Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-21 00:00:00

позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги мотивував тим, що 24 вересня 2020 року між позивачем та відповідачем відповідно до Правил та Закону України «Про електронну комерцію», укладено договір кредитної лінії № ID6623650 інформаційно-телекомунікаційній системі компанії, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 15 000 грн, строком на 30 днів, процентної ставкою в день для початково зазначеної тривалості 1,31 % день. Всупереч вимог цивільного законодавства та умов кредитного договору, відповідач свої зобов`язання не виконав, а саме не здійснив погашення заборгованості у встановленому Договором порядку та строки. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № ID6623650 від 24 вересня 2020 року станом на 14 липня 2023 року у відповідача виникла заборгованість у розмірі 52 175 грн, що складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 15 000 грн, заборгованості за процентами для початково зазначеної тривалості у розмірі 5 900 грн, заборгованості за процентами для періоду, що перевищує початково зазначену тривалість кредиту у розмірі 31 275 грн. У зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 52 175 грн та судові витрати. Ухвалою суду від 06 вересня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. 24 вересня 2020 року між позивачем та відповідачем відповідно до Правил та Закону України «Про електронну комерцію» укладено договір кредитної лінії № ID6623650 інформаційно-телекомунікаційній системі компанії, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 15 000 грн, строком на 30 днів, процентної ставкою в день для початково зазначеної тривалості 1,31 % день (а.с. 26, 27-28, 29, 30-31, 32). Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № ID6623650 від 24 вересня 2020 року станом на 14 липня 2023 року у відповідача виникла заборгованість у розмірі 52 175 грн, що складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 15 000 грн, заборгованості за процентами для початково зазначеної тривалості у розмірі 5 900 грн, заборгованості за процентами для періоду, що перевищує початково зазначену тривалість кредиту у розмірі 31 275 грн (а.с.7-25). 25 липня 2023 року позивачем на адресу відповідача надіслано повідомлення вимогу про сплату заборгованості (а.с. 34-40). Позивач просить стягнути з відповідача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 15 000 грн та заборгованість за процентами для початково зазначеної тривалості у розмірі 5 900 грн. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідач, у встановлений судом строк, не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву та доказів на підтвердження своїх заперечень. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до статті 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України "Про електронну комерцію", який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: - надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; - заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; - вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 вказаного Закону встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Також частиною 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Згідно з частинами 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Відповідно до ч. 3 ст. 207 ЦК України використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Стаття 611 ЦК України визначає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з досліджених доказів, умови кредитного договору позичальником належним чином не виконані, в передбачені договором позики кредит не погашений. Будь-яких доказів на спростування наявності заборгованості відповідач суду не надав, як і не надав доказів щодо належного виконання ним умов кредитного договору. Відповідно до укладеного між сторонами договору та статей 1049, 1050 та 1054 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти. Отже, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 15 000 грн та заборгованості за процентами для початково зазначеної тривалості у розмірі 5 900 грн підлягають задоволенню повністю. Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за процентами для періоду, що перевищує початково зазначену тривалість кредиту у розмірі 31 275 грн. Згідно із частинами першою - третьої, п`ятою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Згідно п. 1 загальних умов договорів, період продовження - це період часу, який вимагається позичальником та надається кредитодавцем у разі якщо дату оплати або дату повного погашення було перенесено як визначається спеціальними умовами кредиту. Починається з дня, коли кредитодавцем в повному обсязі було одержано суму процентів за процентною ставкою за період продовження, до останнього дня продовження, як встановлено в спеціальних умовах кредиту (якщо встановлено). Згідно п.п. 3.2.2. п. 3.2 загальних умов, якщо позичальник вирішив змінити дату оплати або дату повного погашення за кредитом, позивальник повинен, на вибір позикодавця, укласти новий договір кредитної лінії) та/або сплатити суму процентів за період продовження, зазначивши у призначенні платежу «Продовження» та вказавши номер Договору. Новація набере чинності автоматично за умови сплати позичальником процентів за період продовження. Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, між сторонами будь яких додаткових угод щодо продовження строку оплати або перенесення на пізнішу дату погашення за кредитами не укладалось, доказів приймання рішення позивачем щодо задоволення чи відхилення запиту позичальника на продовження строку оплати або перенесення на пізніше дати повного погашення за кредитами на умовах післяплати у відповідності до п. 3.2.2 договорів до суду не надано, будь - яких повідомлень щодо продовження сплати договірних платежів позивач не надсилав на адресу позичальника, у зв`язку з чим, суд вважає, що відповідач не була обізнана у продовженні строку оплати або перенесення на пізнішу дату погашення за кредитом. Отже, за відсутності укладених між сторонами додаткових угод щодо продовження строку оплати або перенесення на пізнішу дату погашення за кредитами, відсутності інших доказів інформування позичальником відповідача про продовження строку оплати або перенесення на пізніше дати повного погашення за кредитом, що, в свою чергу, суперечить суті договірних відносин та визначенню поняття договору, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за процентами для періоду, що перевищує початково зазначену тривалість кредиту у розмірі 31 275 грн не підлягають задоволенню. Тому суд доходить висновку про часткове задоволення позову: стягнути відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № ID6623650 від 24 вересня 2020 року станом на 14 липня 2023 року у розмірі 20 900 (двадцять тисяч дев`ятсот) грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 15 000 грн, заборгованості за процентами для початково зазначеної тривалості у розмірі 5 900 грн. В решті вимог відмовити. Позивачем згідно ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" при поданні позовної заяви сплачено ставку судового збору в розмірі 2 684 грн. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 075,15 грн, виходячи з такого розрахунку: 20 900 грн (сума задоволених позовних вимог) * 100 % / 52 175 грн (ціна позову) * 2 684 грн.

Outcome: partial