Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-15 00:00:00

До суду, 22 червня 2023 року надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості в сумі 300000 грн. 00 коп. Вимоги обґрунтовані тим, що у серпні 2022 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено усний договір позики, відповідно до якого [PERSON] надає в борг [PERSON] грошові кошти в сумі 300000 грн. 00 коп., які останній в подальшому планував використати на лікування. Відповідно до умов домовленості відповідач [PERSON] зобов?язувався повернути отримані від [PERSON] кошти до 31 грудня 2022 року. На виконання умов усного договору, [PERSON] у період 01 вересня 2022 року - 02 вересня 2022 року перерахував декількома переказами на розрахунковий рахунок (на картку) [PERSON] (унікальний ідентифікатор одержувача-5375411417900763, 4441114428646317) обумовлену суму коштів 300000 грн. 00 коп., а саме 01 вересня 2022 року перераховано на картку відповідача грошові кошти в сумі 213000 грн. 00 коп. (8 грошових переказів), що підтверджується наступними платіжними інструкціями: №ECM_P24216523012D1169 від 01 вересня 2022 року на суму 10000 грн. 00 коп. (унікальний ідентифікатор одержувача - 5375411417900763); №ECM_P24A220450055D8070 від 01 вересня 2022 року на суму 29000 грн. 00 коп. (унікальний ідентифікатор одержувача-4441114428646317); № ECM_P24220442987D8193 від 01 вересня 2022 року на суму 29000 грн.00 коп. (унікальний ідентифікатор одержувача-4441114428646317); №ECM_P24220437609D2341 від 01 вересня 2022 року на суму 29000 грн. 00 грн. (унікальний ідентифікатор одержувача-4441114428646317); №ECM_P24220433106D1704 від 01 вересня 2022 року на суму 29000 грн. 00 коп. (унікальний ідентифікатор одержувача-4441114428646317); №ECM_P24220430086D5997 від 01 вересня 2022 року на суму 29000 грн.00 коп. (унікальний ідентифікатор одержувача-4441114428646317); №ECM_P24220427297D4715 від 01 вересня 2022 року на суму 29000 грн. 00 коп. (унікальний ідентифікатор одержувача-4441114428646317); №ECM_P24220446999D8294 від 01 вересня 2022 року на суму 29000 грн. 00 коп. (унікальний ідентифікатор одержувача-4441114428646317). 02 вересня 2022 року позивачем перераховано на картку відповідача грошові кошти в сумі 87000 грн. (3 грошові перекази), що підтверджується наступними платіжними інструкціями: №ECM_P24221864457D5260 від 02 вересня 2022 року на суму 29000 грн. 00 коп. (унікальний ідентифікатор одержувача-4441114428646317); №ECM_P24221851199D7901 від 02 вересня 2022 року на суму 29000 грн. 00 коп. (унікальний ідентифікатор одержувача-4441114428646317); №ECM_P242218549559675 від 02 вересня 2022 року на суму 29000 грн. 00 коп. (унікальний ідентифікатор одержувача-4441114428646317). В обумовлений строк отримані від [PERSON] у борг грошові кошти [PERSON] не повернув. У зв`язку з чим, 11 квітня 2023 року позивач на відому йому адресу реєстрації місця проживання відповідача надіслав претензію №1 на суму 300000 грн. 00 коп., в якій просив повернути грошові кошти в сумі 300000 грн. 00 коп., отримані в борг. Проте, відповідачу відправлення під час доставки вручене не було, повернулося за зворотньою адресою за закінченням встановленого терміну зберігання. На контакт відповідач з позивачем не виходить, взята у борг сума коштів у розмірі 300000 грн. 00 коп. залишається не повернутою. За вказаного позивач змушений звернутися до суду з даною позовною заявою. Представник відповідача [PERSON] , 10 жовтня 2023 року на позовну заяву подав відзив, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог за їх безпідставністю. Вказав, що відповідач [PERSON] стверджує, що не укладав з позивачем [PERSON] ані усного, ані письмового договору позики, жодних коштів у рахунок будь-якої позики від нього не отримував. Кошти, які перераховувалися [PERSON] у вересні 2022 року на рахунок [PERSON] , це кошти, які було запозичено самим [PERSON] раніше у [PERSON] тобто кошти, які позивачем поверталися відповідачу шляхом такого безготівкогового перерахування. Позовна заява та додані до неї матеріали не містять жодних відомостей про передачу позивачем у борг грошових коштів та отримання відповідачем у борг цих грошових коштів. Позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження факту передачі коштів у борг відповідачу. Обставина перерахування коштів на рахунок відповідача не може свідчити про те, що між сторонами було укладено договір позики та те, що позивачем було передано саме у борг грошові кошти, оскільки зазначене перерахування коштів виникло на підставі інших правовідносин. Правові підстави для задоволення позовних вимог відсутні. На відзив представником позивача [PERSON] , 30 жовтня 2023 року подано відповідь, в якій останній аперечував проти доводів представника позивача викладених у відзиві та вказав, що представник відповідача не заперечує факт отримання відповідачем [PERSON] грошових коштів в сумі 300000 грн. 00 коп., які позивачем декількома платежами було перераховано на карткові рахунки [PERSON] . Відсутність між сторонами укладеного в письмовій формі договору позики не позбавляє позивача права вимоги стягнення з відповідача отриманих коштів. Відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження існування між позивачем та відповідачем зобов`язань, за якими саме [PERSON] був зобов`язаний сплатити [PERSON] грошові кошти в сумі 300000 грн. 00 коп. З огляду на факт заперечення представником відповідача обставин отримання [PERSON] грошових коштів від позивача саме як позики та враховуючи відсутність між сторонами будь-якого іншого укладеного у належній формі правочину, отримані відповідачем грошові кошти в сумі 300000 грн. 00 коп. є такими, що набуті відповідачем без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно). Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, представником позивача надіслано до суду заяву, в якій він підтримує позовні вимоги у повному обсязі і просить розглядати справу за його відсутності. Відповідач як і його представник у судове засідання також не з`явилися, представником відповідача надіслано до суду заяву, в якій він просив розглядати справу за його з відповідачем відсутності та вказав, що позовні вимоги відповідачем [PERSON] заперечуються в повному обсязі з підстав, зазначених у раніше поданому до суду відзиві на позовну заяву. З огляду на належне повідомлення сторін, про дату, час та місце розгляду справи, подані ними заяви по суті справи та заяви про розгляд справи за їх відсутності, суд приходить до висновку про розгляд справи за відсутності сторін та їх представників, за наявними матеріалами справи. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. (п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України). За змістом статей 626, 628, 629 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.629 ЦК договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною першою статті 638 Цивільного кодексу України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Положенням ст.1047 Цивільного кодексу України встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Судом встановлено, що підставою позову слугують обставини, що у серпні 2022 року між [PERSON] та [PERSON] в усній формі укладено договір позики, виконання зобов`язань по передачі коштів позичальнику здійснювалось шляхом їх перерахування на його картковий рахунок, який відкритий у банку, загальна сума позика склала 300000 грн. 00 коп. На підтвердження факту передачі грошей [PERSON] , за усним договором позики, позивачем долучено платіжні інструкції АТ КБ «ПриватБанк», а саме: №ECM_P24216523012D1169, №ECM_P24A220450055D8070, №ECM_P24220442987D8193, №ECM_P24220437609D2341, №ECM_P24220433106D1704, №ECM_P24220430086D5997, №ECM_P24220427297D4715, №ECM_P24220446999D8294 від 01 вересня 2022 року та №ECM_P24221864457D5260, №ECM_P24221851199D7901, №ECM_P242218549559675 від 02 вересня 2022 року, відповідно до яких позивачем [PERSON] у період 01 вересня 2022 року - 02 вересня 2022 року перераховано на розрахунковий рахунок (на картку) (унікальний ідентифікатор одержувача - [NUMBER] , [NUMBER] ) кошти на загальну суму 300000 грн. 00 коп. У графі «призначення платежу» платіжних інструкцій зазначено: переказ з картки [NUMBER] на картку [NUMBER] (а.с.10-20). Згідно з довідкою Акціонерного товариства «Універсал Банк» від 18 жовтня 2023 року вих.№26374, власником картки [NUMBER] є [PERSON] , а власником картки [NUMBER] є [PERSON] . Позивачем на адресу відповідача 11 квітня 2023 року, через відділення Укрпошта, надсилалася претензія №1, в якій він просив останнього повернути йому грошові кошти в сумі 300000 грн. 00 коп. отримані в борг, перерахувавши зазначену суму на його розрахунковий рахунок за вказаними у претензії реквізитами (а.с.21,22). Вказана претензія адресатом отримана не була, повернута за зворотною адресою за закінченням встановленого терміну зберігання, що підтверджується витягом з офіційного сайту Укрпошти, перевірка статусу відстеження від 02 червня 2023 року (а.с.23-24). Як відзначалося вище, відповідно до ч.2 ст.1047 Цивільного кодексу України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Письмова форма\~договору позики\~з огляду\~на його\~реальний характер\~є доказом\~не лише\~факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 у справі № 6-1967цс15, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. Тому у справах про стягнення боргу за договором позики позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання, а суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Аналогічні правові висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 жовтня 2020 року в справі № 194/1126/18. Тобто судова практика зі спірних правовідносин є сталою і незмінною. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу за позикою, кредитор повинен підтвердити своє право вимагати від боржника виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умови. Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України: від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17, та у постановах Верховного Суду: від 25 березня 2020 року у справі № 569/1646/14-ц, від 14 квітня 2020 року у справі № 628/3909/15, від 21 липня 2021 року у справі № 758/2418/17. Зокрема, як убачається з правової позиції, сформованої Верховним Судом України у постанові від 02 липня 2014 року за наслідками розгляду справи № 6-79цс14, відповідно до норм статтей 1046, 1047 Цивільного кодексу України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. Розписка може бути підставою для стягнення грошей лише за умови, якщо між сторонами виникли правовідносини позики і кошти реально передавались боржнику. Правова позиція викладена Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11 червня 2021 року у справі № 753/11670/17. За встановлених судом обставин, які визнані сторонами цивільного процесу, між [PERSON] та [PERSON] письмовий договір позики не укладався, підставою виникнення у відповідача грошового зобов`язання щодо повернення коштів позивач вважає платіжні інструкції з банківської установи АТ КБ «ПриватБанк», які підтверджують здійснення операцій з переведення коштів на банківський рахунок відповідача. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація. Правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами. Першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін. Зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20 (провадження № 61-14545сво20). Реальним (від латинського res - річ) вважається договір, що є укладеним з моменту передачі речі або вчинення іншої дії. Для укладення реального договору необхідна наявність двох юридичних фактів: а) домовленість між його сторонами стосовно істотних умов договору; б) передача речі однією стороною іншій стороні або вчинення іншої дії (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі №355/385/17 (провадження N 61-30435сво18). Таким чином, по своїй юридичній сутності договір позики грошових коштів є реальним договором, і для його укладення необхідна наявність двох юридичних фактів: а) домовленість між сторонами стосовно істотних умов договору; б) передача (сплата) коштів позикодавцем позичальнику. Розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми. Розписка не є формою договору, а може лише підтверджувати укладення договору позики. По своїй суті розписка позичальника є тільки замінником письмової форми договору позики, оскільки вона підписується тільки позичальником. У постанові від 09 вересня 2023 року № 755/16831/19 Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду скасував рішення судів попередніх інстанцій і ухвалив нове рішення про відмову в задоволенні позову, виходячи з наступних висновків. Вказівка призначення платежу при перерахунку коштів на картку, з урахуванням принципу розумності, не може бути кваліфікована як дотримання письмової форми (єдиний документ, чи декілька документів, розписка чи інший документ), що підтверджує домовленість про отримання грошей в позику та умови такої позики, оскільки призначення платежу вказує особа, яка перераховує грошові кошти. Дійсно, в певних випадках в приватному праві призначення платежу може мати значення, наприклад при визначенні того, яке грошове зобов`язання погашається, але не для підтвердження укладення певного договору. Основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, змагальність сторін та диспозитивність (пункти 4 та 5 частини третьої статті 2 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша, третя статті 13 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, третя статті 12, частини перша, п`ята, шоста статті 81 ЦПК України). Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона (пункт 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц (провадження N 14-400цс19). Судом встановлено, що 01 та 02 вересня 2022 року позивач на картковий рахунок відповідача, за № [NUMBER] здійснив 11 грошових переказів власних коштів на загальну суму 300000 грн. 00 коп., при цьому письмовий договір позики між сторонами не укладався. Відповідач не заперечує факт перерахування [PERSON] на його рахунок грошових котів, при цьому заперечує факт існування домовленості про передачу останнім вказаних коштів йому в борг за договором позики. Стверджує, що кошти, які перераховувалися позивачем у вересні 2022 року на його рахунок, є коштами, які були позичені самим позивачем у нього раніше, тобто останній повернув борг. Виходячи з правової природи договору позики, квитанції (платіжні інструкції) про грошові перекази на банківську картку відповідача не можуть слугувати підставою виникнення між сторонами договірних відносин та обов`язок одержувача повернути отримані кошти, крім того зі змісту цих платіжних документів не прослідковуються відомості про те, що грошові кошти були передані саме в борг на умовах договору позики. За наведених обставин, суд приходить до висновку, що позивач не підтвердив свого права вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання, оскільки позивачем не надано письмового договору, який би беззаперечно засвідчував правову природу укладеного договору позики та підтвердження факту укладання договору, зобов`язання сторін щодо порядку виконання умов та строків їх дотримання, самі по собі усні домовленості між сторонами та узгодження загальної суми позики в сумі 300000 грн. 00 коп., суперечить вимогам статті 1047 Цивільного кодексу України. Таким чином, з огляду на те, що розписка чи інший документ може підтверджувати факт укладення договору позики, однак лише в тому випадку, коли в ньому вказані умови договору, відомості про передачу у власність другій стороні (позичальникові) грошових коштів або інших речей, які визначені родовими ознаками, зобов`язання позичальника повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості у визначені строки та у визначеному порядку, надані позивачем платіжні інструкції про перерахунок коштів, не підтверджують в розумінні положень статтей 1046, 1047, 1049 Цивільного кодексу України існування укладеного у письмовій формі між сторонами саме договору позики. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, у зв`язку з недоведеністю позовних вимог, з урахуванням обраного позивачем способу захисту та підстав позову. Так як у задоволенні позову відмовлено, понесені позивачем судові витрати відповідно до положень ст.141 ЦПК України, суд відносить на його рахцнок. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed