Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-10 00:00:00

08 червня 2021 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути з Комунального підприємства «Горохівська багатопрофільна лікарня Горохівської міської ради» в її користь 50000,00 (п`ятдесят тисяч) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] . Позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що її чоловік [PERSON] був госпіталізований у хірургічне відділення Горохівської ЦРЛ 04 червня 2018 року з діагнозом: облітеруючий атеросклероз судин нижніх кінцівок, початкова гангрена правої ступні. 05 червня 2018 року лікуючим лікарем [PERSON] разом з іншими медичними працівниками проведено хірургічне втручання - чоловікові ампутовано праве стегно. [INFO] о 05:00 год. ранку чоловік позивачки помер у хірургічному відділенні Горохівської ЦРЛ. Остання зазначає, що із протоколу патологоанатомічного дослідження №62 від 09 червня 2018 року, складеного лікарем [PERSON] , вбачається, що причинами смерті [PERSON] є набряк легенів, повторний інфаркт міокарда нижньої стінки лівого шлуночка. Позивачка вказує, що [INFO] о 03:50 год. без згоди чоловіка та родичів лікарем [PERSON] було призначено та у подальшому введено чоловікові сильнодіючий психотропний лікарський засіб - Морфіній. Головою комісії по розбору летальних випадків Горохівської ЦРЛ [PERSON] було складено рецензію на медичну карту стаціонарного хворого №488 [PERSON] , який помер у хірургічному відділенні [INFO] , відповідно до якої згідно із пунктом б) частини II Рецензії, лікуючим лікарем не дотримано оформлення інформаційної згоди пацієнта [PERSON] на оперативне втручання, що мало місце 05 червня 2018 року. Частиною VI Рецензії визначено, що 08 червня 2018 року (переддень смерті чоловіка) лікуючим лікарем не призначено і не проведено повторно ЕКГ - у разі проведення ЕКГ можна було достеменно діагностувати повторний інфаркт міокарда. У пункті 3 частини IX Рецензії вказано, що не усі медичні препарати вводилися пацієнту. Частина X Рецензії - лікарем не оформлено абсолютні показники до оперативного втручання. Частина XII Рецензії - проведення консультацій лікарів інших спеціальностей не призначалися лікуючим лікарем. Частина XV Рецензії - у виписці ВОКЛ пацієнт наполягав на операції по місцю проживання, проте, як зазначає позивачка, це очевидна брехня, оскільки згідно виписки Волинської обласної клінічної лікарні від 04 червня 2018 року, пацієнт [PERSON] від ампутації відмовляється та наполягає на виписці та продовженню лікування по місцю проживання. Частина XIX Рецензії - прижиттєво не діагностований повторний інфаркт міокарду. Частина XX Рецензії «Висновок і пропозиції рецензента»: 1) обґрунтовувати абсолютні показники до операції, вказувати вкрай високий ступінь ризику, з яким ознайомлювати пацієнта і родичів (бажано під підпис); 2) коректно оформляти ІЗ на оперативне втручання; 3) при важкій супутній патології призначати консультацію терапевта. Позивачка вважає, що медичні працівники Горохівської ЦРЛ, зокрема лікуючий лікар-хірург [PERSON], лікар-анестезіолог [PERSON] , завідувач відділення анестезіології [PERSON] та інший медичний персонал за період перебування [PERSON] в хірургічному відділенні Горохівської ЦРЛ неналежно виконували свої функціональні обов`язки під час лікування [PERSON] , не вжили усіх заходів, спрямованих на недопущення його смерті, чим нанесли позивачці моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, нервових зривах, порушенні стійких соціальних зв`язків, депресії тощо. Заподіяну моральну шкоду позивачка оцінила у розмірі 50000,00 гривень. 02 липня 2021 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній заперечив проти позовних вимог, вважає позовну заяву безпідставною, необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає. Ствердив, що рецензія на медичну картку хворого № 488 не є документом, в якому фіксується якість надання медичної допомоги, оскільки така форма первинної облікової документації не передбачена наказом МОЗ України «Про затвердження форм первинної облікової документації та Інструкцій щодо їх заповнення, що використовуються у закладах охорони здоров`я незалежно від форми власності та підпорядкування» № 110 від 14.02.2012 р. У рецензії зазначаються пропозиції рецензента, які мають рекомендаційний характер, але не вказують на неналежне надання медичної допомоги. Оцінка якості надання медичної допомоги та медичного обслуговування за конкретними випадками здійснюється клініко-експертними комісіями (КЕК). Посилаючись на висновок клініко-експертної комісії, яка була створена для перевірки якості надання медичної допомоги [PERSON] , вважає, що медична допомога [PERSON] проводилась згідно протоколів та стандартів надання медичної допомоги в достатньому обсязі та відповідно до встановленого діагнозу. Вказує, що дії лікарів хірургічного відділення КП «Горохівська БЛ» є правомірними, медична допомога [PERSON] надана якісно. Вважає недоведеним наявність протиправного діяння як однієї з складових цивільно-правової відповідальності, вчиненого лікарями під час лікування [PERSON] . Відповідно, позивачка не довела наявність усіх складових цивільно-правової відповідальності відповідача. Просить суд у задоволені позову відмовити повністю (21-25). 23 серпня 2023 року від позивача на адресу суду надійшла заява про уточнення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, завданої медичними працівниками, в якій остання зазначає, що за період зупинення провадження у даній справі з`явилися нові докази на підтвердження правомірності вимог позивача, зокрема, висновок експерта №93/21 комісійної судово-медичної експертизи Державної спеціалізованої установи «Головне бюро судово-медичної експертизи Міністерства охорони здоров`я України» по факту смерті [PERSON] . Даний письмовий доказ має суттєве значення для розгляду справи, так як доводить неналежне надання медичної допомоги [PERSON] медичними працівниками відповідача. Позивачка, посилаючись на судове рішення у справі №155/1005/19, вказує, що обставини, встановлені у постанові суду мають преюдиційне значення для вирішення даної справи, оскільки вони стосуються обставин смерті її чоловіка та фактів надання йому неналежної медичної допомоги медичним персоналом Горохівської ЦРЛ. Окрім того, 23 серпня 2023 року позивач подала суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій просила стягнути з Комунального підприємства «Горохівська багатопрофільна лікарня Горохівської міської ради» в її користь 260000 (двісті шістдесят тисяч) гривень на відшкодування моральної шкоди, завданої медичними працівниками КП «Горохівська багатопрофільна лікарня Горохівської міської ради». 28 серпня 2023 року від представника відповідача на адресу суду надійшли письмові додаткові пояснення на заяви позивачки про уточнення та збільшення позовних вимог. Представник відповідача зазначає, що заява позивача обґрунтована посиланням на встановлені апеляційною інстанцією обставини у справі №155/1005/19. У постанові Волинського апеляційного суду досліджено висновок комісійної судово-медичної експертизи. Однак, на думку колегії суддів, виходячи із висновків судово-медичної експертизи, недоліки надання медичної допомоги працівниками лікарні як один із трьох факторів, які спричинили смерть пацієнта, займає не рівноцінну двом іншим факторам частину, не є основним, а лише доповнюючим фактором, тобто супутнім або додатковим. З огляду на це представник відповідача вважає, що твердження позивача про те, що саме дії медичних працівників відповідача спричинили настання смерті [PERSON] є безпідставними та необгрунтованими. Ухвалою судді Горохівського районного суду Волинської області від 09 червня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Горохівського районного суду Волинської області від 26 серпня 2021 року відкладено підготовче засідання та продовжено строк підготовчого засідання на 12 днів. Ухвалою Горохівського районного суду Волинської області від 07 вересня 2021 року провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Комунального підприємства «Горохівська багатопрофільна лікарня Горохівської міської ради» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи зупинено до набрання законної сили рішенням у справі за позовом [PERSON] до Комунального некомерційного підприємства «Горохівська центральна районна лікарня Горохівської районної ради Волинської області» про відшкодування моральної шкоди, завданої медичними працівниками, справа №155/1005/19, провадження №2/165/36/21, що перебуває у провадженні Нововолинського міського суду Волинської області. Ухвалою Горохівського районного суду Волинської області від 24 липня 2023 року провадження у справі поновлено. Ухвалою Горохівського районного суду Волинської області від 28 серпня 2023 року задоволено клопотання представника позивача про виклик свідків. Ухвалою Горохівського районного суду Волинської області від 28 серпня 2023 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою Горохівського районного суду Волинської області від 09 жовтня 2023 року задоволено клопотання представника позивача про виклик свідків. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позові, просив позов задовольнити. Представник відповідача Солтисюк А.П. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення представників сторін, покази свідків, з`ясувавши обставини справи та дослідивши наявні в матеріалах письмові докази в їх сукупності, встановивши на їх підставі фактичні обставини та характер спірних правовідносин між сторонами спору, визначивши правові норми, що підлягають застосуванню, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що правонаступником Комунального некомерційного підприємства «Горохівська центральна районна лікарня Горохівської районної ради Волинської області» є Комунальне підприємство «Горохівська багатопрофільна лікарня Горохівської міської ради». Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] помер [INFO] (а. с. 8). Позивачка [PERSON] є дружиною [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 04 травня 1977 року (а. с. 9). Згідно з довідкою Горохівської міської ради Горохівського району Волинської області від 03 березня 2020 року №61, [PERSON] дійсно був зареєстрований і проживав в [ADDRESS] до дня своєї смерті [INFO] . З [PERSON] були зареєстровані і проживали: дружина [PERSON] , сини [PERSON] та [PERSON] (а.с.10). Із копії протоколу патологоанатомічного дослідження №62 від 09 червня 2018 року встановлено, що [PERSON] , був доставлений в Горохівську центральну районну лікарню о 16:30 год. 04 червня 2018 року, провів 5 ліжко-днів у хірургічному відділенні Горохівської ЦРЛ, помер о 05:00 год. [INFO]. Заключний клінічний діагноз: основне захворювання - облітеруючий атеросклероз судин нижніх кінцівок; ускладнення - гангрена правої гомілки; супутні захворювання - СН - ІІ ст. Патологоанатомічний діагноз: основне захворювання - повторний інфаркт міокарду нижньої стінки лівого шлуночка; ускладнення - ХІХС; супутні захворювання - набряк легень. Загальний атеросклероз. Облітеракція судин нижніх кінцівок. Гангрена правої гомілки. Стан після ампутації 05.06.2018. Причина смерті - набряк легень, повторний інфаркт міокарда нижньої стінки лівого шлуночка, ХІХС (а. с. 11). Із копії рецензії на медичну карту стаціонарного хворого №488 померлого в хірургічному відділенні Горохівської ЦРЛ [PERSON] , складеної 17 серпня 2019 року головою комісії по розбору летальних випадків (а. с. 12-13) вбачається наступне: У п. б розд. II Рецензії "оформлення інформаційної згоди ф003-6/о" - не дотримано оформлення на оперативне втручання. У розділі V Рецензії "анамнез захворювання" вказано, що недостатньо описані супутні захворювання. У розд. VI Рецензії "повнота і своєчасність проведеного обстеження" вказано, що проведені клінічні і біохімічні аналізи, ЕКГ. 08.06. не призначено і не проведено ЕКГ повторно. У розд. X Рецензії вказано, що лікарем не оформлено абсолютні покази до оперативного втручання. У розд. XII Рецензії вказано, що проведення консультацій лікарів інших спеціальностей не призначалися лікуючим лікарем. У розд. XV Рецензії вказано - у виписці ВОКЛ наполягав на операції по місцю проживання. У розд. XIX Рецензії зазначено, що прижиттєво не діагностований повторний інфаркт міокарду. У розд. XX Рецензії «висновок і пропозиції рецензента» зазначено: 1) обґрунтовувати абсолютні показники до операції, вказувати вкрай високий ступінь ризику, з яким ознайомлювати пацієнта і родичів (бажано під підпис); 2) коректно оформляти ІЗ на опер. втручання; 3) при важкій супутній патології призначати консультацію терапевта. У розд. ХХІ Рецензії "висновок комісії по розбору летальних випадків" вказано, що "смерть умовно попереджувана» за умов:«дотримання хворим рекомендацій з моменту виявл. захв. (>10р), згода хворого на оперативне втручання в умовах ВОКЛ» (а. с. 12-13). Із копії виписки (епікризу) №8429 з медичної карти стаціонарного хворого встановлено, що [PERSON] , 1950 року народження, перебував на лікуванні у Волинській обласній клінічній лікарні з 25 травня 2018 року до 04 червня 2018 року з діагнозом: облітеруючий атеросклероз судин нижніх кінцівок ХАН- IV ступеня справа, ІІІ ступеня зліва. Початкова гангрена правої ступні. Виразкова хвороба шлунку. Гострі виразки шлунку в стадії епітелізації. ІХС стабільна стенокардія напруги. ФК-ІІ. Постінфарктний к/склероз. СН ІІа ст. Гіпертонічна хвороба ІІ ст. Гіпертензивне серце, ССР. Ниркова недостатність. Анамнез захворювання [PERSON] : останній вважає себе хворим протягом декількох років коли вперше був поставлений даний вище діагноз. Періодично знаходився на стаціонарному лікуванні, після останнього разу почувався добре. Після відчуття погіршення загального стану звернувся у ЦРЛ звідки був направлений у ВОКЛ для до обстеження та лікування. Госпіталізований. У даній виписці зазначено, що від ампутації відмовляється, наполягає на виписці та продовженню лікування по місцю проживання (а. с. 14). Із довідки клініко-експертної оцінки надання медичної допомоги [PERSON] складеної комісією, яка провела службову перевірку якості надання медичної допомоги [PERSON] медичним персоналом Горохівської ЦРЛ вбачається, що комісія прийшла до наступних висновків: "1.Надання медичної допомоги гр. [PERSON] проводилось згідно протоколів та стандартів надання медичної допомоги, в достатньому обсязі та відповідно до встановленого діагнозу. Оперативне лікування проведено по життєвих показах на фоні високого операційного ризику. 2. Розвиток повторного інфаркту міокарда не пов`язаний з наданням медичної допомоги, так як існував ряд факторів ризику виникнення цієї патології на фоні існуючих протипоказів до попереджувального призначення антитромбоцитарних засобів. 3. Виявлено ряд недоліків по веденню пацієнта [PERSON] в Горохівській ЦРЛ, а саме, недостовірні показники рівня сечовини та креатиніну крові, відсутність реєстрації ЕКГ в динаміці, не проведена корекція призначень на фоні погіршення стану пацієнта ввечері 08 червня 2018 року, але на наслідки захворювання це не вплинуло". (а. с. 26) Відповідно до копії висновку експерта №93/21 комісійної судово-медичної експертизи Державної спеціалізованої установи «Головне бюро судово-медичної експертизи Міністерства охорони здоров`я України» по факту смерті [PERSON] , 1950 року народження встановлено, що комісія експертів прийшла до таких підсумків: «Згідно медичної карти стаціонарного хворого №2301/477/217 Горохівської ЦРЛ [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні з 04 червня 2018 року по [INFO] у хірургічному відділенні з діагнозом при госпіталізації: «Облітеруючий атеросклероз судин н/кінцівок. Гангрена правої стопи». За результатами огляду хворому 04 червня 2018 року був встановлений діагноз: «Облітеруючий атеросклерз. Гангрена правої стопи», призначено обстеження (аналіз крові, аналіз сечі, ЕКГ). За результатами дослідження крові від 05 червня 2018 року у [PERSON] мала місце анемія важкого ступеня (гемоглобін 62 г/л, еритроцити 1,89 х 1012/л). Дослідження показників згортання крові (коагулограма) [PERSON] не призначалося. За даними електрокардіографії виконаної о 12:11 год. 05 червня 2018 року, у хворого мали місце зміни (патологічний зубець Q), що могли свідчити про перенесений у минулому інфаркт міокарда. З огляду на це, хворий потребував консультації кардіолога, однак записи щодо призначення консультації та обстеження хворого кардіологом у медичній карті відсутні, що є недоліком надання медичної допомоги. Враховуючи дані ангіографії судин нижніх кінцівок від 25 травня 2018 року (згідно з медичною картою стаціонарного хворого №8429 Волинської обласної клінічної лікарні), у [PERSON] мав місце облітеруючий атеросклероз судин правої нижньої кінцівки зі стенотичним ураженням «правих здухвинних артерій» з розвитком гангрени правої стопи, що було підставою для ампутації нижньої кінцівки на рівні стегна. Отже, рівень ампутації правої нижньої кінцівки був вибраний правильно. Відповідно до записів у карті спостережень (дата з виправленням 06 чи 05 червня 2018 року) та листка лікарських призначень з відомостями про лікування у післяопераційному періоді з 06 червня 2018 року по 08 червня 2018 року, [PERSON] призначалась антибіотикотерапія, медикаментозна терапія, направлена на покращення кровообігу (коронарного, мозкового), дезінтоксикаційна, серцево-судинна, в тому числі й антигіпертензивна, протибольова, противиразкова. В той же час, лікування наявної анемії важкого ступеня (за результатами лабораторних досліджень крові від 06 червня 2018 року та 08 червня 2018 року рівень гемоглобіну був низьким в межах 55-72г/л, еритроцити 1,86-2,29x1012/л), в післяопераційному періоді не проводилось, що є недоліком надання медичної допомоги. Не проводилось лікування анемії і після переведення хворого 06 червня 2018 року з відділення анестезіології до хірургічного відділення, що є недоліками надання медичної допомоги. Крім того, за даними біохімічного дослідження крові від 06 червня 2018 року, був підвищеним рівень трансаміназ (зокрема АсАТ 0,88 ммоль/л), що може спостерігатися при інфаркті міокарда та давало підстави призначити повторне дослідження рівня трансаміназ, консультацію кардіолога та повторне проведення ЕКГ, що не було зроблено та є недоліками надання медичної допомоги. У період з 06 червня 2018 року по 08 червня 2018 року відмічено стан середньої важкості, скарги хворого на біль в правій нозі, порушень і скарг з боку внутрішніх органів при оглядах не зазначено. Як вбачається із записів у медичній карті, під час спільного огляду терапевтом та анестезіологом 08 червня 2018 року о 18.40 год. хворий скаржився на задишку в спокої, займав вимушене положення сидячи, в нижніх відділах легень при аускультації були виявлені хрипи. Виникнення зазначених клінічних проявів у хворого з наявністю хронічних серцево-судинних захворювань, патологічних змін на ЕКГ від 05 червня 2018 року та підвищеного рівня трансаміназ крові від 06 червня 2018 року, були підставою для підозри розвитку у [PERSON] гострого інфаркту міокарда, призначення консультації кардіолога, виконання повторної ЕКГ, визначення рівня трансаміназ, що зроблено не було та є недоліками надання медичної допомоги. В даному випадку, хворому призначено дексаметазон, а також клексан (антикоагулянт) та проведення рентгенографії органів грудної клітки (дані про застосування клексану та виконання рентгенографії в медичній карті відсутні). Оскільки стан хворого не покращувався, його було переведено до відділення анестезіології. При огляді хворого анестезіологом о 03.50 [INFO] відмічено важкий стан та введено знеболюючий препарат (морфін), а як вбачається із наступного запису, о 05.00 цього ж дня до хворого викликана чергова медична сестра, виявлено відсутність серцебиття і дихання та констатовано настання смерті. Експерти зауважили, що хворі у важкому стані потребують постійного спостереження, а у разі зупинки серцевої діяльності та дихання, лікарем-анестезіологом проводиться серцево-легенева реанімація. Незабезпечення у відділенні анестезіології постійного спостереження за перебігом стану хворого та не проведення серцево-легеневої реанімації лікарем-анестезіологом за наявності показів, є недоліками надання медичної допомоги. Водночас, експертизою встановлено, що за даними «Протоколу патологоанатомічного дослідження» №62 від 09 червня 2018 року у [PERSON] мав місце повторний інфаркт міокарда, що і стало причиною смерті, та розвиток повторного інфаркту міокарду у нього пов`язаний з вираженими атеросклеротичними змінами коронарних судин та тромбозом. Також експертизою підтверджено, що хворий звернувся за медичною допомогою несвоєчасно, з наявністю гангрени правої стопи, інтоксикації, ознак порушення функції нирок та потребував оперативного втручання за життєвими показами. Крім того, у [PERSON] мала місце ішемічна хвороба серця, стабільна стенокардія напруги, функціональний клас 2, післяінфарктний кардіосклероз, гіпертонічна хвороба 2 ст. гіпертензивне серце, серцева недостатність 2А ст., важка анемія, які обтяжували перебіг основного захворювання. Експертами відзначено, що під час лікування у Волинській обласній клінічній лікарні у [PERSON] 27 травня 2018 року виникло різке зниження рівня артеріального тиску (до 85/50 мм рт ст), зростання частоти серцевих скорочень (до 120 ударів за хвилину), а 29 травня 2018 року хворий раптово втратив свідомість, при цьому тиск та пульс визначити було неможливо, хворому проводилась штучна вентиляція легень «...мішком Амбу із непрямим масажем серця...» і до стабілізації стану він знаходився у BAIT. Незважаючи на важкий стан та потребу в оперативному втручанні, від запропонованої операції ампутації правої ноги пацієнт, та його родичі відмовились («...без дозволу покинув стаціонар...»), що обумовило додаткову втрату часу для надання медичної допомоги. Хворий 04 червня 2018 року був виписаний з лікарні і того ж дня був госпіталізований до хірургічного відділення Горохівської ЦРЛ, де наступного дня йому була виконана операція ампутації за наявності високого операційного ризику. Експерти дійшли остаточного висновку, що настання смерті [PERSON] обумовлене комплексом із трьох факторів: - важкими захворюваннями серцево-судинної системи у вигляді облітеруючого атеросклерозу обох нижніх кінцівок, хронічної артеріальної недостатності обох нижніх кінцівок, ішемічної хвороби серця, стабільної стенокардії напруги, післяінфарктного кардіосклерозу, гіпертонічної хвороби, гіпертензивного серця, серцевої недостатності, які за звичайним своїм перебігом можуть ускладнюватися тромбозами судин з розвитком інфаркту, інсульту тощо; - несвоєчасним зверненням за медичною допомогою з приводу облітеруючого атеросклерозу обох нижніх кінцівок, хронічної артеріальної недостатності справа та зліва з наявністю гангрени правої стопи, інтоксикації, ознак порушення функції нирок, виразок шлунку, анемії; - недоліками надання медичної допомоги. У своєму висновку експерти також зазначили, що в даному випадку недопущення недоліків у наданні медичної допомоги, зокрема проведення в передопераційному та в післяопераційному періоді корекції анемії, могло дещо зменшити гіпоксію, а призначення консультації кардіолога, виконання повторної електрокардіографії, повторних досліджень рівня трансаміназ, ймовірно дало б можливість діагностувати гостре порушення коронарного кровотоку, перевезти хворого до спеціалізованого кардіологічного медичного закладу III рівня ( де хворий перебував безпосередньо перед його оперуванням і звідки за його проханням був перевезений і поміщений до районної лікарні) для проведення втручань на коронарних судинах, що дещо збільшувало шанси на збереження життя, проте з огляду на характер захворювань та важкість стану хворого, обумовленого гангреною, не гарантувало його, в тому числі й не гарантувало можливість запобігти «...смертельному результату - смерті [PERSON] ». Крім того, експертами окремо наголошено, що основним із наведеного у висновку комплексу із трьох факторів, які обумовили настання смерті [PERSON] , є важкість його захворювань та несвоєчасність їх лікування. При прийнятті рішення суд виходив з наступного. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно зі статтями 3, 49 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування. Держава створює умови для ефективного і доступного для всіх громадян медичного обслуговування. У державних і комунальних закладах охорони здоров`я медична допомога надається безоплатно; існуюча мережа таких закладів не може бути скорочена. Держава сприяє розвиткові лікувальних закладів усіх форм власності. Відповідно до статті 284 ЦК України фізична особа має право на надання їй медичної допомоги. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років і яка звернулася за наданням їй медичної допомоги, має право на вибір лікаря та вибір методів лікування відповідно до його рекомендацій. Згідно з пунктами «а», «д», «ї» частини першої статті 6 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» кожний громадянин України має право на охорону здоров`я, що передбачає: життєвий рівень, включаючи їжу, одяг, житло, медичний догляд та соціальне обслуговування і забезпечення, який є необхідним для підтримання здоров`я людини; кваліфіковану медичну допомогу, включаючи вільний вибір лікаря, вибір методів лікування відповідно до його рекомендацій і закладу охорони здоров`я; оскарження неправомірних рішень і дій працівників, закладів та органів охорони здоров`я. Відповідно до частин першої, п`ятої, шостої статті 8 Основ держава визнає право кожного громадянина України на охорону здоров`я і забезпечує його захист. У разі порушення законних прав і інтересів громадян у сфері охорони здоров`я відповідні державні, громадські або інші органи, підприємства, установи та організації, їх посадові особи і громадяни зобов`язані вжити заходів щодо поновлення порушених прав, захисту законних інтересів та відшкодування заподіяної шкоди. Судовий захист права на охорону здоров`я здійснюється у порядку, встановленому законодавством. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України). Відповідно до частини першої, пунктів 1, 2 частини другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Відповідно до частин першої-третьої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Моральна шкоди, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другої цієї статті (частина 1 статті 1167 ЦК України). Тобто частина перша статті 1167 ЦК України визначає: по-перше, особу, відповідальну за моральну шкоду, а саме, особу, яка її завдала; та по-друге, загальні умови відшкодування моральної шкоди, зокрема наявність вини заподіювача, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Зобов`язання з відшкодування шкоди як майнової, так і моральної є безпосереднім наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. Складовими для настання відповідальності за завдання відшкодування шкоди є: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою заподіювача; вина. Перераховані підстави для деліктних зобов`язань є обов`язковими. Відсутність хоча б одного елементу виключає відповідальність за завдану шкоду. У постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року в справі №197/1330/14 (провадження №61-21956св19) вказано, що причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами. При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. У деліктних правовідносинах у сфері надання медичної допомоги протиправна поведінка спрямована на порушення суб`єктивного особистого немайнового права особи, яке має абсолютний характер, - права на медичну допомогу. У сфері надання медичної допомоги протиправними необхідно вважати дії (бездіяльність), які не відповідають законодавству у сфері охорони здоров`я, зокрема, стандартам у сфері охорони здоров`я та нормативним локальним актам. Відповідно до частини другої статті 34 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» обов`язками лікуючого лікаря є своєчасне і кваліфіковане обстеження та лікування пацієнта. Таким чином, надання несвоєчасної або некваліфікованої медичної допомоги є протиправною поведінкою медичного працівника. Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи відшкодовується її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям усиновленим), а також особам, які проживають з нею однією сім`єю. У справі №216/3521/16-ц від 01 вересня 2020 року Велика Палата Верховного Суду постановила, що виходячи з положень ст. 16, 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. Право на звернення до суду про відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи виникає у зв`язку з настанням певних подій: каліцтво, ушкодження здоров`я або смерть фізичної особи. Отже, право члена сім`ї померлого на відшкодування моральної шкоди у зв`язку зі смертю особи, спричиненого непрофесійними діями лікарів відповідача у справі, виникає з настанням юридичного факту смерті та за наявності захворювання і причинного зв`язку між смертю і захворюванням, а тому правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди члена сім`ї померлого виникають лише після смерті померлого та регулюються законодавством, яке діє на цей момент, на час розгляду справи у суді. Згідно з частиною першою статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що для настання відповідальності за завдання шкоди смертю необхідна наявність таких умов: протиправна поведінка особи, яка завдала шкоду, наявність шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, наявність вини. Якщо під час розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Такий же правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 27 лютого 2019 року в подібній справі №755/2545/15-ц (провадження №61-47866св18). Позивачка [PERSON] як свідок суду показала, що її чоловік [PERSON] спочатку перебував в місті Горохів у лікарні, потім його відправили до лікарні у місто Луцьк. Коли до нього приїхали сини, [PERSON] сказав, що йому будуть робити ампутацію ноги. Порадившись, вирішили забрати хворого до лікарні у місто Горохів, де йому зробили ампутацію ноги. Після цього, через декілька днів, в п`ятницю 08 червня 2018 року о 18 годині хворий поскаржився на печіння у спині. Вона повідомила лікарям [PERSON] та [PERSON] , що у хворого щось з серцем або легенями, проте вони не відповіли. Вона просила обстежити його, взяти до реанімації, натомість, хворому лікарі зробили ін`єкції, чоловіка не обстежили. Вночі стан чоловіка погіршився, медсестра покликала лікаря [PERSON] , який ввів чоловікові морфій. Після введення цієї ін`єкції, через деякий час чоловік помер. Після розтину дізналися, що смерть настала внаслідок інфаркту. На її думку чоловіка можна було врятувати. Представник позивачки [PERSON] , як свідок суду показав, що батько [PERSON] хворів, діагноз: облітеруючий атеросклероз судин нижніх кінцівок, початкова гангрена правої ступні. З даного приводу вони звернулись до лікаря [PERSON] , останній рекомендував почекати. Коли батькові стало гірше, вони відвезли його до обласної лікарні в місто Луцьк, де він пройшов курс лікування. Проте, лікар сказав, що батькові необхідно робити ампутацію. Порадившись в колі сім`ї, вирішили провести операцію у КП «Горохівська багатопрофільна лікарня Горохівської міської ради». 05 червня 2018 року лікар [PERSON] провів операцію, все було добре. Проте, у п`ятницю 08 червня 2023 року батькові стало погано, про що йому повідомила мати [PERSON] . Він зателефонував до лікаря [PERSON] , останній порадив зачекати до наступного дня. Коли в цей день о десятій вечора він прибув до Горохівської лікарні, лікарі не знали, який поставити батькові діагноз. Батькові ставало все гірше, кардіограми йому не зробили. З дванадцятої години ночі з батьком була лише мати та медична сестра. Від матері йому стало відомо, що після того, як батькові ввели морфін, він через незначний проміжок часу помер. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що в батька були проблеми з судинами. Він порадився з лікарем [PERSON] , останній рекомендував почекати. Коли батькові стало гірше, поїхали до міста Луцька, де лікар сказав, що треба зробити ампутацію ноги. Вирішили провести операцію в лікарні міста Горохова. Батька прооперували, рана заживала. Проте, в п`ятницю батькові стало погано, ввечері скаржився на біль в грудях. Мати повідомила лікарів, просила зробити кардіограму, забрати в реанімацію, проте останні не відреагували. На час смерті батька свідок був відсутній, про стан батька знає зі слів матері. Після смерті батька стан здоров`я матері значно погіршився. Свідок [PERSON] , завідувач реанімаційного відділення Горохівської багатопрофільної лікарні, в судовому засіданні показав, що лікуючим лікарем [PERSON] був [PERSON] . [PERSON] доставили до Горохівської лікарні з Луцька, де він перебував на лікуванні, після чого родичі [PERSON] звернулись до лікуючого лікаря [PERSON] з проханням провести ампутацію. [PERSON] провів операцію, хворого помістили до реанімації. Після того, як стан [PERSON] стабілізувався, його перевели до хірургічного відділення. Через декілька днів його викликали до хірургічного відділення, оскільки стан [PERSON] був дуже важкий. [PERSON] прийняв міри щодо надання невідкладної допомоги хворому, ввів необхідні препарати, та в подальшому ввів морфін. Після того, як стан хворого стабілізувався, він повернувся до себе у відділення, подальший догляд хворого здійснював медичний персонал хірургічного відділення. Вранці йому повідомили, що [PERSON] помер. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що на час смерті [PERSON] він був головним лікарем Горохівської лікарні. Хворий [PERSON] поступив на лікування до Горохівської лікарні з обласної лікарні. Свідок пояснив, що в Горохівській лікарні немає всіх необхідних засобів для лікування хворих, як в обласній лікарні. У [PERSON] була важка хвороба, внаслідок якої він помер. Вважає, що якби всі необхідні аналізи і були б зроблені, вони б суттєво не вплинули на лікування [PERSON] . Свідок заперечив пряму вину лікарів у смерті хворого, вважає, що смерть [PERSON] сталась внаслідок його хвороби. У своїй первісній позовній заяві позивачка посилається на рецензію на медичну карту стаціонарного хворого №488, яка досліджена судом, як на основний доказ своїх позовних вимог, проте, не думку суду, такі доводи не є обґрунтованими, та не доводять вину працівників лікарні у смерті [PERSON] . Однак, позивачка, уточнивши позовні вимоги, долучила до матеріалів справи висновок експерта №93/21 комісійної судово-медичної експертизи, з якого судом встановлено недоліки надання медичної допомоги працівниками відповідача. Водночас, у вищевказаному висновку зазначено, що в даному випадку недопущення недоліків у наданні медичної допомоги дещо збільшувало шанси на збереження життя, проте, з огляду на характер захворювань та важкість стану хворого, не гарантувало його, в тому числі й не гарантувало можливість запобігти «...смертельному результату - смерті [INFO] гр. [PERSON] ...». Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що спричинена позивачці [PERSON] моральна шкода, завдана медичними працівниками КНП «Горохівська ЦРЛ», яка виразилась у душевних стражданнях, нервових зривах, порушенні стійких соціальних зв`язків, депресії через смерть чоловіка, про що стверджує позивачка та не спростовано відповідачем, підлягає відшкодуванню Комунальним підприємством «Горохівська багатопрофільна лікарня Горохівської міської ради», оскільки така шкода завдана її працівниками під час виконання ними своїх трудових (службових) обов`язків. Проте, як встановлено судом, недоліки надання медичної допомоги працівниками районної лікарні є лише одним із трьох факторів, які спричинили смерть пацієнта. Даний фактор не є пропорційним та рівноцінним двом іншим факторам і є не основним, а лише побічним, додатковим, супутнім чинником, що значно знижує рівень відповідальності медичних працівників, а тому, на думку суду, позов, з урахуванням уточнених позовних вимог, підлягає до часткового задоволення. Позивачка збільшила позовні вимоги та просила стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 260000 гривень. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, суд враховує обставини справи, висновок, до якого дійшов суд в ході розгляду справи, а саме те, що недоліки надання медичної допомоги не єдиний та основний фактор, що спричинив смерть особи, а має побічний, супутній характер і не є рівнозначним двом іншим чинникам, наявність провини самого потерпілого через несвоєчасне звернення за медичною допомогою та несвоєчасне лікування захворювання, а тому суд вважає, що розмір відповідальності, що у даному випадку вимірюється розміром моральної шкоди, має бути пропорційним чинникам, що спричинили негативні наслідки. Розмір моральної шкоди повинен відповідати характеру вчиненого відповідачем порушення та ступеню його вини. Враховуючи настання тяжких наслідків, глибину моральних страждань, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості й беручи до уваги конкретні обставини справи, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки 50000,00 гривень на відшкодування моральної шкоди. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи. Згідно з ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв`язку з тим, що позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», з відповідача - комунального підприємства «Горохівська багатопрофільна лікарня Горохівської міської ради» слід також стягнути в дохід Державного бюджету України судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 750 гривень. Крім того, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Згідно з квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки №114 від 22 серпня 2023 року вбачається, що позивачка [PERSON] при збільшенні позовних вимог сплатила 2600 гривень судового збору. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору за подання до суду позову про відшкодування шкоди, їй належить повернути зайво сплачений судовий збір в означеному розмірі.

Outcome: partial