Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-09 00:00:00

До суду за підсудністю з Богунського районного суду м. Житомира надійшла вище вказана цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування майнової шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Так, позивач зазначив, що 24.03.2022 року [PERSON] , керуючи автомобілем марки "Фольцваген", реєстраційний номер [NUMBER] , переїжджаючи нерегульоване перехрестя по вул. Шевченка та вул. Князів Острозьких у м. Житомирі по вулиці, що позначена дорожнім знаком 2.3 ПДР України, відчув удар у ліву передню частину свого автомобіля та помітив, що автомобіль марки "Мазда 626" під керуванням [PERSON] , який рухався по вул. Князів Острозьких, та порушив п. 2.1 ПДР України, оскільки не надав [PERSON] переваги у русі внаслідок чого відбулося зіткнення автомобілів. У результаті ДТП [PERSON] та його автомобілю марки "Фольцваген", реєстраційний номер [NUMBER] , завдано шкоду. Посилаючись на ці обставини та з урахуванням поданої заяви про зменшення розміру позовних вимог (а.с. 85-87), позивач просив стягнути з відповідача: суму збитків завданих внаслідок ДТП, у розмірі 62223,60 грн, моральну шкоду в сумі 10000,00 грн, витрати, пов`язані з транспортуванням автомобіля у сумі 4400,00 грн, витрати на медичне обстеження - 14280,00 грн, витрати на лікування - 3211,00 грн, витрати на транспортні послуги - 4300,00 грн, та судові витрати, які складаються з: витрат на правову допомогу в сумі 12000,00 грн, витрат з проведення експертизи - 3500,00 грн, витрат зі сплати судового збору. У відзиві на позовну заяву представник відповідача адвокат Кирилюк В. Л. просить відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки вважає, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Зазначає також, що обов`язковою підставою для відшкодування шкоди має бути доведеність вини певної особи (водія) у спричиненні ДТП, однак вина [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена (а.с. 68-74а). Сторона позивача у судове засідання не з`явилась. Представником позивача подано заяву про розгляд справи без його участі; позовні вимоги підтримав та просив задовольнити (а.с. 249); у попередніх судових засіданнях позовні вимоги підтримував з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача - адвокат Кирилюк В. Л. у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав того, що вартість відновлювального ремонту, яку позивач просить стягнути з відповідача, перебуває в межах суми страхового відшкодування, а саме - 13000,00 грн, що визначена полісом страхової компанії АТ «СГ «ТАС». Відтак вважає, що позов пред`явлено до неповного кола відповідачів, оскільки, на його думку, позивач мав би звернутись за відшкодуванням завданих збитків та моральної шкоди безпосередньо до страхової компанії. Вважає також, що долучені до матеріалів справи докази не доводять, що дії відповідача були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній зв`язок та вина зазначеної особи. Звернув увагу суду на те, що позивачем було реалізовано автомобіль марки "Фольцваген". Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що 24.03.2022 року [PERSON] , керуючи автомобілем марки "Фольцваген", реєстраційний номер [NUMBER] , переїжджаючи нерегульоване перехрестя по вул. Шевченка та вул. Князів Острозьких в м. Житомирі по вулиці позначеній дорожнім знаком 2.3 ПДР України, відчув удар в ліву передню частину свого автомобіля та помітив, що автомобіль марки "Мазда 626" під керуванням [PERSON] , який рухався по вул. Князів Острозьких та порушив п. 2.1 ПДР України, оскільки не надав [PERSON] переваги у русі внаслідок чого відбулося зіткнення автомобілів. 12.05.2022 року слідчим було погоджено обвинувальний акт у кримінальному провадженні №12022060400000548 стосовно [PERSON] за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, зі змісту якого можна дійти до висновку, що обвинувачений [PERSON] завдав шкоди [PERSON] та його автомобілю марки "Фольцваген", реєстраційний номер [NUMBER] (а.с. 9-12). Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 25.07.2022 року (а.с. 250) клопотання обвинуваченого [PERSON] задоволено; звільнено [PERSON] від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України у зв`язку примиренням з потерпілим, а кримінальне провадження - закрито. Відповідно до ч. 6\~ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 26 Постанови Пленуму ВСУ № 2 від 12.06.2009р. «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» - під час судового розгляду, предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Власником автомобіля марки "VOLKSWAGEN LT35", реєстраційний номер [NUMBER] , є [PERSON] (а.с. 145). Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля "Mazda 626", реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] на дату ДТП була застрахована АТ «СГ «ТАС» згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ЕР 203494752 від 07.04.2021 року (а.с. 75); страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю складає 260000,00 грн, за шкоду, заподіяну майну, - 130000,00 грн. Відповідно до звіту № 536 від 05.08.2022 року проведеного ТОВ «Експерт Авто», матеріальний збиток завданий власникові VOLKSWAGEN LT35, реєстраційний номер [NUMBER] , в результаті його пошкодження при ДТП складає 220152,66 грн (а.с. 178-197). Відповідно до листа ПАТ «СГ «ТАС» № 205 (а.с. 97) належна власнику VOLKSWAGEN LT35, реєстраційний номер [NUMBER] , сума страхового відшкодування 96375,00 грн була перерахована на реквізити в заяві на приплату страхового відшкодування. Згідно договору комісії № 8096/22/1/008504 від 22.08.2022 року (а.с. 22) комісіонер ТОВ\~«Документавто» за дорученням [PERSON] зобов`язався вчинити продаж VOLKSWAGEN LT35, реєстраційний номер [NUMBER] , із визначеною за домовленістю сторін договору ціною 61500,00 грн. Відповідно до договору купівлі-продажу транспортного засобу № 8096/22/1/008504 від 01.09.2022 року (а.с. 20), акту огляду реалізованого ТЗ від 01.09.2022 року № 8096/22/003592 (а.с. 24) відчужений ТЗ VOLKSWAGEN LT35, реєстраційний номер [NUMBER] , з визначеною за домовленістю сторін договору ціною 61500,00 грн покупцю [PERSON] . У відповідності до висновку експерта №3015 судової автотоварознавчої експертизи (а.с. 204-230), вартість матеріального збитку, завдана власнику автомобіля марки VOLKSWAGEN LT35, реєстраційний номер [NUMBER] , станом на 24.03.2022 року, внаслідок пошкодження його в ДТП, яка мала місце 24.03.2022 року, становить 218740,26 грн; вартість відновлюваного ремонту автомобіля марки VOLKSWAGEN LT35, реєстраційний номер [NUMBER] , станом на дату ДТП, яка мала місце 24.03.2022 року, становить 587369,74 грн. Щодо доказів, які було надано [PERSON] на підтвердження проходження ряду досліджень в медичних установах та відшкодування вартості ліків (а.с. 25-32), суд зазначає наступне. Оскільки до матеріалів справи не надано будь-яких висновків (заключень) лікарів щодо необхідності здійснення таких медичних досліджень та призначень лікарських препаратів, суд позбавлений можливості взяти до уваги вказані докази як належні, а відтак і констатувати про необхідність відшкодування шкоди в цій частині. Звіт № 536 від 05.08.2022 року складений ТОВ «Експерт Авто» (а.с. 178-197) суд до уваги не бере, оскільки експерта(ів) не попереджено про кримінальну відповідальність, передбачену\~ст. 384 КК України. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно із ч. 1 ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (п. 8 ч. 2\~ст. 16 ЦК України). Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч. 1 ст. 1166\~ЦК України). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). У ст. 1 ЗУ «Про страхування» визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Згідно зі ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до статті 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені у договорі страхування. Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. З огляду на вищенаведене сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам у наслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу. Власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, зокрема, й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована особою, яка завдала цю шкоду, у загальному порядку. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавала шкоди у передбаченому Законом порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону). Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року (справа № 755/18006/15-ц), яка визначила, що покладення обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правої відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»), яку застосовує суд до спірних правовідносин. У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що зазначені збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стає об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди (умислу або необережності). Відсутність будь-якої з цих умов є підставою для звільнення особи від відповідальності, якщо інше не встановлено законом. До таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 04 березня 2020 року (справа № 641/2795/16). Зазначене відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у Постановах від 20 січня 2016 року у справі № 6- 2808цс15, від 14 вересня 2016 року у справі № 6-725цс16, про те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). А тому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою повинен відшкодувати відповідач, як винна особа, яка завдала шкоду. Відповідно до ч. 1 ст. 13\~ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини 1, 6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З урахуванням встановленого, матеріальна шкода позивачу була завдана саме внаслідок порушення Правил дорожнього\~руху відповідачем, відтак суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення матеріальних збитків є доведеними та такими, що підлягають задоволенню. З огляду на наведене, суд приходить до висновку щодо стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди в сумі 60865,26 грн (різницю між виплаченим страховим відшкодуванням, сумою реалізації пошкодженого авто іншому власнику та завданими збитками). Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої в наслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних - душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Статтею 1167 ЦК України\~визначено, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно з п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Вирішуючи питання про розмір компенсації за нанесену моральну шкоду, суд виходить з характеру і тривалості страждань позивача й істотних змін способу його життя. На підставі вищевикладеного, заявлену позивачем суму відшкодування моральної шкоди суд вважає дещо перебільшеною, та оцінює її в розмірі 5000,00 грн. На думку суду, така сума відшкодування моральної шкоди є обґрунтованою та підлягає стягненню з відповідача [PERSON] . Щодо відшкодування витрат на транспортні послуги для здійснення обстежень у сумі 4300,00 грн, варто зазначити наступне. Позивачем надано копії квитків на автобус (а.с. 33-35), з яких не вбачається, куди саме і в який період часу було здійснено такі поїздки. Відтак суд позбавлений можливості достаменно прийти до висновку про необхідність задоволення вимоги щодо відшкодування таких витрат в цій частині. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з наведених вище мотивів та підстав. Щодо вирішення питання про розподіл витрат пов`язаних з транспортуванням автомобіля, витрат на правову допомогу та витрат зі сплати судового збору, суд зазначає таке. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, на відповідача - у разі задоволення позову. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України) З огляду на наведене, врахувуючи часткове задоволення позовних вимог, суд вважає за потрібне стягнути з відповідача на користь позивача 1167,64 грн судового збору (а.с. 1) та 2400,00 грн витрат пов`язаних з\~транспортуванням автомобіля (а.с. 36). Відповідно до положень п. 1 ч. 3\~ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду в постанові від 22.01.2021р. по справі № 925/1137/19 наголосив, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду в постанові від 03.10.2019р. у справі № 922/445/19. Судові витрати позивача на професійну правничу допомогу становлять 12000,00 грн, що вбачається з розрахункової квитанції № 1 від 13.10.2022 року (а.с. 41). Разом з тим, враховуючи особливості предмета спору, розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, складність справи та її значення для сторін, час, який був необхідний для вчинення дій та надання послуг, виходячи з критеріїв їх виправданості, розумності їх розміру та співмірності з позовом та складністю справи, а також враховуючи те, що позовні вимоги задоволено частково, суд приходить до висновку про те, що розмір судових витрат, які підлягають стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягає зменшенню з 12000,00 грн до 6000,00 грн.

Outcome: partial