Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] та [PERSON] , треті особи, які не\~заявляють самостійних\~вимог щодо\~предмета спору\~на стороні\~відповідача - Територіальний сервісний центр 0544 та Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС у Вінницькій області, про поділ майна подружжя та визнання договору купівлі-продажу транспортного засобу недійсним. Позов мотивований тим, що 19.10.2008 між позивачем та відповідачем [PERSON] зареєстровано шлюб виконавчим комітетом Гнатківської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, про що зроблено актовий запис № 11. Від даного шлюбу [INFO] народилась донька [PERSON] . В період шлюбу позивачем та відповідачем придбаний легковий автомобіль марки «WOLKSWAGEN TOURAN», номер кузова [NUMBER] , номер двигуна [NUMBER] , 2005 року випуску, за 6000 доларів США. У подальшому, 18.09.2020 вказаний автомобіль зареєстрований за відповідачем і йому видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] та новий номерний знак [NUMBER] . В листопаді 2020 року, відповідач залишив сім?ю, в даний час проживає окремо та звернувся в суд з позовом про розірвання шлюбу. Залишаючи сім?ю, відповідач забрав без позивача згоди спільно нажитий автомобіль та володіє, користується ним на власний розсуд. Оскільки, сторони не дійшли згоди щодо поділу спільного автомобіля, позивач змушена звернутися до суду з даним позовом. Так як, автомобіль є неподільною річчю, перебуває у володінні та користуванні відповідача, позивач вважає доцільним поділити дане майно, стягнувши з відповідача на її користь компенсацію 1/2 частки ринкової вартості спірного автомобіля. Ринкова вартість спірного автомобіля 6000 доларів США, що еквівалентно станом на 12.02.2021, за офіційним курсом НБУ 1 долар США = 27,84 грн, тобто 165 840 грн, таким чином цієї вартості складає 83520 грн. та підлягає стягнення в якості компенсації на її користь. У подальшому, позивачем 13.05.2021 подана заява про збільшення позовних вимог, щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу 0544/2020/2368185 від 31.12.2020 транспортного засобу «WOLKSWAGEN TOURAN», номер кузова [NUMBER] , номер двигуна [NUMBER] , 2005 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , скасувавши реєстрацію права власності на нього за [PERSON] . Збільшення позовних вимог мотивовано тим, що з відзиву [PERSON] на позов останній стало відомо, що останнім спірний автомобіль відчужено згідно договору купівлі-продажу 0544/20202368185 від 31.12.2021, на користь [PERSON] . Посилання [PERSON] на те, що вони як подружжя, діяли за спільною згодою, оскільки автомобіль відчужено в період шлюбу безпідставні. На відчуження спірного автомобіля відповідач [PERSON] згоди позивача не питав та діяв з цього питання без її відома. Так само, не повідомляв останню про намір придбання даного автомобіля і відповідач [PERSON] , хоча знає позивача особисто, якому відомо про те, що сторони розлучаються і що спірний автомобіль був придбаний в період шлюбу. Своєї письмової згоди на відчуження автомобіля [PERSON] не надавала, і ніколи б не погодилась продати його за 49 000 грн., оскільки ринкова вартість авто є значно вищою і був придбаний за 6000 доларів США. Також, позивач звертає увагу суду на те, що спірний автомобіль продано вже в той період, коли сторони однією сім?єю не проживали, тому вчинення даного правочину свідчать лише про бажання [PERSON] уникнути його розподілу. Позивач вважає, що своїми діями [PERSON] порушив її право власності, оскільки позбавив її права користуватись та розпоряджатись автомобілем, який є спільним сумісним майном та з огляду на вищевикладене, вважає, що договір купівлі-продажу спірного автомобіля підлягає визнанню недійсним. Від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого заявлені позовні вимоги та збільшені вимоги останній не визнає і вважає, що подана позовна заява та заява про збільшення позовних вимог не підлягає задоволенню, за наступних обставин. Разом із позивачкою [PERSON] вони проживали в будинку її батьків. Автомобіль «VOLKSWAGEN TOURAN» продано 31.12.2020, а шлюб наш розірвано 04.03.2021, тобто, автомобіль продано під час шлюбу. Ще задовго до укладення договору купівлі-продажу автомобіля, відповідач з позивачкою спільно вирішили, що їм необхідно продати автомобіль і останній дав оголошення в інтернет, вказавши свій номер телефону, та попросив знайомих допомогти знайти покупця на автомобіль, але ніхто даним автомобілем не цікавився і його тривалий час не міг продати. У подальшому, 31.12.2020 до відповідача подзвонив чоловік, що має намір купити автомобіль «VOLKSWAGEN TOURAN», та сказав, що хоче на нього подивитися. Будучи в с. Гнатків, в будинку батьків [PERSON] сказав позивачці, що є покупець на автомобіль та вона сказала їхати і продавати, на що останній погодився. Покупцем виявився колишній односельчанин позивачки [PERSON] . Покупець подивився автомобіль, та [PERSON] зменшив ціну, оскільки покупець торгувався, і договір купівлі-продажу автомобіля здійснено та сервісним центром зареєстровано. Після чого, відповідач отримав кошти, а покупець отримав автомобіль та [PERSON] автобусом поїхав в село Гнатків, Томашпільського району. Отримані від продажу автомобіля кошти відповідач поклав в будинку батьків позивачки. Продати даний автомобіль подружжя вирішили спільно. Всі кошти, які належали подружжю, знаходилися в будинку, де останні проживали, тобто, в будинку батьків позивачки. Пішовши з будинку батьків, останній забрав тільки свій одяг, всі спільні кошти, в тому числі і за проданий автомобіль, та інше майно залишилося в будинку батьків позивачки. Відповідачем [PERSON] до суду подано відзив на позовну заяву, згідно якого заявлені [PERSON] позовні вимоги не визнає і вважає, що позовні вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу 0544/2020/2368185 від 31.12.2020 транспортного засобу автомобіля «VOLKSWAGEN TOURAN», 2005 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] та скасування реєстрації права власності на вказаний автомобіль за [PERSON] не підлягають задоволенню, оскільки він дізнався, що продається даний автомобіль та подзвонив на номер телефону продавця і власник автомобіля сказав, що він знаходиться в Томашпільському районі і йому приблизно годину їхати до [PERSON] . Коли приїхав власник автомобіля, то виявилося, що вони знайомі, так як це чоловік колишньої його односельчанки, оскільки [PERSON] родом із с. Гнатків, Томашпільського району і [PERSON] добре знав. Оглянувши автомобіль, відповідач погодився його придбати, сплатив продавцю і власнику відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу кошти, частину гривнями, а частину - в доларах США та одразу в сервісному центрі оформили договір купівлі-продажу. Після чого, продавець забрав кошти, а відповідач [PERSON] забрав автомобіль. Договір укладено письмово і автомобіль зареєстровано на ім?я останнього. Також, зазначає, що Параграфом № 2 глави № 16 розділу ІУ ЦК України встановлені підстави визнання правочину недійсним. Однак, позивач не посилається на жодну норму закону цієї глави, чому вказаний правочин - договір купівлі продажу - є недійсним. При вчинені договору купівлі-продажу 0544/2020/2368185 від 31.12 2020, жодна норма закону не була порушена. Позивачем [PERSON] подано відповідь на відзив [PERSON] , згідно якого, посилання відповідача [PERSON] на те, що він випадково дізнався про продаж автомобіля і так само випадково йому стало відомо, що продає автомобіль його знайомий, не відповідають дійсним обставинам, оскільки [PERSON] є приятелем [PERSON] . Крім того, після того, як з відзиву [PERSON] на позов про поділ майна, останній стало відомо про відчуження останнім спірного автомобіля, вона зателефонувала [PERSON] , щоб з?ясувати у нього, чи відомо йому що у колишнього подружжя є спір з приводу даного автомобіля, нащо [PERSON] повідомив, що йому вже на момент відчуження [PERSON] спірного автомобіля було відомо, що вони не проживають разом, а автомобіль він не придбав у [PERSON] , а позичив останньому гроші і тому переоформили автомобіль на нього, поки [PERSON] не поверне йому борг. Також звертає увагу, що [PERSON] , добре знаючи позивача і знаючи, що остання з [PERSON] перебувала на стадії розлучення, не повідомив її про намір придбання спірного автомобіля та її згоди на це не отримав, тому всіх вимог закону при оформленні договору купівлі-продажу автомобіля дотримано не було, оскільки не було письмової згоди [PERSON] , так як договір не є дрібно-побутовим. Крім того, договір, який між собою уклали [PERSON] з [PERSON] , є фіктивним, оскільки не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, адже з часу вчинення правочину автомобіль постійно перебуває в користуванні [PERSON] , що свідчить лише про те, що така угода здійснена з метою уникнення [PERSON] розподілу спірного автомобіля. Також, від Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Вінницькій області до суду надійшли пояснення на позовну заяву, згідно яких, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру транспортних засобів, 31.12.2021 ТСЦ № 0544 здійснена перереєстрація права власності на автомобіль «VOLKSWAGEN TOURAN», 2005 року випуску, № кузова [NUMBER] , з громадянина [PERSON] на [PERSON] . У своїй реєстраційний діяльності ТСЦ № 0544 РСЦ ГСЦ МВС у Вінницькій області, керується постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів» від 07.09.1998 № 1388 (далі - Порядок). Цим Порядком встановлена єдина на території України процедура державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів (далі - транспортні засоби), оформлення та видачі реєстраційних документів і номерних знаків. І цей порядок є обов`язковим для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, виробляють чи експлуатують їх. Відповідно до пункту 8 абзацу 1 Порядку, державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто або уповноваженим представником, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують повноваження представника (для фізичних осіб - нотаріально посвідчена довіреність), а також правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Абзац 2 п. 8 Порядку передбачає, що документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є оформлені в установленому порядку: - укладені та оформлені безпосередньо в сервісних центрах МВС у присутності адміністраторів таких органів договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб. Як вбачається з матеріалів, що стали підставою перереєстрації відповідного транспортного засобу, до ТСЦ № 0544 - 31.12.2020, звернувся [PERSON] , з метою перереєстрації транспортного засобу «VOLKSWAGEN TOURAN», 2005 року випуску, номер кузова [NUMBER] , що належить йому як власнику на підставі свідоцтва про реєстрацію [NUMBER] від 18.09.2020, та співпадає з інформацією, зазначеною в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів. В результаті чого, вищевказаній особі надано належну адміністративну послугу та даний транспортний засіб було перереєстровано на нового власника - [PERSON] , [INFO] , на підставі таких документів: 1) договору купівлі-продажу оформленого в ТСЦ № 0544 РСЦ ГСЦ МВС у Вінницькій області, №0544/2020/2368185 від 31.12.2020; 2) свідоцтва про реєстрацію (попереднє) [NUMBER] від 18.09.2020. Крім того, п. 6 Порядку передбачено, що транспортні засоби, які належать декільком фізичним або юридичним особам (співвласникам), за їх письмовою заявою реєструються за однією з таких осіб. У разі відсутності одного із співвласників, державна реєстрація проводиться на підставі його письмової заяви. Відповідно, запис щодо співвласника може бути внесений до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Як вбачається з матеріалів, що стали підставою перереєстрації відповідного транспортного засобу, у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу відомості про співвласника відсутні. У зв?язку з наведеним, вимагати будь-які інші документи, ніж передбачені Порядком, на момент укладення в ТСЦ № 0544 договору купівлі-продажу транспортного засобу №0544/2020/2368185 від 31.12.2020 між [PERSON] та [PERSON] , у працівників ТСЦ не було правових підстав. Водночас, на момент проведення державної реєстрації також були відсутні підстави для відмови в перереєстрації транспортного засобу за новим власником. Враховуючи наведене, представник Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Вінницькій області вважає, що підстави для визнання договору купівлі-продажу недійсним відсутні. У судове засідання [PERSON] та її представник [PERSON] не з`явилися, подали заяву про проведення розгляду справи за їх відсутності, підтримують позовні вимоги та просять їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча повідомлявся про дату, час та місце проведення судового засідання належним чином, причин не явки суду не надав. Від представника відповідача [PERSON] адвоката Стоян А.С. надійшла заява у якій зазначено, що відповідач та представник позовні вимоги не визнають і в їх задоволенні просять відмовити та скасувати арешт на автомобіль «WOLKSWAGEN TOURAN», номер кузова [NUMBER] , номер двигуна [NUMBER] , 2005 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . Представники Територіального сервісного центру 0544 та Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Вінницькій області у судові засідання не з`явилися. Свідок [PERSON] у судовому засіданні надала пояснення, що позивач є її сусідкою, відповідач [PERSON] був її чоловіком. При купівлі автомобіля сусід [PERSON] попросив чоловіка свідка, який є родичем позивачки, бути присутнім в день придбання авто, з метою його огляду, та при цьому свідок [PERSON] також була присутня. Автомобіль купувався за згодою обох із подружжя, за 6000 доларів США, потім свідок чула, що автомобіль був оформлений на [PERSON] . Свідок [PERSON] у судовому засіданні повідомила суд, що автомобіль придбаний позивачем та відповідачем [PERSON] на весні 2020 року у свідка. У той день, вони придбали авто за 6000 доларів США та при цьому була присутня свідок [PERSON] . Після чого, восени вони почали процедуру переоформлення, за що все сплачувала позивачка. У судовому засідання свідок [PERSON] вказала, що є матір`ю позивачки та зазначила що донька зі своїм чоловіком проживали у неї 12 років. При купівлі автомобіля, був присутній сусід який допомагав при огляді авто. Придбали авто за 6000 доларів США, та гроші на були спільні подружжя, так як, позивач та відповідач працювали. У подальшому, сторони розлучилися, однак, автомобіль був зареєстрований на [PERSON] тому при розірванні шлюбу він забрав його собі, хоча коштів за продаж авто дочці не надав. Також, свідку відомо, що відповідач продав автомобіль односельчанину [PERSON] , однак, зараз цим авто користується її колишній зять. Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази по справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, суд встановив наступне. Згідно копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 19.10.2008 Гнатківською сільською радою Томашпільського району Вінницької області, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 19.10.2008 за актовим записом № 11. При реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с. 5). Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 16.09.2014 Гнатківською сільською радою Томашпільського району Вінницької області, актовий запис № 13 (а.с. 6). Згідно копії рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 04.03.2021, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 44-46). Відповідно до договору купівлі-продажу транспортного засобу № 0544/2020/2368185 від 31.12.2020, [PERSON] продав, а [PERSON] придбав автомобіль марка «WOLKSWAGEN», модель «TOURAN», 2005 року випуску, колір сірий, номер кузова [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , зареєстрований продавцем 18.09.2020 підрозділом МВС ТСЦ 0544, ціна транспортного засобу складає 49\~000 грн (а.с. 48). Згідно повідомлення Тульчинського районного відділу ДВС Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), постановою від 10.03.2021, яка винесена при примусовому виконанні ухвали суду № 148/258/21 від 18.02.2021, закінчено виконавче провадження ВП № 64704153, про: в порядку забезпечення позову [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, накласти арешт з забороною відчуження на транспортний засіб - автомобіль марки "Wolkswagen Touran", 2005 року випуску, номер кузова [NUMBER] , номер двигуна [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] (а.с. 67 а). Відповідно до наданої інформації Територіального сервісного центру 0544 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Вінницькій області № 31/2/0544-412 від 18.08.2021, згідно відомостей Єдиного державного реєстру транспортних засобів, автомобіль «Wolkswagen Touran», сірого кольору, 2005 року випуску, номер кузова [NUMBER] , номер двигуна [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , був зареєстрований за громадянином [PERSON] , [INFO] , дата реєстрації транспортного засобу 18.09.2020, згідно договору купівлі продажу, укладеного в ТСЦ № 0543/2020/2208999 від 18.09.2020. Вищевказаний транспортний засіб 31.12.2020 перереєстровано на нового власника [PERSON] , згідно договору купівлі-продажу, укладеного ТСЦ № 0544/2020/2368185 від 31.12.2020 (а.с. 119). Згідно висновку експерта № 1/Е/21 від 27.08.2021, розрахункова дійсна вартість автомобіля «Wolkswagen Touran», державний номерний знак [NUMBER] , 2005 року випуску, номер кузова [NUMBER] , номер двигуна [NUMBER] , з урахуванням пробігу та технічного стану становить: 168613,35 грн (а.с. 121-136). Відповідно до ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до ст. 60 СК України - майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч. 1 ст. 61 СК України - об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. У постанові Верховного Суду від 03.02.2020 у справі № 235/5146/16-ц (провадження № 61-37616св18), суд дійшов до висновку, що принцип обов`язкового отримання згоди особи на присудження їй грошової компенсації, крім випадків, передбачених ЦК України (стаття 365 цього Кодексу), в першу чергу застосовується до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до суду з вимогами про припинення права іншого з подружжя на частку у спільному майні з одночасним присудженням грошової компенсації. Гарантуючи, що компенсація буде виплачена, позивач вносить необхідну суму на депозитний рахунок суду. Заявляючи відповідні вимоги, позивач погоджується на отримання грошової компенсації, а відповідач, у свою чергу, не згоден її виплачувати. При цьому залишення неподільної речі у спільній власності без проведення реального поділу не позбавить того з подружжя, хто фактично цією річчю користується, можливості користуватися нею в подальшому. Одночасно інший з подружжя позбавляється, як можливості користуватися спірною річчю, хоча вона перебуває у спільній власності, так і грошової компенсації, яку інша сторона добровільно на депозитний рахунок не внесла. Оцінюючи положення частини п`ятої статті 71 СК України як такі, що застосовуються до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до іншого з вимогами про припинення його права на частку у спільному майні, Верховний Суд робить висновок, що ця норма не вимагає обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації у справах за спорами, в яких про припинення своєї частки у спільному майні і отримання компенсації на свою користь заявляє позивач. Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 24.03.2021 у справі № 501/2211/18 (провадження № 61-19084св20); від 03.06.2020 у справі №487/6195/16-ц (провадження № 61-46326св18); від 30.09.2020 у справі № 552/1514/19 (провадження № 61-21084св19), від 17.02.2021 у справі № 359/898/18 (провадження № 61-3703св19), від 24.03.2021 у справі № 501/2211/18 (провадження № 61-19084св20), від 07.04.2021 у справі № 757/64512/16-ц (провадження № 61-11187св20), від 18.05.2021 року у справі № 725/3818/19 (провадження № 61-11831св20). Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Також, згідно частини 1 статті 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частиною 1 статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 71 СК України передбачено, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Суд вважає доведеним, що транспортний засіб «Wolkswagen Touran», державний номерний знак [NUMBER] , 2005 року випуску, номер кузова [NUMBER] , номер двигуна [NUMBER] , є спільною сумісною власністю подружжя. У справі судом було призначено автотоварознавчу експертизу, та згідно висновку експертизи № 1/Е/21 від 27.08.2021, розрахункова дійсна вартість автомобіля «Wolkswagen Touran», державний номерний знак [NUMBER] , 2005 року випуску, номер кузова [NUMBER] , номер двигуна [NUMBER] , з урахуванням пробігу та технічного стану становить: 168613,35 грн (а.с. 121-136). Суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання (пункт 27 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20 (провадження №14-182цс21). Крім того, спірний автомобіль є річчю неподільною, тому недоцільним є залишення транспортного засобу «Wolkswagen Touran», державний номерний знак [NUMBER] , у спільній власності і надалі, оскільки встановлення спільного режиму користування автомобілем неможливе, виходячи з того, що сторони припинили спільне проживання і ведення спільного побуту, і їх стосунки на даний час є конфліктними і можуть розглядатись як такі, що унеможливлюють досягнення згоди з приводу користування спільним транспортним засобом. Тому, доцільним є здійснити поділ спільного майна, а саме у такий спосіб, про який просить позивачка, і за яким неподільна річ залишається одному з співвласників зі стягненням з нього на користь іншого співвласника грошової компенсації у розмірі вартості його частки і з подальшим (після сплати компенсації) припиненням спільної власності. Згода відповідача на виплату грошової компенсації позивачеві, право власності якого на частку у праві спільної сумісної власності припиняється, не є обов`язковою. За змістом ч. 4 ст. 71 СК України згоду на отримання такої компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на майно при його поділі має надати той із подружжя, на чию користь таку компенсацію присуджує суд. Цей припис узгоджується з приписом частини другої статті 364 ЦК України, за змістом якого саме той співвласник, який бажає виділу, має надати згоду на одержання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки у неподільній речі. При вирішенні питання про доцільність залишення транспортного засобу «Wolkswagen Touran», саме відповідачу [PERSON] зі стягненням з нього грошової компенсації на користь позивачки [PERSON] , суд бере до уваги, що такий позов заявила позивачка, яка тим самим виявила згоду на отриманням грошової компенсації за вищевказаний автомобіль. Враховуючи, що згідно висновку експерта № 1/Е/21 від 27.08.2021, розрахункова дійсна вартість автомобіля «Wolkswagen Touran», державний номерний знак [NUMBER] , 2005 року випуску, номер кузова [NUMBER] , номер двигуна [NUMBER] , з урахуванням пробігу та технічного стану становить: 168613,35 грн, тому з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню грошова компенсація вартості (одну другу) частини ринкової вартості вищевказаного автомобіля, в розмірі 84306,70 грн. (168613,35 грн. / 2 = 84306,70 грн). Таким чином позов про стягнення з відповідача на користь позивача компенсації у розмірі частки спільного майна подружжя, а саме: автомобіля «Wolkswagen Touran», державний номерний знак [NUMBER] - підлягає задоволенню. Щодо позовної вимоги про визнання договору купівлі-продажу транспортного засобу недійсним. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (ст. 387 ЦК України). Згідно ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв`язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред`явлена тільки стороні недійсного правочину. Норма частини 1 статті 216 ЦК України, не може застосовуватись, як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. Відповідно до частини п`ятої статті 12 ЦК добросовісність набувача презюмується. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі й те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна. Рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації. Звертаючись з вказаним позовом, позивачем [PERSON] не доведено належними та допустимими доказами того, що спірний автомобіль незаконно вибув із володіння [PERSON] , що набувач знав або міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі й те, що продавець не мав права відчужувати майно, що може свідчити про недобросовісність набувача, а тому відсутні підстави для задоволення позову в частині про визнання договору купівлі-продажу транспортного засобу недійсним. Вищевикладене узгоджується з правовою позицією Верховного суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеній у постанові від 21.03.2018 справа № 726/2165/15-ц. Крім того, ухвалою суду від 03.05.2022 провадження у справі зупинялось до припинення перебування відповідача [PERSON] у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції. Відповідно до інформації [INFO] № 5999 від 06.10.2023 та №5998 від 06.10.2023, [PERSON] звільнений з військової служби з 12.01.2023, а [PERSON] звільнений 08.08.2023, після чого [INFO] до Збройних Сил не призивались (а.с. 87, 88). Тому суд вважає, що вищевказані обставини, свідчить про неналежне здійснення відповідачами [PERSON] та [PERSON] своїх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, що призвели до затягування судового розгляду даної справи. Аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи позицію сторін та їх представників, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог позивача в заявлених нею межах та про існування правових підстав для їх часткового задоволення. Щодо розподілу судових витрат суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до ч. 1,2, 3 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Оскільки, позовні вимоги позивача задоволено частково, а саме: за позовну вимогу про поділ майна подружжя, тому з відповідача на користь позивача підлягають відшкодуванню судові витрати, понесенні останньою при зверненні до суду в розмірі 908 грн (а.с.1). На підставі викладеного,

Outcome: partial