Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-22 00:00:00

[PERSON] звернулась до Суворовського районного суду м. Одеси з заявою від імені та в інтересах малолітньої доньки [PERSON] , про встановлення факту належності заповіту. В обґрунтування заяви зазначила, що вона є законним представником малолітньої [PERSON] , на ім`я якої за життя [PERSON] , яка померла [INFO] склала заповіт. З метою прийняття спадщини, заявником, як представником малолітньої доньки, приватному нотаріусу були надані документи щодо прийняття спадщини. Заявник зазначає, що 20.11.2023 року приватним нотаріусом було відрито спадкову справу, та виявлено помилки в тексі заповіту, що полягають в неправильному написанні прізвища та дати народження спадкоємця, а саме: «[PERSON]» замість «[PERSON]», дата народження [INFO] , замість [INFO] . Зазначені обставини створюють заявнику перешкоди щодо отримання свідоцтва про право на спадщину. На підставі викладеного заявник просить встановити юридичний факт належності заповіту посвідченого державним нотаріусом Сьомої одеської державної нотаріальної контори Ворсуляк А.М. за реєстровим номером 1-877 від 08.11.2017 року на користь [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 28 листопада 2023 року заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд справи. В судове засідання заявник [PERSON] та представник заявника адвокат Зіньковський В`ячеслав Вікторович не з`явились, на адресу суду надійшла заява за підписом адвоката Зіньковського В.В., про розгляд справи за відсутності сторони заявника, в якій представник просив заяву про встановлення факту задовольнити з підстав зазначених в заяві (а.с.20-23). Представник заінтересованої особи Одеської міської ради про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, до суду не з`явився, про причини не явки суду не повідомив, з будь-якими заявами на адресу суду не звертався (а.с.18,19). Згідно з ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Дослідивши матеріали справи, встановивши факти і відповідні їм правовідносини, дослідивши докази надані на підтвердження обставин заяви, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Звертаючись до суду з позовом про встановлення факту, що має юридичне значення, заявник зазначила, що на ім`я її доньки складено заповіт, однак, у заповіті виявлено помилки в написанні прізвища та дати народження спадкоємця, що є перешкодою в отриманні свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до п. 4.12. Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. Відповідно до п.п.5.1 гл.10 розділу 2 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», при оформленні спадщини за заповітом нотаріус має надати правову оцінку заповіту, перевірити його реєстрацію у Спадковому реєстрі та чинність на момент смерті заповідача. Якщо наданий спадкоємцем заповіт не відповідає вимогам законодавства, нотаріус відмовляє в його прийомі. Так, судом досліджується копія свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 3845 (а.с.4). Згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення до актового запису змін, доповнень встановлено, що [PERSON] народилась [INFO] , актовий запис № 3845 (а.с.5). Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , актовий запис № 10826 (а.с.8). Судом досліджуються копія заповіту від 08.11.2017 року посвідченого державним нотаріусом Сьомої одеської державної нотаріальної контори Ворсуляк А.М., зареєстрованого в реєстрі за №1- 1877, згідно якого [PERSON] на випадок свої смерті зробила наступне розпорядження: усе її майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, і взагалі, все те, що на день смерті буде належати їй на що вона за законом матиме право, заповіла [PERSON] , [INFO] . На [PERSON] спадкодавцем покладено обов`язок надати її сину, а саме [PERSON] , [INFO] , право на користування квартирою (а.с.9). Згідно Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі, заповіт зареєстровано в реєстрі за № 1-877 (а.с.10). Судом досліджується лист приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Юшина А.Ю. згідно якого [PERSON] , яка діє від імені та в інтересах малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , що приватним нотаріусом заведено спадкову справу № 27/2023 щодо майна померлої [INFO] [PERSON] , [INFO] , в якому зазначено про виявлення помилок у написанні прізвища спадкоємця та дати її народження, а саме замість « [PERSON] » зазначено « [PERSON] », замість « [INFO] » зазначено « [INFO] ». У зв`язку з виявленими помилками заявнику рекомендовано звернутись до суду з питання встановлення факту належності заповіту (а.с.11). Отже, з досліджених доказів вбачається, що заявник [PERSON] , після смерті спадкодавця [PERSON] померлої [INFO] від імені та в інтересах малолітньої доньки, звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Отже, з досліджених документів вбачається, що прізвище спадкоємця в заповіті було записано з розбіжністю написання літери «а» замість «о», дату народження: « [INFO] » замість « [INFO] ». На підставі досліджених доказів, судом встановлено, що спадкоємець за заповітом, який складено на ім`я [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є одна й таж особа, що підтверджено матеріалами справи, а саме свідоцтвом про народження та Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Положеннями ст. ст. 3, 8, 9 Конституції України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Згідно зі ст. 319 ЦПК України, у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995р. «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі прізвище, ім`я, по-батькові якої зазначені в документі не збігаються в свідоцтві про народження, паспорті, свідоцтві про смерть, інше. Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року Про встановлення фактів, що мають юридичне значення при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові надати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Відповідно листа ВСУ 01.01.2012 року "Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення" коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, а також те, що встановлення даного факту необхідно заявнику для оформлення документів про прийняття спадщини за заповітом, тому суд вважає, що заява є обґрунтованою та підлягає до задоволення. Відповідно до абзацу другого пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Таким чином, дослідивши матеріали справи, судом встановлено факт відповідності прізвища та дати народження « [PERSON] , [INFO] », вказаного в заповіті від 08.11.2017 року до прізвища та дати народження « [PERSON] , [INFO] на народження», вказаного у свідоцтві про народження спадкоємиці. З огляду на викладені обставини та норми матеріального права, суд приходить до висновку, що зібрані у справі докази в їх сукупності вказують на можливість задоволення заяви про встановлення факту, що має юридичне значення.

Outcome: approved