Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду до відповідачів про стягнення заборгованості за комунальні послуги. В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що МКП «ПВУВКГ» надає послуги водопостачання і водовідведення населенню. Відповідачі споживають комунальні послуги з централізованого водопостачання і водовідведення, але систематично не сплачують за ці послуги, у зв`язку з чим утворилась заборгованість в сумі 25601,75 грн., яку позивач просить стягнути солідарно з відповідачів на свою користь, а також судовий збір. В судове засідання представник позивача - Мотрончук А.П. не з`явився, надав заяву, в якій просить розглянути справу за відсутності їх представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, в разі неявки відповідачів не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачі в судове засідання повторно не з`явились, про час та місце розгляду були повідомлені належним чином смс-повідомленням, причини неявки суду не повідомили, відзив не надали. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ст.280 ЦПК України суд ухвалює по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до наступного висновку. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України). Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою - [ADDRESS] та споживають комунальні послуги, які надаються МКП «Покровське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства». Договір реструктуризації заборгованості між позивачем та відповідачами не укладався. В порядку ст.160 ЦПК України 29.11.2022 року МКП "Покровводоканал" до Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області була подана заява про видачу судового наказу про стягнення солідарно з боржників заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення. Однак, виданий судом 09.01.2023 року судовий наказ у справі №184/1945/22 (провадження №2-н/184/13/23) за заявою боржників був скасований ухвалою суду від 31.05.2023 року. Судом встановлено, що позивач не погоджується з доводами боржників, які висловлені в їх заяві про скасування судового наказу від 30.05.2023 року, з наступних підстав. Так, у своїй заяві боржники вказують, що заявлена МКП "Покровводоканал" сума заборгованості є спірною, оскільки розрахунки за водоспоживання та водовідведення здійснюються за середньомісячними (середньодобовими) значеннями, заявником не було додано доказів досудового врегулювання спору та не надано акти звірки щодо сплачених платежів. З цього приводу, за відсутності в квартирі боржників лічильника води відповідно до вимог законодавства розрахунки плати за послуги проводяться за нормами (нормативами) водоспоживання, а не за середньомісячними (середньодобовими) значеннями, отже це твердження боржників є безпідставним. Обов`язковий досудовий порядок врегулювання спорів, по перше, чинним законодавством України не встановлений, а по-друге, заява про видачу судового наказу подавалась в порядку безспірного стягнення боргу, у зв`язку з чим ніякі досудові процедури в таких випадках не здійснюються взагалі. Враховуючи це, суд вважає, що заява боржників в цій частині є також безпідставною. Звірка оплат і розрахунків чинним законодавством України не передбачається, може здійснюватись на вимогу споживача, але боржники ніколи не звертались до позивача за проведенням таких звірок. Отже, і ця заява боржників є безпідставною. Тому суд вважає, що заява боржників про скасування судового наказу була подана виключно з метою уникнення від сплати боргу та завдання комунальному підприємству матеріальної шкоди. Відповідно до ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд (ст.1, ч.2 ст.3, ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Позивач є виконавцем послуг з централізованого водопостачання та водовідведення за місцем проживання відповідача. Згідно з ч.1 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Згідно з ч.1 ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Разом з тим, відповідно до п.1 ч.1 ст.20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до положень ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.5 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Частиною 1 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи викладене, оскільки відповідачі відзив не надали та жодним чином не спростували доводи позивача, зважаючи на те, що суд приймає рішення на підставі наявних в справі документів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення. Крім того, на підставі ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved