Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-23 00:00:00

[PERSON] через свого представника [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить суд визнати недостовірною та такою, що порушує ділову репутацію [PERSON] інформацію, що поширена відповідачем [PERSON] на інформаційному інтернет ресурсі « [PERSON] », зобов`язати [PERSON] видалити недостовірну інформацію, спростувати недостовірну інформацію шляхом опублікування спростування недостовірної інформації, стягнути зі [PERSON] моральну шкоду у розмірі 10000 гривень В обгрунтування позову зазначив, що з березня 2021 року Київським районним судом міста Харкова розглядалася цивільна справа № 953/4887/21 за позовом [PERSON] до ФО-П [PERSON] , ФО-П [PERSON] про захист прав споживачів та відшкодування шкоди. Звернення з позовом до Київського районного суду міста Харкова [PERSON] обґрунтовувала тим, що в січні 2018 року вона звернулася до клініки «АРТ-СТОМАТОЛОГІЯ» за наданням медичної допомоги у формі стоматологічних послуг, де лікарем [PERSON] їй надана неякісна медична допомога, чим порушено її права та інтереси. Рішенням Київського районного суду міста Харкова від 17.02.2023 року у задоволенні позову відмовлено в повному обсязі з підстав недоведеності самого факту надання [PERSON] стоматологічних послуг, їх неналежної якості, невідповідності вимогам медичних стандартів чи того, що вони надані особою без відповідної кваліфікації, як і недоведеністю того, що здоров`я позивачки внаслідок цього погіршилось. Разом з цим, 27 жовтня 2021 року на інформаційному інтернет-ресурсі « [PERSON] » за адресою https://www.kharkovforum.com/threads/posovetujte- xoroshego-vracha-stomatologa-xirurga.5170620/#post-70044076 відповідачем за цим позовом [PERSON] під ніком Valleriya було опубліковано допис наступного змісту: «Я обратилась в клинику «АРТ-стоматология» по [ADDRESS] за консультацией с последующим лечением. Директором Выборной Светланой Викторовной мне был назначен хирург [PERSON] , о котором я и хочу оставить свой негативный отзыв. Обратившись к этому горе доктору я надеялась получить качественную услугу, а в результате получила, обезображенную челюсть с хроническим воспалением и затяжной депрессией. Так как увиденное воспринимается лучше, чем услышанное, прилагаю фото работы этого КАлечущего хирурга-имплантолога. На фото вы можете увидеть ишимею мягких тканей (отмирание десны), скол на постоянной конструкции и то как моя десна выглядит на данный момент. Эти ошибки обошлись мне очень дорого, и дело даже не столько в стоимости лечения, как в моем здоровье, внешнем виде моих зубов и внутреннем комфорте. Рекомендую задуматься тем кто решит обратиться [PERSON] , так как на него сейчас заведено уголовное дело. Кстати, сейчас он работает в стоматологической клинике «Moskovets dental clinic», по адресу ул. Манизера 6. Так что если будете проходить мимо, проходите мимо... Берегите себя и свое здоровье.». З метою поновлення порушеного права [PERSON] до відповідача 28.11.2022 року було направлено вимогу із пропозицією видалити пост https://www.kharkovforum.com/threads/posovetujte-xoroshego-vracha-stomatologa- xirurga.5170620/#post-70044076, розміщений на інформаційному інтернет-ресурсі « [PERSON] », а також опублікувати на цьому ж ресурсі спростування викладеної недостовірно інформації. Листом від 26.12.2022 року відповідачка [PERSON] відмовила у задоволені вищезазначеної вимоги посилаючись на приписи ст. 34. Конституції України щодо свободи думки і вираження поглядів, але за змістом листа фактично підтверджує здійснення публікації саме нею, підтримку висловленої в публікації позиції, а також зазначила, що ніколи не зверталася за медичними послугами до стоматологічної клініки «Moskovets dental clinic». Позивач є фаховим лікарем-стоматологом та здійснює свою діяльність за адресою [ADDRESS] у формі реєстрації фізичною особою-підприємцем зазначаючи власне комерційне найменування як «Moskovets dental clinic».Отже, на думку позивача, у своєму дописі в мережі Інтернет відповідачка закликає не звертатися до «Moskovets dental clinic», хоча ніколи медичних послуг там не отримувала: «... Рекомендую задуматься тем кто решит обратиться к [PERSON] , так как на него сейчас заведено уголовное дело. Кстати, сейчас он работает в стоматологической клинике «Moskovets dental clinic», по адресу ул. Манизера 6. Так что если будете проходить мимо, проходите мимо... Берегите себя и свое здоровье.». Зазначена ж відповідачкою інформація коментується з певним негативним підтекстом, викладається в образливій формі, негативно характеризує громадянина [PERSON] як ділову людину та лікаря, а також надає неправдиву негативну оцінку його фаховим здібностям та якості надання послуг «Moskovets dental clinic» в цілому, отже завдає шкоди його діловій репутації. Позивач зазначає, що вказані дії вчинені відповідачем зухвало, з особливим цинізмом та демонстрацією неповаги до [PERSON] , а також явно здійснені з метою нав`язування третім особам вигаданої нею позиції, поширення її через мережу Інтернет задля доведення до найбільш широкої аудиторії. Разом з цим, жодних доказів того, що позивачем надавалися відповідачі якійсь послуги та те що вони були неналежної якості відсутні. Твердження відповідачки про те, що «на него\~сейчас заведено\~уголовное дело» також не відповідає дійсності. Дійсно, намагаючись усіма доступними засобами нашкодити лікарю, відповідач надсилала численні звернення до різноманітних органів та служб, в тому числі звернулася до національної поліції із заявою про злочин. На теперішній час дійсно слідчим відділом ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 12021221130001043 від 22.07.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України. Проте зазначене кримінальне провадження порушено за фактом звернення особи, а не відносно позивача у цій справі. З липня 2021 року й по теперішній час [PERSON] лише був допитаний у якості свідка та процесуального статусу підозрюваного немає. Отже,\~на думку\~позивача,\~дописи [PERSON] «обратившись к\~этому горе\~доктору я\~надеялась получить\~качественную услугу,\~а в\~результате получила,\~обезображенную челюсть\~с хроническим\~воспалением и\~затяжной депрессией»,\~«фото работы\~этого КАлечущего\~хирурга-имплантолога», «рекомендую задуматься\~тем кто\~решит обратиться\~к [PERSON] ,\~так как\~на него\~сейчас заведено\~уголовное дело»,\~«так что\~если будете\~проходить мимо,\~проходите мимо...» є недостовірною інформацією та такою, що завдає шкоди діловій репутації позивача. У ході судового розгляду представник відповідача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав суду пояснення, аналогічні викладеним вище. Відповідач у ході судового розгляду позовні вимоги не визнала у повному обсязі, вважаючи їх необґрунтованими та безпідставними, зазначила, що всі обставини та слова, викладені в її дописі відповідають дійсності, позивачем надані стоматологічні послуги неналежної якості. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободгарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Ключовими принципами статті 6 є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд. Як вказує у своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини, згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобовязаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року). Відповідно до ч. 1 ст.4ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи законних інтересів. Статтею 16ЦК встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Особа вільна у виборі способу способі захисту цивільних прав судом. Разом з тим, передбачені ст. ст. 12 і 13ЦПК України засади змагальності та диспозитивності цивільного судочинства визначають основні правила, в межах яких мають діяти особи, що беруть участь у справі, та суд при вирішенні справи. Згідно ч.3 ст.12ЦПК України кожна сторона у цивільному судочинстві повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, до яких дана справа не відноситься. Суд, згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим законом випадках. Відповідач, зі свого боку, зобов`язаний довести обставини, посилаючись на які він заперечує проти позову. Згідно позиції Верхового Суду України, що викладена у постанові Пленуму «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2003 року «Про судове рішення у цивільній справі» вбачається, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи та інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Статтями 78, 81ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У ході судового розгляду встановлено, що 27 жовтня 2021 року на інформаційному інтернет-ресурсі «ХарківФорум» за адресою https://www.kharkovforum.com/threads/posovetujte- xoroshego-vracha-stomatologa-xirurga.5170620/#post-70044076 відповідачем за цим позовом [PERSON] під ніком Valleriya було опубліковано допис наступного змісту: «Я обратилась в клинику «АРТ-стоматология» по [ADDRESS] за консультацией с последующим лечением. Директором Выборной Светланой Викторовной мне был назначен хирург [PERSON] , о котором я и хочу оставить свой негативный отзыв. Обратившись к этому горе доктору я надеялась получить качественную услугу, а в результате получила, обезображенную челюсть с хроническим воспалением и затяжной депрессией. Так как увиденное воспринимается лучше, чем услышанное, прилагаю фото работы этого КАлечущего хирурга-имплантолога. На фото вы можете увидеть ишимею мягких тканей (отмирание десны), скол на постоянной конструкции и то как моя десна выглядит на данный момент. Эти ошибки обошлись мне очень дорого, и дело даже не столько в стоимости лечения, как в моем здоровье, внешнем виде моих зубов и внутреннем комфорте. Рекомендую задуматься тем кто решит обратиться [PERSON] , так как на него сейчас заведено уголовное дело. Кстати, сейчас он работает в стоматологической клинике «Moskovets dental clinic», по адресу ул. Манизера 6. Так что если будете проходить мимо, проходите мимо... Берегите себя и свое здоровье.». Відповідно до\~статті 34 Конституції України, кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Згідно зі\~статтею 68 Конституції України\~кожен зобов`язаний неухильно додержуватися\~Конституції\~та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. В частині 1\~статті 16ЦК України\~вказано, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права чи інтересу. Статтею 201ЦК України\~передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. Главою 22Цивільного кодексуУкраїни\~визначено перелік особистих немайнових прав фізичної особи, серед яких право на повагу до гідності та честі (стаття 297 ЦК України) та право на недоторканість ділової репутації (стаття 299 ЦК України). Частинами 1, 3, 4\~статті 269 ЦК України, передбачено, що особисті немайнові права належать кожній фізичній особі від народження або за законом, особисті немайнові права тісно пов`язані з фізичною особою, особистими немайновими правами фізична особа володіє довічно. Відповідно до положень\~Конституції України. ч.1\~ст. 270 ЦК України, фізична особа має право на життя, право на охорону здоров`я, право на безпечне для життя і здоров`я довкілля, право на свободу та особисту недоторканність, право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі, право на таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції, право на недоторканність житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування, право на свободу літературної, художньої, наукової і технічної творчості. Згідно\~ст. 271 ЦК України, зміст особистого немайнового права становить можливість фізичної особи вільно, на власний розсуд визначати свою поведінку у сфері свого приватного життя. В ч.1\~ст.277ЦК України\~вказано, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. За правилами ч.4\~ст. 277 ЦК України, спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Відповідно до положень\~ст.280 ЦК України\~якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Згідно ст.ст.297,\~299 ЦК України\~кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Фізична особа має правона недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Згідно\~ст.30 Закону України «Про інформацію»\~ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду. Пленум Верховного Суду України у пункті 15\~постанови від27лютого 2009року №1«Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»\~роз`яснив судам, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. За змістом частини першої\~статті 302ЦК України\~фізична особа має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію. Кожен має право на свободу вираження поглядів в розумінні статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. За положеннями\~статті 29 Закону України «Про інформацію» від 02 жовтня 1992 року № 2657-XIIсуспільствомає\~право на отримання суспільно необхідної інформації і предметом суспільного інтересу вважається інформація, яка свідчить про загрозу державному суверенітету, територіальній цілісності України; забезпечує реалізацію конституційних прав, свобод і обов`язків; свідчить про можливість порушення прав людини, введення громадськості в оману, шкідливі екологічні та інші негативні наслідки діяльності (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб тощо. При цьому суспільство також має право на отримання інформації яка відповідає дійсності та надає можливість суспільству здійснити її оцінку самостійно на основі усіх фактів та різноманіття думок щодо оцінки такої інформації та її значення для суспільства, тому так важливо, щоб інформація, яка розповсюджується будь-ким, а особливо засобами масової інформації або лідерами суспільної думки, посадовими особами, державними службовцями, відповідала дійсності з одного боку, а з іншого була суспільно значуща та задовольняла попит суспільства на необхідність контролю за діяльністю державних органів та їх посадових осіб. У рішенні ЄСПЛ у справі «Lingens v. Austria» суд розрізняє факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею 10 Конвенції. У даній справі ЄСПЛ вказав, що: «Суд повинен нагадати, що свобода вираження поглядів гарантована пунктом 1 статті 10, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов самореалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» або тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості і широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе». Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеногостаттею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року. У свою чергу фактичне твердження - це логічна побудова та викладення певного факту чи групи фактів. Факт - це явище об`єктивної дійсності, конкретні життєві обставини, які склалися у певному місці та часі за певних умов. Враховуючи те, що факт, сам по собі, є категорією об`єктивною, незалежною від думок та поглядів сторонніх осіб, то його відповідність дійсності може бути перевірена та встановлена судом. Судження - це те ж саме, що й думка, висловлення. Воно являє собою розумовий акт, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, пов`язаними із такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо, а тому воно не входить до предмета судового доказування. З огляду на\~статтю 277ЦК України\~не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки дійсності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні статті 10 Конвенції. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Такий висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах викладений у постанові Верховного Суду від 14 липня 2021 року у справі №203/360/20, від 01 лютого 2018 року у справі № 757/33799/15-ц, а також постанові Верховного Судом України від 29 листопада 2017 року у справі № 6-639цс17. Чинним законодавством не передбачена можливість притягнення до відповідальності за висловлювання оціночних суджень. Вони, як і думки, переконання, судження, критична оцінка певних фактів і недоліків не можуть бути предметом судового захисту, оскільки будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів не можуть бути перевірені на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів), а публічні особи мають бути толерантними до різкої, навіть некоректної критики. У позовній заяві\~позивач зазначає, що\~зазначена відповідачкою інформація коментується з певним негативним підтекстом, викладається в образливій формі, негативно характеризує громадянина [PERSON] як ділову людину та лікаря, а також надає неправдиву негативну оцінку його фаховим здібностям та якості надання послуг «Moskovets dental clinic» в цілому, отже завдає шкоди його діловій репутації. Позивач зазначає, що вказані дії вчинені відповідачем зухвало, з особливим цинізмом та демонстрацією неповаги до [PERSON] , а також явно здійснені з метою нав`язування третім особам вигаданої нею позиції, поширення її через мережу Інтернет задля доведення до найбільш широкої аудиторії. З`ясувавши обставини справи, на які\~\~позивач посилається як на підставу заявлених вимог суд вважає, що хоча опублікована спірна інформація й містить елементи провокативного характеру, однак її не можна витлумачити як таку, що містить фактичні дані, оскільки вона є оцінкою дій, дає можливість проаналізувати та сприйняти зміст інформації згідно з власними суб`єктивними переконаннями. Баланс між приватним інтересом щодо захисту репутації позивача та публічним інтересом знати суспільно необхідну інформацію не було порушено. Особа, яка висловлює не факти, а власні погляди, критичні висловлювання, припущення не може бути зобов`язана доводити їх правдивість, оскільки це є порушенням свободи на власну точку зору, що визнається фундаментальною частиною права, захист якого передбачено статтею 10 Конвенції. Отже поширена відповідачем інформація є вираженням суб`єктивної думки та містить у собі оціночні судження щодо\~надання стоматологічних послуг, якими відповідач не задоволена, що не може бути підставою для застосування цивільно-правової відповідальності з огляду на норми національного та міжнародного права, практику їх застосування. Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, який у постанові від 08.04.2021 у справі № 551/881/16-ц вказав, що за своїм характером судження має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої ним думки, що пов`язано з такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Отже, будь-яке судження, яке має оціночний характер, будь-яка критика та оцінка вчинків, вираження власних думок щодо якості виконуваних публічних функцій, отриманих результатів тощо, не є підставою для захисту права на повагу честі, гідності та ділової репутації та, відповідно, не є предметом судового захисту. Особа, яка висловлює не факти, а власні погляди, критичні висловлювання, припущення, не може бути зобов`язана доводити їх правдивість, оскільки це є порушенням свободи на власну точку зору, що визнається фундаментальною частиною права, захист якого передбачений статтею 10 Конвенції. З урахуванням наведених норм матеріального права, практики Європейського суду з прав людини, належним чином дослідивши та оцінивши надані сторонами докази, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання вказаної інформації недостовірною та такою, що порушує права\~\~позивача та зобов`язання її спростування, оскільки остання не містить фактичних тверджень відносно позивача, а тому не може бути предметом судового захисту у розумінні\~статті 277 ЦК України. Також, оскільки позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди є похідними від вимог про захист честі, гідності та ділової репутації, які задоволенню не підлягають, то суд вважає такими, що не підлягають задоволенню і вимоги про відшкодування моральної шкоди. Вирішуючи питання щодо судового збору, суд, з урахуванням\~ст. 141 ЦПК України, покладає їх на рахунок позивача, у задоволенні позову якого відмовлено.

Outcome: dismissed