Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-18 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін: позивач просить розірвати шлюб між ним та [PERSON] , який зареєстрований 07.07.2012 у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Долинського районного управління юстиції в Івано-Франківській області, неповнолітнього сина [PERSON] залишити проживати з мамою. Свої вимоги мотивує тим, що вони з відповідачкою зареєстрували шлюб 07.07.2012. Від даного шлюбу в них на даний час є неповнолітній син [PERSON] , [INFO] . Спільне життя не склалося, подружні відносини між ними припинилися ще в червні 2021 року. З цього часу вони спільно не проживають. Позивач у підготовчому судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити, шлюб з відповідачкою розірвати, сина залишити проживати з матір`ю, судові витрати на його користь з [PERSON] не стягувати. Рішення про розірвання шлюбу ухвалити в підготовчому судовому засіданні, взявши до уваги визнання позову відповідачкою. Вони з останньою більше двох років проживають окремо. У них є спільний син, в утриманні та вихованні якого він буде брати участь і після розірвання шлюбу. Спору з даного приводу між ними немає. Відповідачка в підготовчому судовому засіданні позов визнала, просила суд його задовольнити та прийняти рішення в підготовчому судовому засіданні. Вказала, що з позивачем вони спільно не проживають вже більше двох років. За цей час вона влаштувала своє особисте життя. Їхні син проживає з нею. Відповідач має можливість брати участь в його вихованні та утриманні. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: 07 грудня 2023 року відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд справи по суті у порядку загального позовного провадження з призначення підготовчого судового засідання. В судовому засіданні 11.01.2024 відповідачка до початку розгляду справи по суті позов визнала, а позивач просив прийняти визнання позову. Частиною 1 статті 206 ЦПК України встановлено, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно із вимогами ч. 4 ст. 206 ЦПК України, судом перевірено, що визнання позову відповідачкою не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Враховуючи, що відповідачка позов визнала, визнання нею позову не суперечить інтересам сторін, тому суд приймає визнання нею позову та приходить до висновку про можливість ухвалення рішення у підготовчому судовому засіданні. Фактичні обставини, які встановив суд, та зміст спірних правовідносин: [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) перебувають у шлюбі з 07 липня 2012 року, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Долинського районного управління юстиції Івано-Франківської області, актовий запис №84, що підтверджується свідоцтвом про шлюб 1-НМ від 07.07.2012 (а.с. 2). Як вбачається зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 14.05.2013, у сторін народився [PERSON] , актовий запис № 10 (а.с. 3). Між сторонами виник спір з приводу розірвання шлюбу, який вони, враховуючи наявність малолітньої дитини, не можуть розірвати в позасудовому порядку. Оцінка суду: вислухавши сторін, зважаючи на визнання позову відповідачем, дослідивши докази, які надані на обґрунтування позовних вимог, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Згідно зі ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею 5 Протоколу № 7 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Частиною 3 статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч. 1 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя відповідно до статті 106 або одного з них відповідно до статті 107 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Частина 2 статті 112 СК України передбачає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як визначено ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. В судовому засіданні знайшли своє підтвердження доводи позивача про те, що шлюб носить формальний характер. [PERSON] не бажає зберігати сім`ю, наполягає на розірванні шлюбу, проти чого не заперечила [PERSON] , визнавши позов. Оскільки сторони наполягають на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Спору щодо місця проживання малолітнього сина, який на момент розгляду справи в суді проживає разом з матір`ю, не має. Виходячи з цього, суд вважає за необхідне позов задовольнити, шлюб між сторонами розірвати, малолітнього сина залишити проживати з матір`ю. Розподіл судових витрат між сторонами: питання судових витрат суд вирішує за правилами ст. 141 ЦПК України. При цьому враховує, що позивач просив залишити за ним понесені судові витрати. На підставі викладеного, ст. 51 Конституції України, ст. 56, 105, 110, 112, 114 СК України, ст. 200, 206 ЦПК України,

Outcome: approved