Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою, у якій просить встановити факт смерті [PERSON] , [INFO] , громадянки України, уродженки села ІІ-Полатівка Микитівського району Білгородської області, РНОКПП [NUMBER] , яка померла [INFO] на тимчасово окупованій території України в м. Горлівка Горлівського району Донецької області (Горлівська міська територіальна громада). Заяву обґрунтовує тим, що [INFO] на тимчасово окупованій території України в м. Горлівка Горлівського району Донецької області померла її бабця [PERSON] , яка була громадянкою України. Факт смерті [PERSON] підтверджується довідкою про причину смерті від 16 січня 2023 року, свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 18 січня 2023 року органом реєстрації актів цивільного стану окупаційної адміністрації, фотографіями місця поховання [PERSON] . Встановлення факту смерті [PERSON] необхідно для державної реєстрації її смерті компетентним органом виконавчої влади України та отримання свідоцтва про смерть встановленого зразка, оскільки надане свідоцтво про смерть бабці не відповідає умовам діючого законодавства та не створює правових наслідків, оскільки видане на тимчасово окупованій території. Отримати свідоцтво про смерть у відділі державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, оскільки факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України/зоні бойових дій, на якій неможливо отримати медичний документ, що може бути прийнято відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації смерті відповідно до статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стан». Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 16 листопада 2022 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання. В судове засідання [PERSON] не прибула, однак її представник [PERSON] подав заяву, у якій просить проводити розгляд справи за його відсутності та за відсутності заявниці, заяву підтримує та просить таку задовольнити. В судове засідання представник заінтересованої особи Яворівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Яворівському районі Львівської області ЗМУ МЮ не прибув. Зважаючи на викладене суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників справи. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України у зв`язку з неявкою у судове засідання учасників справи. Оцінивши доводи заяви, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви [PERSON] , зважаючи на таке. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є бабою заявника [PERSON] , що підтверджується: свідоцтвом про народження [PERSON] (матері заявниці) серії [NUMBER] , виданим 21 червня 1963 року, згідно з яким матір`ю [PERSON] зазначена [PERSON] ; витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 27 грудня 2023 року № 00042913205, згідно з яким [PERSON] після укладання шлюбу змінила прізвище на [PERSON] ; свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданим 16 серпня 1991 року, згідно з яким зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , прізвище дружини після укладення шлюбу [PERSON] ; свідоцтвом про народження [PERSON] (прізвище заявниці до укладання шлюбу) серії [NUMBER] , виданим повторно 30 жовтня 2009 року, згідно з яким матір`ю заявниці вказана [PERSON] ; свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 27 червня 2013 року, згідно з яким зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , прізвище дружини після укладення шлюбу [PERSON] . Також судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] у м. Горлівка Горлівського району Донецької області, що підтверджується довідкою про причину смерті від 16 січня 2023 року, свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 18 січня 2023 року органом реєстрації актів цивільного стану окупаційної адміністрації, фотографіями місця поховання [PERSON] . Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Згідно з ч. 2 ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України у судовому порядку можуть бути встановлені також факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ч. 1 ст. 318 Цивільного процесуального кодексу України у заяві повинно бути зазначено: 1) який факт заявник просить встановити та з якою метою; 2) причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; 3) докази, що підтверджують факт. Пунктом 1 ч. 2 ст. 317 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, розглядаються невідкладно з дня надходження відповідної заяви до суду. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Пунктом 5 розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України №52/5 від 18 жовтня 2000 року передбачено, що підставою для проведення державної реєстрації смерті є лікарське свідоцтво про смерть (форма №106/о), фельдшерська довідка про смерть (форма №106-1/о). Згідно з ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі: 1) якщо заява надійшла після закінчення одного року з дня настання смерті; 2) встановлення у судовому порядку факту смерті; 3) звернення для реєстрації смерті особи, оголошеної судом померлою Вирішуючи дану справу, суд також бере до уваги Інформаційний лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про окремі питання застосування Закону України від 04 лютого 2016 року № 990-VІІІ «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України щодо встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України», в якому містяться роз`яснення стосовно того, що документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку під час розгляду справ у порядку статті 257-1 Цивільного процесуального кодексу України. Питання щодо можливості використання як доказів у справі про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України документів, які видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на такій території, має вирішуватися з урахуванням загальних положень цивільного процесуального законодавства України щодо належності та допустимості доказів. Зокрема, належними відповідно до вимог ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 79 Цивільного процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Даючи оцінку допустимості таких доказів, як документи, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, слід керуватись положенням ч. 2 ст. 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», норми якого стосуються тимчасово окупованої території міста Горлівка Донецької області, передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими ч. 2 цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Також суд враховує практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки Європейського суду з прав людини у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), Європейський суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної сторони. Такий висновок Європейського суду з прав людини слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», Європейський суд з прав людини, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику Європейського суду з прав людини, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог ст. 263 Цивільного процесуального кодексу України щодо повного і всебічного з`ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у їх сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку під час розгляду справ у порядку ст. 317 Цивільного процесуального кодексу України. З описаних вище доказів встановлено, що заявник просить встановити факт смерті її баби [PERSON] , [INFO] , смерть якої настала [INFO] на тимчасово окупованій території України, а саме в м. Горлівка Горлівського району Донецької області, що необхідно заявнику для отримання свідоцтва про смерть. Зважаючи на викладене вище, суд дійшов висновку, що надані в якості доказів лікарняна довідка про причину смерті від 16 січня 2023 року, свідоцтво про смерть видане відділом РАЦС самопроголошеної ДНР, які видані на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, хоча і не є документами встановленої форми про смерть, водночас вважаються доказами, які достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин, а саме у м. Горлівка Горлівського району Донецької області, що знаходиться на тимчасово окупованій території України. Доказів, які б спростовували факт смерті [PERSON] суду не надано, а іншого способу захистити свої права заявник не має. Враховуючи те, що [PERSON] є громадянкою України, а її баба померла на території України, яка є тимчасово окупованою, та після її смерті заявник не може отримати свідоцтво про смерть відповідного зразку для реєстрації факту смерті на території України, а також з метою захисту законних прав та інтересів заявника, суд дійшов висновку про задоволення заяви про встановлення факту смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] в м. Горлівка Горлівського району Донецької області. Відповідно до ч. 4 ст. 317 Цивільного процесуального кодексу України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, підлягає негайному виконанню. На підставі викладеного та

Outcome: approved