Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-14 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів. Позовні вимоги мотивовані тим, що 19.09.2006 року між позивачем та відповідачем Відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області був зареєстрований шлюб, актовий запис за №2565. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 31.07.2023р. по справі №127/17565/23 - шлюб розірвано. Від спільного шлюбу у сторін [INFO] народився син - [PERSON] , який після розірвання шлюбу проживає з позивачем і знаходиться на її утриманні. Позивач зазначає, що відповідач жодним чином не спілкується із сином, не намагається його ніяким чином підтримати, як морально, так і матеріально, створив своїми діями такі умови, які призвели до того, що відповідач із сином для нього взагалі стали чужими людьми. Відповідач не цікавиться майбутнім сина, його прагненням та бажанням знайти свій правильний професійний шлях та взагалі не сприяє в цьому, що вкрай на даний час є необхідно для сина. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 31.01.2023р. по справі №127/29412/22, стягнуто з [PERSON] аліменти в розпорядження [PERSON] , на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 19.12.2022 до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 16.03.2023р. по справі №127/29412/22 за позовом [PERSON] до [PERSON] , про стягнення аліментів, виправлено описку допущену в рішенні Вінницького міського суду Вінницької області від 31.01.2023р. по справі №127/29412/22 і стягнуто з [PERSON] аліменти в розпорядження [PERSON] , на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/6 з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 19.12.2022 до досягнення дитиною повноліття. \~ \~ \~ \~На даний час неповнолітній син [PERSON] , [INFO] , потребує значно більшого догляду та матеріального забезпечення у зв`язку\~з тим,\~що збільшуються\~потреби в\~навчанні, відвідуванні необхідних гуртків, оздоровлення дитини, у разі потреби його лікування, підтримані матеріально, створенні та сприянні умов які допомогли б йому знайти свій правильний професійний шлях, що вкрай на даний час є необхідно для сина. Таким чином, сину, повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Такий належний рівень у будь-якому разі не повинен бути меншим, ніж прожитковий мінімум. Позивач працює та живе на одну заробітну плату, інших доходів не має. Такий рівень позивач одна не зможе забезпечити в зв`язку з підвищенням цін на необхідні товари та послуги, які забезпечують належний рівень життя, навчання та розвитку дитини. Аліменти відповідач нікому не сплачує, стягнень по виконавчих документах з відповідача не проводиться, у шлюбі не перебуває, інших неповнолітніх дітей, непрацездатних батьків немає. Тому позивач вважає, що визначений за рішенням суду розмір аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , підлягає збільшенню до 1/3 з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Відповідно до ч. 4\~ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно з ч. 1\~ст. 274 ЦПК України\~у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою суду від 28.11.2023 року призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) осіб та надано відповідачу строк для подання клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) осіб. Окрім того відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. Відповідачем відзиву на позовну заяву подано не було, також до суду не надходило клопотань про слухання справи у порядку загального позовного провадження. Враховуючи вищевикладене та положення ст. ст.178,\~279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Дослідивши обставини справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] є: [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії № [NUMBER] (а.с.11). Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 31.01.2023р. по справі №127/29412/22, стягнуто з [PERSON] аліменти в розпорядження [PERSON] , на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 19.12.2022 до досягнення дитиною повноліття.(а.с.7-8) Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 16.03.2023р. по справі №127/29412/22 за позовом [PERSON] до [PERSON] , про стягнення аліментів, виправлено описку допущену в рішенні Вінницького міського суду Вінницької області від 31.01.2023р. по справі №127/29412/22 і стягнуто з [PERSON] аліменти в розпорядження [PERSON] , на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 19.12.2022 до досягнення дитиною повноліття. (а.с. 9-10) Відповідно до ч. 1 ст. 18, ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У відповідності до ч. 2 ст.51 Конституції України та статті 180 СК Українибатьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Приписами ст. 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дітей і проживання батьків окремо від них не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дітей. Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (зі змінами, внесеними Протоколом № 11) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебуванні в шлюбі та у випадку його розірвання. Статтею 150 СК України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Виходячи з вищенаведеного, сторони мають рівні права та обов`язки по утриманню та матеріальному забезпеченню дітей, а отже не тільки позивач, але й відповідач зобов`язаний утримувати свою неповнолітню дитину. Відповідно до ст.12 ЗаконуУкраїни «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини, а отже і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. Згідно із ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналогічна вимога міститься і в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року. Тобто зазначена законодавча норма вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). У відповідності до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Аналізуючи вищевказані правові норми законодавства, суд дійшов висновку, що стягувачу аліментів надано виняткове право вибору та ініціювання подальшої зміни в судовому порядку способу стягнення аліментів (в частці від доходу платника або в твердій грошовій сумі). Закон не встановлює обов`язку доведення мотивів, на підставі яких позивач бажає скористатися такою можливістю, а тому платник аліментів позбавлений можливості впливати на обрання способу стягнення аліментів, однак може звернутися до суду з позовом про зменшення їх розміру.

Outcome: partial