Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-15 00:00:00

У вересні 2023 року позивачка звернулась до Підволочиського районного суду Тернопільської області з вказаним позовом, згідно якого, просить суд: змінити розмір аліментів,\~стягнутих згідно рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 29 грудня 2015 року з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] на утримання неповнолітніх доньок [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] , з визначеної судом суми в розмірі по 650 гривень, на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 30 листопада 2015 року продовжуючи до досягнення старшою дитиною повноліття - на 5000 гривень на утримання обох дітей, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дітьми повноліття, але не менше ніж 50% відсотків прожиткового мінімуму, визначеного для дитини відповідного віку. В обґрунтування позову зазначає, що 29 грудня 2015 року за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей Підволочиський районний суд Тернопільської області у справі № 604/1320/15-ц прийняв рішення про задоволення позовних вимог. Так, за рішенням суду з відповідача стягнуто на користь позивача, аліменти на утримання неповнолітніх доньок [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі по 650 (шістсот п`ятдесят) гривень в місяць на кожну дитину, яка підлягає індексації відповідно до закону, щомісячно, починаючи з 30 листопада 2015 року, і продовжувати до досягнення старшою дитиною повноліття. Доходів позивача та тих коштів, які позивач отримує від відповідача в рахунок сплати аліментів, після покриття житлово-комунальних витрат, витрат на потреби сім`ї та лікування не вистачає для того, щоб діти могли повноцінно розвиватися. Внаслідок того, що відповідач має постійний заробіток, а тих коштів, які він виплачує не вистачає для забезпечення дитини всім необхідним, позивач вимушена звернутися до суду з позовом про зміну способу присудження та стягнення аліментів на дітей у розмірі 5000 гривень, оскільки на даний час, позивач не може повністю забезпечити та задовольнити потреби дітей у зв`язку з високовартісним лікуванням доньки - [PERSON] . У зв`язку з чим також потребує стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання дитини в розмірі 50223 гривні 46 копійок. Ухвалою Підволочиського районного суду Тернопільської області від 04 жовтня 2023 року відкрито провадження за вищевказаною позовною заявою в порядку спрощеного позовного провадження і призначено судове засідання. \~ \~ \~ \~Ухвалою Підволочиського районного суду Тернопільської області від 14 листопада 2023 року прийнято заяву про зміну предмета позову. Позивач та її представник адвокат Чернівецький І.Р. у судове засідання не з`явились, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. Натомість в матеріалах справи міститься заява представника позивача в якій він просить залишити без розгляду змінені позовні вимоги та розглядати справу в рамках первісної позовної заяви. Просив розгляд справи провести без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти винесення судом заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, відзиву не подавав. За зареєстрованим у встановленому порядку місцем реєстрації за адресою: [ADDRESS] судова кореспонденція відповідачем не отримувалась конверти повертались до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Крім того, відповідач викликався до суду шляхом опублікування на офіційному веб-сайті Судової влади України оголошення про виклик до Підволочиського районного суду Тернопільської області. Жодних заяв чи клопотань відповідач до суду не подавав. З огляду на положення\~ст.128 ЦПК України, він вважається таким, що належним чином сповіщений про день і час розгляду справи. За нормою ч.4\~ст.223 ЦПК України\~у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч.1\~ст.280 ЦПК України\~суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ч.3\~ст.211 ЦПК України\~учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Згідно ч.2\~ст.247 ЦПК України\~фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивачка послалась як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до наступного. Відповідно до\~ст.4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно\~ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1\~ст.12 ЦПК України). Відповідно до ч.3\~ст.12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно\~ст.13 ЦПК України\~(диспозитивність цивільного судочинства), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У розумінні цивільно-процесуального закону предмет позову це матеріально-правова вимога позивача, стосовно якої він просить ухвалити рішення, у матеріальному розумінні це певна річ (об`єкт), щодо якої виник спір. Згідно\~ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлені наступне. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 20 жовтня 2005 року по 24 липня 2015 року та є батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження серії [NUMBER] від 27 грудня 2022 року виданого Підволочиським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) та серії [NUMBER] від 27 грудня 2022 року виданого Підволочиським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ). 29 грудня 2015 року рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області по справі № 604/1320/15-ц позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей задоволено частково. Так, за рішенням суду з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх доньок [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі по 650 ( шістсот п`ятдесят ) гривень в місяць на кожну дитину, яка підлягає індексації відповідно до закону, щомісячно, починаючи з 30 листопада 2015 року, і продовжувати до досягнення старшою дитиною повноліття. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч.1\~ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до\~ст.12 цього Закону\~на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини. Відповідно до ч.1,2\~ст.141 СК України\~батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.\~Ст.150 цього Кодексу\~зобов`язує батьків піклуватися про виховання дитини, про її здоров`я, фізичний, духовний розвиток, готувати до самостійного життя. За змістом\~ст.180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч.3\~ст.181 СК України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У ч.1\~ст.192 СК України\~встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч.1\~ст.182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2\~ст.182 СК України\~визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч.1\~ст.192 СК України\~встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Враховуючи зміст статей\~181,\~192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни способу стягнення або розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я. Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років становить з 1 січня\~3196,00 гривні. З урахуванням принципів розумності та справедливості, дослідивши докази, долучені до матеріалів справи щодо їх належності і допустимості, оцінивши їх в сукупності, суд вважає достатньою сумою аліментів в розмірі по 2500 грн. 00 коп. на дитину, тобто 5000 грн. 00 коп. на обох дітей що не є заздалегідь непомірним для сплати відповідачем та буде в достатній мірі відповідати заявленим позивачем потребам утримання дитини, з огляду на законодавчо визначений розмір прожиткового мінімуму на дитину. Крім того, суд роз`яснює, що у разі зміни матеріального чи сімейного стану платника аліментів одержувач аліментів, рівно як і платник аліментів вправі в порядку\~ст. 192 СК України\~звернутися до суду з позовом відповідно про збільшення чи зменшення розміру аліментів. З приводу позовних вимог щодо додаткових виплат на дитину, суд зазначає наступне. Правовідносини щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину регламентуються\~ст. 185 СК України. Відповідно до вимог частини другої\~статті 185 СК України\~розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Аналіз відповідних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Зазначені висновки викладені в постанові КЦС ВС від 26 червня 2018 року по справі №501/5060/15-ц (провадження №61-14054св18). Таким чином, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів, і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі виникнення спору. Отже, виходячи з аналізу\~ст. 185 СК України\~додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). Пунктом 18 Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», який має рекомендаційний характер, передбачено, що до передбаченої\~ст.185 СК\~участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. При одночасному розгляді вимог про стягнення аліментів і додаткових витрат їх має бути визначено у рішенні окремо. Згідно вимог ст.ст.\~141,\~180 СК України, батько та мати мають рівні права та обов`язки відносно своєї дитини і зобов`язані спільно її утримувати. Відповідно до ч. 3\~ст. 12 ЦПК України, яка кореспондує з положеннями ч. 1 ст.\~ст. 81 ЦПК України, якою встановлений обв`язок доказування і подання доказів, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1\~ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно із ч.2\~ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Статтею 78 ЦПК України\~визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч.ч.1,2\~ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.5\~ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ч.7\~ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ч.6\~ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У справі № 6-1489цс17 (постанова Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року) предметом спору була вимоги про стягнення додаткових витрат на дитину. За наслідками касаційного перегляду Верховний Суд України зазначив, що наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. З позовної заяви вбачається, що позивач просить стягнути з відповідача додаткові витрати на дітей у сумі 50223,46 грн. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність задовольнити позовні вимоги в цій частині, з огляду на наступне. З матеріалів справи встановлено, що [PERSON] проходила лікування у Центрі медичної реабілітації та науки [PERSON] та отримувала фізіотерапевтичні процедури на правий колінний суглоб. Станом на 24 липня 2023 року вона отримала 40 процедур , вартість одного комплексу процедур 200 злотих, що підтверджується довідкою 13/gab/2023. Крім того [PERSON] 02 серпня 2023 року також отримувала лікування перед накладанням апарату та купувала ортопедичний металевий постійний апарат з двох пластин, що в сумі становило 3950 злотих ,що підтверджується рахунком-фактурою №199/08/23 від 02 серпня 2023 року. Загальна сума додаткових витрат на [PERSON] становить 200*40+3950 = 11950 злотих, що станом на дату подання позовної заяви становило 107251,25 гривень. Таким чином 50% від загальної суми лікування становить 53625,63 грн. Згідно положень ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, у відповідності до вимог статей\~141,\~180,\~185 СК України, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача додаткові витрати проведені на лікування дитини, в розмірі вказаному позивачем, а саме 50223 гривні 46 копійок, оскільки такий розмір не перевищує 50% від загальної суми лікування. Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача у заявлених нею межах та наявність правових підстав для їх задоволення. Згідно п.3\~ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільнені позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. На підставі вище наведеного суд приходить до висновку, що слід стягувати з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі у розмірі 5000 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення старшою дитиною повноліття. Крім того, оскільки позивач при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів звільнена від сплати судового збору відповідно дост.5 Закону України «Про судовий збір», то враховуючи вимоги ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає до стягнення судовий збір в загальному розмірі 2147,20 грн.: 1073, 60 грн. (позовна вимога про зміну способу стягнення аліментів) + 1073,60 грн. (позовна вимога про стягнення додаткових витрат). З урахуванням вищевикладеного та

Outcome: approved