Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-15 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 08 січня 2022 року [PERSON] позичила відповідачці грошові кошти в розмірі 2700 злотих на строк до 25 квітня 2022 року, без відсотків. В разі порушення боржником свого зобов`язання, остання зобов`язується повернути вказану суму з відсотками, що підтверджується борговою розпискою. Своїх зобов`язань\~за борговою розпискою відповідачка не виконала, на прохання позивачки повернути борг добровільно не реагує, врегулювати спір в позасудовому порядку не бажає, у зв`язку з чим, вона змушена звернутися до суду. Просить ухвалити рішення на підставі якого стягнути з відповідачки на користь [PERSON] заборгованість за договором позики від 08.01.2022 в розмірі 29931,13 грн. Позивачка в судове засідання не з`явилася, її представник\~адвокат Країло Н.О. на адресу суду скерував письмову заяву, у якій просить розгляд справи проводити у відсутності сторони позивача, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідачка в судове засідання повторно не з`явилася, про час і місце розгляду справи була належним чином повідомлена у відповідності до частини 1 статті 278\~ЦПК України відповідачка відзиву на позов не подала. Відповідно до вимог пункту 1 частини 1 статті 280\~ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин та не подав відзиву на позов і позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно з вимогами частини 2 статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до наступного. Відповідно до частини 1 статті 4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно частини 1\~статті 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі частини 3 статті 12, статей 76-81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог частини 8\~статті 178 ЦПК України\~у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно частини 1 статті 89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що 08 січня 2022 року між позивачкою [PERSON] та відповідачкою [PERSON] було укладено боргову розписку, засвідчену підписами відповідачки та двох свідків, яка являється письмовим договором позики грошових коштів. Відповідно до договору позики за борговою розпискою від 08 січня 2022 року відповідачка отримала від позивачки 2700 злотих, які зобов`язалася повернути в строк до 25 квітня 2022 року, зі сплатою відсотків у випадку прострочення виконання зобов`язання. На підтвердження отримання вищевказаної суми відповідачка власноручно написала розписку 08.01.2022 та підписала її. Оригінал розписки знаходиться в матеріалах справи. Добровільно заборгованість за договором позики відповідачка не повертає позивачці, а тому позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення заборгованості. Заборгованість за договором позики, яку позивачка просить стягнути з відповідачки становить суму неповернутої позики в розмірі 24283,26 грн., інфляційне збільшення на суму боргу 4711,80 грн. та штрафна санкція у вигляді 3% річних становить 936 грн. Таким чином, з відповідачки на користь позивачки підлягають стягненню кошти в розмірі 29931,13 грн. Тобто, між сторонами виник спір щодо договірного зобов`язання з повернення грошових коштів за договором позики, який регулюється загальними положеннями про зобов`язання Глави 47 Книги п`ятої Зобов`язальне право та відповідними нормами параграфу 1 Позика\~Глави 71 ЦК України. Відповідно до вимог статей 204,\~205 ЦК України\~правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням. Відтак, недодержання форми правочину тягне за собою недійсність правочину лише в разі, якщо такий наслідок прямо зазначено в законі. Згідно вимог частин 1, 2\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України). Договір позики є реальним, одностороннім, оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги, оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Верховний Суд зауважив, що розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. Тому, у справах про стягнення боргу за договором позики позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання, а суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносини за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Вказана позиція підтверджена Верховним Судом при розгляді справи №524/4946/16-ц у постанові від 08.07.2019. Відповідно до вимог\~статті 1046\~ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, слід виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Постановою Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі №6-63цс13 визначено, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Згідно до частини 1\~статті 1049 цього Кодексу\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до вимог\~статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Згідно з вимогами\~статті 610 Цивільного кодексу України\~порушенням зобов`язання є його невиконання чи виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками\~статті 1046 ЦК України Частина 2\~статті 1047 ЦК України\~передбачає, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі №723/304/16-ц (провадження № 14-360цс19) зазначено, що: «за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки». Досліджуючи надану позивачкою розписку, суд встановив, що відповідачка отримала кошти в сумі 2700 злотих від позивачки, які зобов`язалася повернути до 25.04.2022. [PERSON] є держателем оригіналу розписки, а тому вважається позикодавцем. А наявність оригіналу боргової розписки у позивачки, як кредитора, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. Так,\~статтею 545 ЦК України\~визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Відповідно до\~статті 1051 ЦК України\~позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Відповідачка договір позики не оспорювала з підстав не одержання коштів, доказів виконання умов договору позики не надала. Отже, з урахуванням встановлених конкретних обставин справи, суд дійшов висновку, що між сторонами був укладений договір позики на суму 2700 злотих, що підтверджено розпискою, яка в свою чергу, як документ, підтверджує укладення самого договору, його умови та засвідчує отримання вказаної грошової суми. При цьому, розписка містить зобов`язання про повернення боргу позичальником. Враховуючи те, що відповідачка не виконала зобов`язання з повернення грошових коштів за договором позики позовні вимоги слід задовольнити. Згідно з частиною 2 статті 141\~ЦПК України у разі задоволення позову, судові витрати пов`язані з розглядом справи покладаються на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved