Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення та стягнення додаткових витрат на дітей зазначивши, що відповідач - [PERSON] її колишній чоловік, з яким шлюб був розірваний рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 06 лютого 2013 року. Від цього шлюбу у них народилося двоє діточок: син [PERSON] , [INFO] та дочка [PERSON] , [INFO] . Так як відповідач не приймав участі у вихованні дітей та не підтримував їх матеріально, рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 05 листопада 2014 року відповідач був позбавлений батьківських прав і з нього на її користь на утримання дітей були стягнуті аліменти у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісяця, починаючи з 24.07.2014 року та до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до довідки - розрахунку, яка видана ВДВС Бучанського МУЮ в Київській області від 23.06.2015 року, починаючи з липня 2014 року по квітень 2015 року, у відповідача виникла заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 9 441,62 грн. Постановою ВДВС Бучанського МУЮ у Київській області від 12.05.2015 року виконавче провадження було закінчено, так як відповідно до довідки УПФУ у м. Буча, боржник - відповідач, отримує пенсію Управлінні ПФУ в Рокитнівському районі Рівненської області, шо відноситься до ВДВС Рокитнівського РУЮ. А тому виконавчий лист та рішення Ірпінського міського суду Київської області для виконання було направлено до ВДВС Рокитнівського РУЮ в Рівненській області. 30.06.2015 року ВДВС Рокитнівського РУЮ було відкрито виконавче провадження та державним виконавцем було направлено запити до Управління з координації та контролю за виплатою пенсій ГУ ПФУ в Рівненській області; до органів, що здійснюють реєстрацію прав власності; до ДПС стосовно наявності у боржника банківських рахунків на джерела доходу. Виконавчий лист був направлений до виконання до ГУ пенсійного фонду України в Рівненській області. Згідно відповіді ВДВС Рокитнівського РУЮ у Рівненській області від 15.06.2016 року, що згідно відповіді ГУ пенсійного фонду України в Рівненській області управління з координації та контролю за виплатою пенсій № 218/3-01 від 26.02.2016 року борг по виконавчому листу Ірпінського міськсуду станом на 31.01.2016 року становить - 7 223,30. Тобто цей борг утворився з травня 2015 року. Всього борг по несплаті аліментів складає : 9 441,62 грн. + 7 223,30 грн. =16 664,92 грн. Відповідно до довідки-розрахунку, яка видана ВДВС Бучанського МУЮ у Київській області від 23.06.2015 року пеня розмірі 1% відсотка за період з липня 2014 року по квітень 2015 року складає :пеня складає 2871,24грн. Як вбачається з довідки, яка видана ВДВС Рокитнівського РУЮ в Рівненській області за № 4012 від 15.06.2016 року , де згідно довідки ГУ пенсійного фонду України в Рівненській області управління з координації та контролю за виплатою пенсій від 26.02.2016 року борг по виконавчому листу станом на 31.01.2016 року становить 7223,30 грн. Так як ВДВС Бучанського МУЮ в Київській області закрило виконавче провадження та передало до виконання виконавчий лист до Рокитнівського РУЮ в Рівненській області 12.05.2015 року, та щоб розрахувати пеню по боргу 7 223,30 грн., вказану суму було розділено на 9 місяців і середня сума складає 803,00 грн. Тому, пеня з суми боргу 7 223,30 грн., пеня у розмірі 1% за період з травня 2015 року по 31 січня 2016 року складає: 2 216,28грн. А разом пеня по заборгованості з липня 2014 року по 31 січня 2016 року складає: 5087,52 гривень. Крім того, вважає, що має право ставити питання про стягнення втрат від інфляції, пені та 3 % річних за невиконання зобов`язань по сплаті аліментів перед дітьми. Також зазначає, що несе ще додаткові витрати на утримання дітей. Так, відповідно довідки, яка видана дошкільним закладом «Берізка» за № 52 від 10.06.2015 року за відвідування цього закладу її сином [PERSON] сплачено з січня 2015 року по травень 2015 року 894,60грн., з вересня 2015 року по травень 2016 року - 1 485 грн., всього 2 379,60грн. Крім цього, вона дітям купила: роздвижні ролики ( дві пари) - 468,00 грн., іграшка «Паркинг» - 176,00 грн., дитячий одяг, дитячі засоби для гігієни на загальну суму - 2 627,14грн., іграшки та канцелярські товари, книжки для розвитку дітей на суму - 726,09грн., харчування та медичні засоби на суму - 240,83грн., а всього разом - 4 238,06 грн. Просить суд стягнути з відповідача на її користь неустойку ( пеню) у розмірі 1% від суми несплати аліментів, що складає - 5 087,52грн.; 3% за порушення зобов`язань у розмірі - 1556,00грн.; пеню у розмірі 18 244,58 грн., втрати від інфляції у розмірі - 16 843,25грн., а всього разом - 36 653,83 грн. Стягнути з відповідача єдиноразово додаткові витрати у розмірі - 3 308,83 грн. Представником відповідача [PERSON] - адвокатом Орел Р.В. подано через канцелярію суду пояснення. В яких зазначено, що з позовними вимогами не згодні в повному обсязі. Заочним рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 05 листопада 2014 року було вирішено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку щомісяця, але не менше30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 24.07.2014 року до досягнення дітьми повноліття. [PERSON] отримує пенсію по інвалідності з 31.12.2001 року, оскільки її розмір є невеликий, то для розрахунку розміру аліментів береться розмір 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. Зазначає, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. Про винесене рішення відповідач не знав, а відразу після отримання ГУ Пенсійного фонду України в Рівненській області постанову державної виконавчої служби Рокитнівського районного управління юстиції від 26.08.2015 року з 01.10.2015 року проводиться стягнення аліментів з пенсії [PERSON] на користь [PERSON] . В листі ГУ Пенсійного фонду України в Рівненській області повідомляється, що з неможливістю в повному обсязі щомісячно утримувати аліменти (розмір нарахованих аліментів становить більше 50% розміру пенсії) тож накопичується борг. Отже, враховуючи вищезазначене та з наданих суду відомостей та доказів не вбачається вини [PERSON] у виникненні заборгованості зі сплати аліментів, тож відсутність права позивача на стягнення неустойки (пені). Щодо вимоги 3%, інфляційних та пені за порушення зобов`язань по несплаті аліментів. Правовідносини сторін в даній справі регулюються нормами Сімейного кодексу України, до яких положення ч. 2 ст. 625 ЦК України не застосовуються. Щодо додаткових витрат на дітей, виходячи з аналізу статті 185 Сімейного кодексу України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. До позову не додано жодного доказу про оплату таких витрат понесених позивачем. Також, враховуючи матеріальне становище відповідача просить відмовити в стягненні додаткових витрат. Просиить суд відмовити в задоволенні позову. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась. Через канцелярію суду неодноразово подавала заяви про розгляд цивільної справи без її участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд цивільної справи у його відсутність, зазначив, що позовні вимоги не визнає та просить суд відмовити в їх задоволенні. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає заявлений позов таким, що не підлягає до задоволення, виходячи із наступного. 05 листопада 2014 року Ірпінським міським судом Київської області винесено заочне рішення позбавлено [PERSON] [INFO] батьківських прав відносно його сина [PERSON] [INFO] та доньки [PERSON] [INFO] . Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 24.07.2014 р. до досягнення дітьми повноліття. Згідно розрахунку заборгованості по аліментах старшого державного виконавця Бут М.А., затвердженого в.о. начальника ВДВС Бучанського МУЮ Кудрановським Ю.В. 23.06.2015 року розмір заборгованості по аліментах за період, коли боржник не працював, виходячи з середньої заробітної плати по м. Буча за період з липня 2014 року по квітень 2015 року становить 9 441,62грн. Згідно постанови про закінчення виконавчого провадження № [NUMBER] від 12.05.2015р. державним виконавцем Бут М.А. відділу ДВС Бучанського міського управління юстиції при примусовому виконанні виконавчого листа № 367/4632/14, виданого 06.02.2015р. про стягнення заборгованості в сумі 1/3 частини з [PERSON] встановлено, що згідно довідки УПФУ у м. Буча, боржник отримує пенсію в Управлінні ПФУ в Рокитнінському районі Рівненської області, що відноситься до ВДВС Рокитнівського РУЮ борг станом на 01.05.2015 -3966,70грн. Згідно довідки Рокитнівського РВ ДВС ГТ УЮ у Рівненській області від 15.06.2016 № 4012 вбачається, що згідно довідки Головного управління ПФУ в Рівненській області управління з координації та контролю за виплатою пенсій № 218/03-01 від 26.02.2016 року борг по виконавчому листі № 367/4632/14-ц від 06.02.2015 року Ірпінського міського суду Київської області станом на 31.01.2016 року становить 7223,30грн. Згідно листа Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 13.04.2020 вбачається, що в установі перебуває на виконанні постанова відділу ДВС Рокитнівського РУЮ від 26.08.2015р. про стягнення з [PERSON] аліменти в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей - дочки, [PERSON] [INFO] та сина, [PERSON] [INFO] починаючи з 01.05.2015 року і до досягнення дітьми повноліття. Борг на 01.05.2015 становить 3966,70грн., за період з 01.05.2015 року по 30.09.2015 нараховано борг в загальній сумі 3 177,00грн. Додатково повідомляють, у зв`язку з неможливістю в повному обсязі щомісячно утримувати аліменти (розмір нарахованих аліментів становить більше 50% розміру пенсії) за період з 01.10.2015 по 30.04.2020 накопичено борг по аліментах в сумі 12631,97 грн. Згідно довідки вих. № 373/04-02-10 від 10.04.20 р. виданої управлінням з питань виплати пенсій головного управління ПФУ в Рівненській області вбачається, що [PERSON] отримує пенсію по інвалідності з 31.12.2001 року розмір якої за період з січень 2014 року по квітень 2020 року становить 110655,08грн. Статтею 180 СК України, встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Позивач зазначає, що відповідач має заборгованість по несплаті в розмірі 16 664,92грн. В той же час в свої поясненнях по справі від 22.04.2019 року вказує, що подані нею є докази щодо розміру заборгованості мають суттєві розбіжності, зокрема в довідці від 23.06.2015р. з ДВС Бучанського МУЮ сума заборгованості по аліментах з липня 2014 року по квітень 2015 року становить 9441,62грн., а вже в постанові про закінчення виконавчого провадження № [NUMBER] від 12.05.2015 зазначено, що станом на 01.05.2015 рік заборгованість в сумі 3 966,70грн. За весь час розгляду справи позивачем не надано належних доказів, щодо розміру заборгованості [PERSON] по сплаті аліментів, подані позивачем дані суд не бере до уваги, оскільки, вони містять суттєві розбіжності, крім того, не відповідають вимогам, щодо належності та достовірності доказів згідно норм ЦПК України. Відповідно до ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак, таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Згідно з роз`ясненнями, що містяться у пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема: у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Відповідно до ст.8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Стаття 625 ЦК України встановлює відповідальність за порушення грошового зобов`язання. За частиною другою вказаної статті боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Аналіз частини другої статті 625 ЦК України дає підстави для висновку, що відповідальність за порушення грошового зобов`язання, встановлена статтею 625 ЦК України, передбачає насамперед наявність договірних правовідносин, тобто положення зазначеної статті поширюються на порушення грошового зобов`язання. Правовідносини сторін в даній справі регулюються нормами Сімейного кодексу України, до яких положення ч.2 ст. 625 ЦК України не застосовуються. Сімейний кодекс України, який є спеціальним законом, чітко встановив відповідальність за несплату аліментів у вигляді пені. Зокрема, ст.196 СК України визначено, що в разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Обов`язок платника аліментів щодо сплати інфляційних втрат визначений у ч.4 ст.196 СК України лише за прострочення сплати додаткових витрат на дитину з вини платника. Позивачем не спростовано жодним належним доказом заперечення відповідача, щодо не повідомлення його про стягнення аліментів згідно рішення суду з 24.07.2014 року, зокрема відкриття виконавчого провадження № [NUMBER] відділом ДВС Бучанського міського управління юстиції. Щодо виникнення заборгованості по сплаті аліментів на утримання дітей за період з 01.05.2015 року відповідач зазначає, що через мінімальний дохід, зокрема: пенсію по інвалідності в досить малому розмірі до 2000,00грн. і виникла заборгованість,своєї вини в цьому не вбачає. Суд звертає увагу на те, що при вирішені спірних правовідносин, які виникли в площині сімейних відносин, пріоритетним для вирішення останніх, окрім загальних норм законодавства, є норми Сімейного кодексу України, в силу чого, при наявності загальної та спеціальної норми законодавства, дія якої охоплює спірні правовідносини, застосуванню підлягає спеціальна норма законодавства, а тому, в даному випадку, при вирішенні спірних правовідносин щодо стягнення інфляційних втрат за несвоєчасну сплату грошових коштів у виді аліментів ст.625 ЦК України застосуванню не підлягає, а застосовується норма ст. 196 СК України. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, стягнутих за рішенням суду, не ґрунтуються на вимогах матеріального права, а тому правові підстави для їх задоволення відсутні, оскільки, позивачем не подано жодних належних та допустимих доказів про те, що у [PERSON] є заборгованості по сплаті аліментів на утримання дітей в розмірі 16 664,92грн. Вини [PERSON] у тому, що виникла заборгованість по сплаті аліментів на утримання дітей в період з липня 2014 року по квітень 2015 року та з травня 2015 року по січень 2016 року немає, відсутні будь які докази про те, що [PERSON] відомо про наявність заочного рішення Ірпінського міського суду Київської області від 05 листопада 2014 року по справі № 367/4632/14-ц року про стягнення аліментів на утримання дітей, таких доказів не подано і позивачем. Крім того, згідно копії листа Головного управління ПФУ в Рівненській області від 13.04.2020 року вбачається, що з [PERSON] щомісячно утрималися виплати з пенсії за період з 10.2015 року по 04.2020 року в сього в сумі 41323,80грн. Що стосується вимог про стягнення додаткових витрат на дітей. Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з її хворобою. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Верховний Суд у постанові від 14.01.2019 року винесеній у справі № 751/4312/16-ц зауважив, що до таких особливих обставин закон відносить, зокрема, випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно ч. 2 ст. 185 СК України визначено, що розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. У цих випадках йдеться про фактично зазначені або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Згідно п. 18 постанови Пленуму Верховного суду «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вказує, що до участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Таким чином, законодавець пов`язує факт виникнення додаткових витрат з особливими обставинами, викликаними хворобою дитини, розвитком її здібностей тощо. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами наприклад: витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо. При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. Тобто, не тільки факт понесення додаткових витрат на дитину має бути документально підтверджений, а й необхідність у них, а також має прослідковуватись причинно-наслідковий зв`язок між доказами понесених витрат. Зазначений висновок суду ґрунтується на правовій позиції Верховного Суду України, викладеній 24 лютого 2016 року у справі № 6-1296цс15 та у постанові Верховного Суду від 14.01.2019 у справі №751/4312/16-ц відповідно яких виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. 141 СК України (далі по тексту - СК України) мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 27 Конвенції про захист прав дитини, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Позивач в позовних вимогах та своїх пояснення стверджує, що нею фактично були понесені додаткові витрати за відвідування сином дошкільного закладу, за купівлю іграшок, одягу та інших дитячих товарів. Даний факт, підтверджується і долученими до матеріалів справи квитанціями. Однак, ні в своїх поясненнях, ні в поданих доказах суду позивач не доводить, що кошти в розмірі 3 308,83грн. є саме додатковими витратами на утримання неповнолітніх дітей, пов`язані з особливими обставинами, викликаними хворобою дітей, розвитком її здібностей тощо. Крім того, позивач не надала суду доказів щодо розміру своїх доходів, позивачем не доведено також і такої підстави як здатність відповідача нести такі додаткові витрати, що позбавляє суд можливості визначити розмір додаткових коштів, необхідних на дитину для її утримання, а відтак - суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог позивачем про стягнення додаткових витрат у розмірі 3 308,83грн. Крім того, суд роз`яснює [PERSON] право звернення до суду з позовом про стягнення фактично понесених додаткових витрат на неповнолітніх дітей, що викликані особливими обставинами. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача. Оскільки в задоволенні позову відмовлено, тому відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем, не відшкодовуються.

Outcome: dismissed