Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-23 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулась до суду із заявою про встановлення факту народження дітей на тимчасово окупованій території України. Заява мотивована тим, що з копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Гагарінського районного управління юстиції у м. Севастополь 07.06.2008 року встановлено, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] , з 07.06.2008 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. У відповідності до обмінної картки пологового будинку № 2 м. Севастополь від 12.08.2014 року [PERSON] , [INFO] о 10год. 53 хв. народила здорового хлопчика вагою 2 780г та була виписана на 4 день після пологів. 15.08.2014 року [PERSON] в відділі записів актів цивільного стану Гагаринського району м. Севастополя Управління запису актів цивільного стану правління Севастополі отримала свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , відповідно до якого батьком зазначено: [PERSON] , мати [PERSON] . Окрім того, у відповідності до обмінної картки пологового будинку № 2 від 14.06.2016 року [PERSON] , [INFO] о 09год. 38 хв. народила здорову дівчинку вагою 2600 г. та була виписана на 4 день після пологів. 22.12.2016 року [PERSON] в відділі записів актів цивільного стану Балаклавського району м. Севастополя Управління запису актів цивільного стану м. Севастополь отримала свідоцтво про народження [PERSON] [INFO] , відповідно до якого батьком зазначено: [PERSON] , мати [PERSON] . В вище зазначених свідоцтвах про народження зазначено, що [PERSON] та її чоловік [PERSON] є громадянами російської федерації, однак дана обставина не відповідає дійсності, що підтверджується копіями паспортів громадян України, про російське громадянство зазначалось автоматично, так як по іншому дітей би не зареєстрували. Просила суд, встановити факт народження [PERSON] , [INFO] у м. Севастополь АРК. При проведенні державної реєстрації народження вказати відомості про матір та батька. Встановити факт народження [PERSON] , [INFO] у м. Севастополь, АРК, При проведенні державної реєстрації народження вказати відомості про матір та батька. В судове засідання заявниця [PERSON] не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, заявлені вимоги підтримала. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явилась, однак про день, час та місце розгляду справи повідомлялись вчасно та належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Місто Севастополь, Автономна Республіка Крим, є тимчасово окупованою територією України. У зв`язку з цим на території м. Севастополь органи державної реєстрації актів цивільного стану утворені не відповідно до Конституції та законів України, та діють не в порядку та не у спосіб, передбачений Конституцією та законами України. Їх діяльність є незаконною. Будь-який виданий ними акт (рішення, документ) є недійсним і не створює правових наслідків. З цих підстав при народженні дітей батьки були позбавлені можливості отримати свідоцтво про їх народження у порядку, встановленому законодавством України. Відповідно до п.7 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Статтею 317 ЦПК України встановлені особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України. За нормами даної статті заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. У рішенні про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, зокрема, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків. Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" державна реєстрація актів цивільного стану проводиться відповідно до цього Закону, Цивільного та Сімейного кодексів України та інших актів законодавства органами державної реєстрації актів цивільного стану. Так, державна реєстрація народження дитини проводиться з одночасним визначенням її походження та присвоєнням їй прізвища, власного імені та по батькові. Походження дитини визначається відповідно до Сімейного кодексу України. Судом встановлено, що, з копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Гагарінського районного управління юстиції у м. Севастополь 07.06.2008 року встановлено, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] , з 07.06.2008 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. У відповідності до обмінної картки пологового будинку № 2 м. Севастополь від 12.08.2014 року [PERSON] , [INFO] о 10год. 53 хв. народила здорового хлопчика вагою 2 780г та була виписана на 4 день після пологів. 15.08.2014 року [PERSON] в відділі записів актів цивільного стану Гагаринського району м. Севастополя Управління запису актів цивільного стану правління Севастополі отримала свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , відповідно до якого батьком зазначено: [PERSON] , мати [PERSON] . Окрім того, у відповідності до обмінної картки пологового будинку № 2 від 14.06.2016 року [PERSON] , [INFO] о 09год. 38 хв. народила здорову дівчинку вагою 2600 г. та була виписана на 4 день після пологів. 22.12.2016 року [PERSON] в відділі записів актів цивільного стану Балаклавського району м. Севастополя Управління запису актів цивільного стану м. Севастополь отримала свідоцтво про народження [PERSON] [INFO] , відповідно до якого батьком зазначено: [PERSON] , мати [PERSON] . Відповідно до ч. ч. 1,2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом; Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсними і не створює правових наслідків. Отже, свідоцтво серії [NUMBER] від 15.08.2014 року про народження [PERSON] та свідоцтво серії [NUMBER] про народження [PERSON] , не створюють правових наслідків. Разом з тим, оцінюючи надані заявником докази, суд враховує те, що народження особи є юридичним фактом, що має наслідком припинення, зміну та виникнення багатьох правовідносин, а тому має безпосереднє значення для реалізації особою своїх прав. Відповідно до ст. ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Практикою Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці, зокрема в рішеннях ЄСПЛ «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). Зокрема, ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142). Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документу про народження особи, виданого закладом, що знаходиться на окупованій території, як доказу, оскільки розуміє, що можливості збору доказів народження особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини. На підставі вищевикладеного, суд вважає факт народження [PERSON] , [INFO] у м. Севастополь АРК та факт народження [PERSON] , [INFO] у м. Севастополь АРК, встановленим.

Outcome: approved