Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-16 00:00:00

27.06.2023 року позивач звернулася до суду з позовом до Хмельницької міської ради про визнання права власності у порядку спадкування, посилаючись на те, що [INFO] померла бабуся позивача, [PERSON] , у віці 88 років, яка заповіла останньому житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] . В позовній заяві зазначено, що після смерті [PERSON] . Першою Хмельницькою державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа №260/1981 від 13 серпня 1981 року, а спадкоємцю: сину [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом: 13 серпня 1981 року за №1-2855 на грошові вклади з усіма процентами та компенсаціями, що зберігаються в Ощадкасі №202-019 м. Хмельницького; Заповітне розпорядження: житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] онукові [PERSON] . Однак позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів (їх дублікатів) на спадкове майно на ім`я спадкодавця. Враховуючи те, що за життя спадкодавець [PERSON] не оформила належним чином право власності на житловий будинок [ADDRESS] , а також те, що пройшло багато часу з моменту набуття права власності на спадкове майно спадкодавцем, багато документів на сьогоднішній день не збереглися. Позивач звертає увагу на те, що на даний час належним чином оформити правовстановлюючі документи на житловий будинок не є можливим у зв`язку зі смертю [PERSON] , а чинне законодавство не передбачає можливості реєстрації права власності на нерухоме майно за померлою особою. Відсутність належно оформлених правовстановлюючих документів на будинок [ADDRESS] , який успадкував за заповітом позивач, позбавляє його можливості набути право власності на спадкове майно, а тому останній просить задоволити позовні вимоги та визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок загальною площею 44,3 кв. м, розташований за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] . Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 30.06.2023 року відкрито провадження в загальному порядку та призначено у підготовче засідання. Ухвалою суду від 22.11.2023 року було закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи без їх участі, позов підтримала у повному обсязі та просила його задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, в матеріалах справи також міститься заява про розгляд справи без участі представника, щодо позовних вимог покладається на розсуд суду. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Судом встановлено, що [INFO] померла бабуся позивача, [PERSON] , у віці 88 років, що підтверджується даними свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 10.02.1981 року міським ЗАГС м. Хмельницький. Після смерті [PERSON] . Першою Хмельницькою державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа №260/1981 від 13 серпня 1981 року, згідно якої спадкоємцям: сину [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом 13 серпня 1981 року за №1-2855 на грошові вклади з усіма процентами та компенсаціями, що зберігаються в Ощадкасі №202-019 м. Хмельницького, та заповітне розпорядження (копія заповіту): житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] онукові [PERSON] , що підтверджується даними архівної довідки №283/01-15 від 14.02.2023 року, та копією заповіту, посвідченим державним нотаріусом Першої Хмельницької державної нотаріальної контори 25 липня 1977 року за №2-2546. Згідно листів №225/02-14 від 03.04.2023 року та №224/02-14 від 03.04.2023 року державним нотаріусом Першої Хмельницької державної нотаріальної контори Зінгайлу Ф.К. було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів (їх дублікатів) на спадкове майно на ім`я спадкодавця. З інформації, наявної у повідомленні Хмельницького БТІ №740397 від 29.05.2023 року, вбачається, що знаходиться в [ADDRESS] , за померлою [PERSON] зареєстровано не було. Належність вказаного житлового будинку померлій [PERSON] підтверджується наступними обставинами. 28 червня 1949 року [PERSON] за договором купівлі-продажу придбала глинобитний сарай, що був частиною домоволодіння [ADDRESS] ) у [PERSON] з метою переобладнання його в житлове приміщення, що підтверджується даними зазначеного договору купівлі-продажу, копія якого наявна в матеріалах справи. Відповідно до рішення Народного суду 2-го участка міста Проскурова від 11.03.1952 року домоволодіння в [ADDRESS] в цілому, яке складається із одного цегляного критого залізом житлового будинку і одного дерев`яного глинобитного критого черепицею житлового будинку було визнано на правах приватної власності за [PERSON] 21,5 %, [PERSON] 17,7 % і 41,5 % житлового цегляного будинку передано Виконкому Проскурівської міської ради, а одноповерховий дерев`яний глинобитний будинок, що складає 19,3 % визнано за [PERSON] . 23 березня 1952 року [PERSON] звернулася до Начальника інвентаризаційного бюро м. Проскурова із заявою про реєстрацію за нею частини домоволодіння, що знаходиться по [ADDRESS] , який складається з 2 кімнат, 1 кухні, 1 прихожої, 1 тамбору, що складає 19,3 % домоволодіння, після чого остання отримала Висновок про реєстрацію домоволодіння. В матеріалах об`єднаної інвентарної справи на будинки [ADDRESS] та [ADDRESS] наявний план житлового будинку [ADDRESS] , експлікація та схема розташування будинків на земельній ділянці. Проте, відповідно до повідомлення №740397 від 29.05.2023 року Хмельницького бюро технічної інвентаризації право власності на нерухоме майно [ADDRESS] згідно даних архіву за померлою не було зареєстровано. Суд вважає, що [PERSON] набула право власності на вказаний вище житловий будинок [ADDRESS] у складі домоволодіння [ADDRESS] до 01.01.2004, тобто до дати набрання чинності ЦК України. Так, на дату побудови житлового будинку (період з 1950 по 1952 р.р.) питання набуття громадянами права власності та реєстрації будинків регулювалися Цивільним кодексом УРСР від 16 грудня 1922 року, Інструкцією МЮ та МКГ УРСР від 23-25 ХІІ 1947 р. і обов`язковою Постановою Проскурівського міськ. Виконкому від 17-ІІ 1949 р. №3. Таким чином, право власності на будинок [ADDRESS] у складі домоволодіння [ADDRESS] , що складає 19,3 % від усього домоволодіння, було зареєстровано за [PERSON] на підставі Рішення народного суду від 11.03.1952 року та виконавчого документу, виданого на підставі цього рішення. З першого січня 1964 року був введений в дію Цивільний кодекс УРСР від 18.07.1963 року, а з 31 січня 1966 року набула чинності «Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР» від 31.01.1966 року, яка втратила чинність 13.12.1995 року (далі - Інструкція від 31.01.1966 року), згідно якої під будинком, як об`єктом правової реєстрації, розуміється один будинок з приналежними до нього службовими будівлями та спорудами (чи без таких), що розташовані на одній земельній ділянці, під самостійним порядковим номером по вулиці, провулку, площі. Під домоволодінням розуміється два і більш будинків з приналежними до них надвірними будівлями (чи без таких), що розташовані на одній земельній ділянці під одним порядковим номером по вулиці, провулку, площі. Якщо домоволодіння складається з двох або більше жилих будинків, які належать громадянам на праві особистої власності, такі будинки з приналежними до них надвірними будівлями підлягають виділенню з складу домоволодінь, як самостійні, з закріпленням за кожним з них окремої земельної ділянки під окремим номером по вулиці, провулку, площі. Статтею 115 Цивільного кодексу УРСР від 18.07.1963 року кожний з учасників спільної часткової власності має право вимагати виділу своєї частки з спільного майна. Якщо угоди про спосіб виділу не досягнуто, то за позовом будь-кого з учасників майно ділиться в натурі, коли це можливо без нерозмірної шкоди для його господарського призначення. В противному разі власник, що виділяється, одержує грошову компенсацію. Згідно даних відповіді на адвокатський запит від Управління архітектури та містобудування Хмельницької міської ради від 15.04.2023 року в Управлінні архітектури та містобудування відсутня інформація щодо присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси: [ADDRESS] . Відповідно до відомостей, що вказані в рішенні сімнадцятої сесії Хмельницької міської ради від 02.04.2008 року №24 «Про порядок найменування або перейменування площ, проспектів, вулиць, проїздів, скверів, бульварів, парків, розташованих на території [ADDRESS] дійсно було переіменовано на вулицю Свободи, рік присвоєння найменування (перейменування) 1991. Однак інформація стосовно точної дати та ким саме перейменовано вищезазначену вулицю в Управлінні відсутня. З огляду на вищезазначене, суд вважає, що за життя спадкодавець [PERSON] не оформила належним чином право власності на житловий будинок [ADDRESS] . Згідно даних технічного паспорта, виготовленого Хмельницьким бюро технічної інвентаризації станом на 21.02.2023 року на об`єкт, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] встановлено, що об`єкт нерухомого майна складаєсться з двох окремо існуючих житлових будинків садибного типу під літ. «А-1» загальною площею 65 кв. м та під літ. «Б-1» загальною площею 44,3 кв.м.. Житловий будинок садибного типу, позначений в технічному паспорті під літ. «Б-1» складається з кухні (загальною площею 4.4 кв.м.), житлової кімнати (загальною площею 9.2 кв.м), житлової кімнати (загальною площею 14.4 кв.м), житлової кімнати (загальною площею 7.7 кв.м), коридора (загальною площею 4.2 кв.м), бойлерної (загальною площею 2.0 кв.м), санвузла (загальною площею 2.4. кв.м.). Відповідно до довідки №З-03-6232 від 16.02.2023 року про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданою Відділом реєстрації місця проживання Управління з питань реєстрації Хмельницької міської ради, у будинку за адресою: [ADDRESS] спадкодавець [PERSON] була зареєстрована з 29.03.1950 року, а на момент її смерті за цією адресою також проживав її онук (спадкоємець за заповітом) [PERSON] . Вказані обставини також підтверджуються даними довідки, виданої Житлово-експлуатаційним участком №5 м. Хмельницького від 29.08.1981 року щодо проживання за адресою спадкодавця та спадкоємця за заповітом у будинку [ADDRESS] . На даний час належним чином оформити правовстановлюючі документи на житловий будинок неможливо у зв`язку зі смертю [PERSON] , а відсутність належно оформлених правовстановлюючих документів на будинок [ADDRESS] , позбавляє позивача можливості набути право власності на належне йому за заповітом спадкове майно. Згідно ст. 549 Цивільного кодексу УРСР від 18.07.1963 року (який діяв на момент відкриття спадщини) передбачено, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Статтею 548 ЦК УРСР визначено, що прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту її відкриття. Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права (п.\~1\~ч.\~2\~ст.\~16\~ЦК України). Відповідно до ст.178 ЦК України об`єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід`ємними від фізичної чи юридичної особи. В силу вимог ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст.. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до приписів ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Згідно ч.5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Також, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначив, якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові в порядку встановленому цивільним законодавством. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Як роз`яснено в підпункті 3.3 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільний і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» за відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Таким чином, [PERSON] був позбавлений можливості оформити свої спадкові права у визначеному законом порядку, а нотаріус правомірно не міг видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємцеві за законом, який прийняв спадщину, через відсутність правовстановлюючих документів на зазначений житловий будинок. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що наявні в матеріалах справи докази підтверджують право власності [PERSON] у порядку спадкування за заповітом після смерті своєї бабусі [PERSON] , яка померла [INFO] , на житловий будинок загальною площею 44,3 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] . За таких обставин судом встановлені всі обставини, які дають позивачу право на визнання за ним права власності на вищезазначене майно в порядку спадкування. Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, оскільки [PERSON] не наполягає на їх стягненні. На підставі наведеного та

Outcome: approved