами. Згідно зі ст.16 зазначеного Закону органи місцевого самоврядування є юридичними особами і наділяються цим та іншими законами власними повноваженнями, в межах яких діють самостійно і несуть відповідальність за свою діяльність відповідно до закону. Кременчуцька міська рада Кременчуцького району Полтавської області зареєстрована як юридична особа з організаційно-правовою формою - орган місцевого самоврядування, згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та не перебуває в процесі припинення, кінцеве рішення про державну реєстрацію припинення юридичної особи в реєстрі відсутнє. Таким чином Кременчуцька міська рада Кременчуцького району Полтавської області є органом, уповноваженим на здійснення відповідних функцій у спірних правовідносинах. Матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад. Відповідно до статті 18-1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» орган місцевого самоврядування може бути позивачем та відповідачем у судах загальної юрисдикції, зокрема, звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування. У справі, що розглядається Кременчуцька окружна прокуратура, звертаючись до суду з позовом, належним чином обґрунтувала наявність підстав для представництва інтересів держави у суді відповідно до вимог статті 23 Закону України «Про прокуратуру» та статті 56 ЦПК України, зазначивши у чому полягає порушення інтересів держави в особі, вказавши орган, уповноважений здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, а також довівши нездійснення Кременчуцька міська рада Кременчуцького району Полтавської області захисту інтересів держави у спірних правовідносинах, що полягають у не зверненні до суду із відповідним позовом. Крім того, відповідно до ст. 56 ЦПК України, у разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. Таким чином, позивачем за позовом прокурора є Кременчуцька міська рада Кременчуцького району Полтавської області, а не заступник керівника Кременчуцької окружної прокуратури. Посилання відповідача та представника щодо пропуску позивачем строку позовної давності при зверненні до суду, з підстав того, що підозра оголошена [PERSON] у 2018 році і з цього часу пройшли три роки, оскільки позов пред`явлено 11.07.2023, суд вважає безпідставними. Згідно з ч. 7 ст. 128 КПК України особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Відповідно до ч. 2 ст. 265 ЦК України, якщо суд залишив без розгляду позов, пред`явлений у кримінальному провадженні, час від дня пред`явлення позову до набрання законної сили судовим рішенням, яким позов було залишено без розгляду, не зараховується до позовної давності. Як вбачається із зміст вироку Автозаводського районного суду міста Кременчука від 22.05.2023 який набрав законної сили 03.06.2023, прокурором в межах судового розгляду кримінального провадження пред`явлено позов в інтересах держави в особі фінансового комітету виконавчого комітету Кременчуцької міської ради до [PERSON] , який у подальшому залишений без розгляду. Даний позов направлено до Решетилівського районного суду Полтавської області 30.06.2023, тобто в межах трирічного строку позовної давності. Посилання відповідача на постанови КЦС ВС у справах № 369/1850/18, № 524/35/17 є безпідставними, з огляду на те, що у вказаних постановах зроблено висновки у правовідносинах, що не є подібними до правовідносин у даній справі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи задоволення позовних вимог у повному обсязі та ту обставину, що відповідно до п.6 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення, судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2684 грн. підлягають до стягнення з відповідача в дохід держави. Ставка судового збору, чинна на час подання позову, встановлена підпунктом 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» та визначена у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2684 грн).

Outcome: partial