Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-18 00:00:00

09.10.2023 представник позивача, адвокат Новоселецька Оксана Анатоліївна, звернулася до суду з даним позовом, шляхом направлення засобами поштового зв`язку, який зареєстрований судом 17.10.2023, мотивуючи тим, що [INFO] помер батько позивачів - [PERSON] , після смерті якого залишилося спадкове майно, зокрема, квартира [ADDRESS] . Позивачі є спадкоємцями першої черги майна померлого батька та прийняли спадщину у визначений законодавством строк. Державним нотаріусом Узинської державної нотаріальної контори Малькевич Л.В. було відкрито спадкову справу № 216 та 31.07.2023 видано позивачам свідоцтво про право на спадщину за законом на грошові вклади, які належали спадкодавцю. При видачі вказаного свідоцтва нотаріусом було отримано Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, в якій зазначено, що на майно, яке належало [PERSON] накладено арешт. Підставами обтяження вказано: постанова про арешт майна та оголошення заборони його відчуження, АА720413, 18.04.2008, РВ ДВС Білоцерківського МРУЮ та постанова про арешт майна та оголошення заборони його відчуження, АК725768, 10.02.2010, РВ ДВС Білоцерківського МРУЮ. На заяву [PERSON] щодо зняття арешту з нерухомого майна Білоцерківський відділ державної виконавчої служби листом від 08.09.2023 повідомив, що відповідно до даних АСВП відносно боржника - [PERSON] на примусовому виконанні перебували виконавчі провадження щодо виконання виконавчого листа № 2-59 від 30.11.2007, виданого Білоцерківським міськрайонним судом Київської області, про стягнення коштів у розмірі 1597,88 грн та виконавче провадження було закрито згідно п.9 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», та щодо виконання виконавчого листа № 2-437 від 19.05.2004, виданого Білоцерківським міськрайонним судом Київської області, про стягнення аліментів. Виконавчі провадження були передані до архіву та в подальшому знищені за терміном зберігання. Накладений арешт на нерухоме майно порушує права спадкоємців, оскільки вони не мають можливості в повному обсязі користуватися та розпоряджатися спадковим майном на власний розсуд. Тому, просила зняти арешт з нерухомого майна, яке належить [PERSON] , відомості про який міститься в записі про обтяження №9038160 від 09.09.2009 та №9623758 від 16.03.2010в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна записи №9038160 від 09.09.2009 та №9623758 від 16.03.2010. 27.10.2023, після усунення позивачами недоліків позову, судом постановлено ухвалу, якою прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 20.11.2023 позивач - [PERSON] та 24.11.2023 позивачка - [PERSON] подали до суду заяви, в порядку ст. 49 ЦПК України, в якій просили звільнити з - під арешту майно, яке належить [PERSON] , та припинити обтяження нерухомого майна зареєстроване 09.09.2009 14:00:57 за № 9038160 реєстратором: Київська обласна філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства Юстиції України, на підставі: постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, АА720413,18.04.2008, РВ ДВС Білоцерківського МРУЮ, та 16.03.2010 15:58:41 за № 9623758 реєстратором: Київська обласна філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства Юстиції України, на підставі: постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, АК725767, 10.02.2010, РВ ДВС Білоцерківського МРУЮ. 20.11.2023 позивач - [PERSON] та 24.11.2023 позивачка - [PERSON] подали до суду заяви, в порядку ст. 51 ЦПК України, в яких просили замінити неналежного відповідача - Білоцерківський відділ державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на належних: Військову частину [NUMBER] та [PERSON] , та в порядку ст. 53 залучити третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо спору - Білоцерківський відділ державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). 18.12.2023 судом постановлено ухвалу, якою прийнято до розгляду заяви [PERSON] та [PERSON] , про зміну предмету позову, замінено неналежного відповідача - Білоцерківський відділ державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на належних відповідачів: Військову частину [NUMBER] та [PERSON] , залучено Білоцерківський відділ державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору та відкладено підготовче засідання. Позивачка - [PERSON] у підготовче засідання не з`явилася, про дату, час та місце засідання повідомлена належним чином, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та просила позов задовольнити у повному обсязі. Позивач - [PERSON] у підготовчому засіданні позов підтримав, просив задовольнити вимоги у повному обсязі. Представник відповідача - Військової частини [NUMBER] , [PERSON] , у підготовчому засіданні позовні вимоги визнав та подав до суду відповідну заяву. Відповідачка - [PERSON] у підготовчому засіданні позовні вимоги визнала та подала до суду відповідну заяву. Третя особа - Білоцерківський відділ державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), представника до суду не направив, про дату, час та місце засідання повідомлений належним чином, заяви щодо спору та з процесуальних питань до суду не подав. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Статтею 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Судом встановлено, що позивачка - [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , а проживає за адресою: [ADDRESS] , та позивач - [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований за адресою: ОКПП «Київ» м. Бориспіль, а проживає за адресою: [ADDRESS] , являються дітьми [PERSON] , [INFO] , який [INFO] у віці 59 років помер у місті Києві, що підтверджено матеріалами справи (а.с.6-11). Також, встановлено, що Державним нотаріусом Узинської державної нотаріальної контори Малькевич Л.В. було відкрито спадкову справу № 216, щодо майна померлого [INFO] [PERSON] , [INFO] , та 31.07.2023 видано позивачам свідоцтво про право на спадщину за законом на грошові вклади, що належали спадкодавцю, що підтверджено матеріалами справи (а.с. 11,12) З матеріалів справи (а.с. 13-15) вбачається, що на підставі договору купівлі - продажу від 11.10.2011 за № 5480 за [PERSON] , [INFO] , зареєстроване право власності на квартиру [ADDRESS] . Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 31.07.2023 (а.с.14-15), 09.09.2009 14:00:57 за № 9038160, реєстратором - Київська обласна філія державного підприємства «Інформаціний центр» Міністерства юстиції України, на підставі постанови про арешт майна та оголошення заборони його відчуження, АА720413, 18.04.2008, РВ ДВС Білоцерківського МРУЮ та 16.03.2010 15:58:41 за № 9623758, реєстратором - Київська обласна філія державного підприємства «Інформаціний центр» Міністерства юстиції України, на підставі постанови про арешт майна та оголошення заборони його відчуження, АК725768, 10.02.2010, РВ ДВС Білоцерківського МРУЮ, було накладено арешт на невизначене майно та внесені відомості щодо заборони відчуження об`єктів нерухомого майна, яке належить [PERSON] . З листа Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 08.09.2023 за № 89812 (а.с.16-17) вбачається, що згідно даних АСВП відносно боржника - [PERSON] на примусовому виконанні перебували виконавчі провадження щодо виконання виконавчого листа № 2-59 від 30.11.2007, виданого Білоцерківським міськрайонним судом Київської області, про стягнення коштів у розмірі 1597,88 грн, яке було закрито згідно п.9 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», та щодо виконання виконавчого листа № 2-437 від 19.05.2004, виданого Білоцерківським міськрайонним судом Київської області, про стягнення аліментів. Виконавчі провадження були передані до архіву та в подальшому знищені за терміном зберігання. З матеріалів цивільної справи № 2-437, витребуваної з архіву суду для огляду у судовому засіданні, вбачається, що в проваджені Білоцерківського міськрайонного суду Київської області перебувала вказана цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] , про стягнення аліментів на дітей, рішенням суду від 21.10.2001 вказаний позов було задоволено та стягнуто аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] на дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку, але не менше 17 грн, щомісячно, на кожну дитину, починаючи з 10.05.2001 до їх повноліття. З матеріалів цивільної справи № 2-1001, витребуваної з архіву суду для огляду у судовому засіданні, вбачається, що в проваджені Білоцерківського міськрайонного суду Київської області перебувала вказана цивільна справа за позовом Військової частини [NUMBER] до [PERSON] , про відшкодування шкоди, заподіяної працівником при виконанні трудових обов`язків, рішенням суду від 16.10.2002 у задоволенні вказаного позову було відмовлено за безпідставністю. Також, з матеріалів справи ( а.с. 71-74) вбачається, що провадженні суду перебували: цивільна справа №2-1233/2006 за позовом [PERSON] до [PERSON] , про страту право на житло та ухвалою суду від 20.04.2006 позов залишено без розгляду;цивільна справа № 2-3515/2006 за позовом [PERSON] до [PERSON] , про розподіл житлового будинку та ухвалою суду від 25.09.2006 провадження у справі було закрито; інші цивільні справи щодо особи - [PERSON] , в архіві не виявлено. При вирішені спору суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Відповідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1. ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частина 1 ст. 319 ЦК України передбачає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року під поняттям «охоронювані законом інтереси», що вживається в законах України, слід розуміти як прагнення до користування матеріальним та/або нематеріальним благом, так і зумовлений загальним змістом, об`єктивний і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і Законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності. В п. 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» роз`яснено, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику. Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Пункт 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» містить роз`яснення, що застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння. Відповідно до положень ст. 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Встановлено, що накладений арешт на майно, яке належало померлому [INFO] [PERSON] , на підставі постанов РВ ДВС Білоцерківського МРУЮ про арешт майна та оголошення заборони його відчуження, обтяження № 9038160 та № 9623758, які зареєстровані Київською обласною філією державного підприємства «Інформаціний центр» Міністерства юстиції України в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі прав власності на нерухоме майно, державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, порушують спадкові права позивачів, а іншого способу зняти заборону у них, крім судового, немає. Відповідно до п.1 ч. 1. ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень є офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ч.3 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, враховуючи визнання відповідачами позову, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Відповідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачі сплатили при подачі позову судовий збір в розмірі по 1073,60 грн кожен, та заявили клопотання про залишення даних витрат за ними без відповідного відшкодування.

Outcome: approved