Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-07 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] з вимогами: «Розірвати Договір довічного утримання, укладений 04 січня 2022 року між [PERSON] та [PERSON] , який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кошель Іриною Анатоліївною, зареєстрований в реєстрі за №4. Визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] (загальна площа 45,0 кв.м, житлова площа 25,2 кв.м) внаслідок розірвання договору довічного утримання від 04 січня 2022 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кошель Іриною Анатоліївною, зареєстрований в реєстрі за №4». 02 серпня 2023 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про відкриття провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кошель Ірина Анатоліївна, про розірвання договору довічного утримання та визнання права власності на квартиру, та призначено розгляд справи у порядку загального позовного провадження до підготовчого судового засідання. За змістом положень ст. 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідач [PERSON] правом подати відзив на позов не скористалась, заяви (клопотань) з процесуальних питань до суду не подавала. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кошель Ірина Анатоліївна, правом подати письмові пояснення по суті предмету спору не скористалась, заяв (клопотань) з процесуальних питань до суду не подавала. 13 листопада 2023 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про задоволення заяви представник позивача - адвоката Крига О.П. про виклик в судове засідання у якості свідків - [PERSON] та [PERSON] . Закрите підготовче засідання у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті встановивши загальний порядок дослідження доказів у справі. Позивач та представник позивача - адвокат Крига О.П. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, обґрунтовуючи підстави звернення з цим позовом до суду з вимогою про розірвання договору довічного утримання, позивач посилається на наступне, що 04 січня 2022 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір довічного утримання (догляду), за умовами договору відповідач зобов`язувалась забезпечувати позивача харчуванням, необхідним одягом, медикаментами та лікарськими засобами, предметами домашнього вжитку, надавати медичну допомогу шляхом залучення фахових медичних працівників, щомісяця надавати матеріальну допомогу в розмірі 1000,00 грн., також відповідач зобов`язувалась безкоштовно забезпечувати позивача житлом у квартирі, яка їй передана за цим договором та сплачувати за житлово-комунальні послуги за користування квартирою. Всупереч умов договору, відповідач свої обов`язки не виконувала, жодного разу не надавала матеріальної допомогу в обумовленому розмірі 1000,00 гривень, не забезпечувала позивачу належний догляд в частині побутових потреб та ігнорувала прохання позивача викликати швидку допомогу, купувати ліки за призначенням лікарів, яких потребувала позивач за станом здоров`я, всі необхідні життєві потреби позивач забезпечувала власним коштом. Фактично відповідач взагалі не приступала до виконання договірних зобов`язань, внаслідок чого позивач позбавлена будь-якої допомоги та догляду, перебуває у скрутному матеріальному становищі, в силу свого віку та стану здоров`я не має змоги вийти з квартири, придбати продукти харчування та готувати їжу, вимушена звертатись до сторонніх людей за допомогою, тому позивач наполягає на розірванні договору довічного утримання, оскільки не отримала за договором того, що очікувала, втратила довіру до відповідача, яка ймовірно укладаючи цей договір переслідувала лише корисливі мотиви заволодіти квартирою позивача, а не опікуватись самотньою та хворою людиною, яка потребує опіки та турботи. Відповідач в судовому засіданні, яке відбулось 04 грудня 2023 року, висловила свою позицію щодо безпідставності позову та просила в позові відмовити, наголосила, що належним чином виконувала зобов`язання за договором довічного утримання та забезпечувала позивача ліками та медичним доглядом, заявила клопотання про відкладення розгляду справи для підготовки відзиву на позов та скористатись правом на правову допомогу, після оголошеної перерви в судовому засіданні відповідач до суду не з`явилась, правом подати відзив на позов та долучити докази на спростування заявлених вимог не скористалась. Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кошель І.А., в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність та ухвалити рішення відповідно до вимог чинного законодавства. Вислухавши позицію сторін спору, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 744 Цивільного кодексу України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (Відчужувач) передає другій стороні (Набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Судом встановлено що, 04 січня 2022 року між [PERSON] та [PERSON] укладено Договір довічного утримання (догляду), посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кошель Іриною Анатолівною, зареєстрований в реєстрі за №4. Відповідно до предмету договору, [PERSON] передала у власність, а [PERSON] прийняла у власність квартиру [ADDRESS] , взамін якого Набувач зобов`язувалась забезпечувати Відчужувача утриманням та доглядом довічно на умовах, встановлених цим договором. Відповідно до ст. 749 ЦК України встановлено обов`язок набувача за договором довічного утримання та передбачено, що у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечити Відчужувача. Якщо обов`язки набувача не були конкретно визначені або у разі виникнення потреби забезпечити Відчужувача іншими видами матеріального забезпечення та догляду спір має вирішуватися відповідно до засад справедливості та розумності. За умовами пунктів 5-8 Договору, Набувач зобов`язується здійснювати довічне утримання та догляд Відчужувача. У цих цілях він забезпечує Відчужувача харчуванням, необхідним одягом, медикаментами та лікарськими засобами, предметами домашнього вжитку, надавати медичну допомогу шляхом залучення кваліфікованих медичних працівників (лікарів, сестер тощо). Вартість матеріального забезпечення (їжі, одягу, догляду і необхідної допомоги) визначається сторонами в розмірі 1000,00 гривень щомісяця. Вартість матеріального забезпечення підлягає індексації у порядку, встановленому законом. Набувач зобов`язується безкоштовно забезпечувати Відчужувача житлом у квартирі, яка йому передана за даним договором, довічно. Для проживання Відчужувачу надається вся квартира, яка є предметом даного договору. Сплату комунальних послуг за користування квартирою, яка є предметом цього Договору, сплачує Відчужувач. Виходячи з положень частини першої ст.755 Цивільного кодексу України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини. Договір довічного утримання служить однією із правових форм забезпечення непрацездатних за віком або за станом здоров`я фізичних осіб. Недієздатна особа, відчужуючи квартиру (домоволодіння) передусім має на меті отримання утримання, догляду і інших послуг, яких вона потребує в наслідок недієздатності. Відчужувач має право вимагати, а набувач зобов`язаний виконувати вимоги, що полягають у здійсненні всіх необхідних дій по матеріальному забезпеченню відчужувача. Виконання полягає в наданні всіх видів матеріального забезпечення у повній відповідності зі змістом договору. Договір довічного утримання може бути розірваний на вимогу відчужувача, якщо набувач не виконує прийняті на себе зобов`язання. Наведена норма закону ставить наявність підстави для розірвання договору в залежність від невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків. Виконанням обов`язку є вчинення дій, передбачених законом чи договором. За договором довічного утримання дією, яку має вчинити набувач, є довічне забезпечення відчужувача утриманням або доглядом (ст. 744 ЦК України). Закон чи договір не ставить в залежність факт належності здійсненого забезпечення утриманням чи доглядом від прийняття виконання таких дій відчужувачем. Відтак зобов`язання за договором довічного утримання вважається належно виконаним з моменту вчинення передбаченої договором дії набувачем. Мотиви неприйняття виконання, як і сам факт такого неприйняття не мають правового значення до вирішення питання про належність виконання набувачем своїх обов`язків. Виходячи з підстав позову, позивач, висуваючи вимогу про розірвання договору довічного утримання, посилається на неналежне виконання відповідачем договірних зобов`язань, а саме: забезпечення продуктами харчуванням, необхідним одягом, медикаментами та лікарськими засобами, предметами домашнього вжитку, байдужість до стану здоров`я позивача, не надання належної медичної допомоги шляхом залучення фахових медичних працівників, як це передбачено договором, залишення позивача в безпорадному стану, коли вона потребувала невідкладної медичної допомоги, також відповідач не передавала особисто та не перераховувала на банківський рахунок матеріальну допомогу в розмірі 1000,00 грн., тому, на думку позивача, наявні всі підстави для розірвання договору довічного утримання. Однак, суд критично відноситься до показів свідків з боку позивача [PERSON] та [PERSON] , оскільки заявлені свідки не були обізнані щодо виникнення між сторонами спору договірних відносин, їх правової природи та виконання умов договору зобов`язальною стороною, свідки не були учасниками будь-яких подій, а наведені ними обставини стали відомі зі слів позивача. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 755 Цивільного кодексу України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду, зокрема, на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини. Правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане (частина перша статті 756 Цивільного кодексу України). Відповідно до ч. 3 ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 3 ст. 77 ЦПК України визначено, що сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. (ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України) Відповідно до ч.2 та 3 ст. 83 Цивільного процесуального кодексу України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви; відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами. Виходячи з положень ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх належних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (ч. 2 ст. 614 ЦК України). Одночасно суд враховує, що відчужувачу за договором довічного утримання законом надано право ініціювати питання розірвання такого правочину у судовому порядку у випадку невиконання набувачем його умов, при цьому саме відповідач мав би убезпечити себе від подальших претензій відчужувача шляхом ведення відповідного обліку та на виконання вимог статей 12, 81 ЦПК України повинен надати суду докази відсутності цих обставин, на які посилається позивач. Такі висновки щодо застосування положень статей 755, 756 ЦК України узгоджуються із висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 509/513/16-ц, від 29 серпня 2018 року у справі № 755/1226/17-ц та від 06 травня 2020 року у справі № 755/1750/19. При встановленні факту неналежного виконання відповідачем обов`язків за договором довічного утримання, суд враховує відсутність допустимих доказів, які мали підтвердити факт належного виконання зобов`язань по договору довічного утримання з боку відповідача, а саме: Актів про надання послуг та отримання відчужувачем матеріальної допомоги та/або проведення перерахувань грошових коштів в іншій спосіб, квитанції (будь-які платіжні документи), які свідчать про придбання продуктів харчування, медичних препаратів , побутових речей, висуваючи формальні заперечення проти позову (за відсутності відзиву на позов та долучених доказів) відповідачем не доведено документально, що позивач відмовлялась отримувати обумовлені договором послуги, підписувати акти виконаних робіт та/або інші документи, що свідчать про наданні послуги (договори на виконання робіт (надання послуг), розписки інше) . Також слід звернути увагу, що чинним цивільним законодавством не передбачено конкретного періоду часу, невиконання протягом якого набувачем обов`язків за договором довічного утримання (догляду) є підставою для розірвання цього договору на вимогу відчужувача. Цивільний кодекс України не містить легального визначення понять «утримання» та «догляд». В той же час, за змістом положень Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», під утриманням можна розуміти повне забезпечення матеріальними та грошовими ресурсами особи для задоволення її життєво необхідних потреб та створення умов для нормальної життєдіяльності. Головною ознакою утримання є забезпечення утриманця (відчужувача) грошовими коштами та (або) іншими матеріальними цінностями. Поняття «догляд» національним законодавством не визначено і означає, в широкому розумінні, нагляд за відчужувачем, станом його здоров`я, умовами побуту тощо. Догляд не обов`язково пов`язаний з наданням матеріальної допомоги і опосередковується своєрідною трудовою участю набувача в житті відчужувача, наданням відчужувачу послуг, обсяг яких передбачається договором. При цьому, межі поняття «догляд» охоплюють також морально-емоційні відносини між набувачем та відчужувачем. Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Отже, указана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорювань право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнані права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. За наведених обставин, суд приходить до висновку про доведеність позиції позивача щодо підстав для розірвання Договору довічного утримання, укладеного 04 січня 2022 року між сторонами спору, внаслідок неналежного виконання умов договору зобов`язальною стороною, тому позов в частині вимог щодо розірвання договору довічного утримання визнає обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1ст. 756 ЦК України у разі розірвання договору довічного утримання у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. В розумінні ч. 1 ст. 756 ЦК України правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане, оскільки виникнення права власності на квартиру у набувача за договором довічного утримання ні з якою іншою обставиною, як укладенням договору, не пов`язано. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що належним способом захисту прав позивача у спірних правовідносинах буде визнання за нею права власності на квартиру [ADDRESS] (загальна площа 45,0 кв.м, житлова площа 25,2 кв.м) внаслідок розірвання договору довічного утримання від 04 січня 2022 року, укладений між [PERSON] , та [PERSON] , який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кошель Іриною Анатоліївною, зареєстрований в реєстрі за №4, що слугував підставою для набуття відповідачем права власності на цей об`єкт нерухомого майна. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. (ст.5 Цивільного процесуального кодексу України) Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст.13 Цивільного процесуального кодексу України) Відповідно до ст .89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кошель Ірина Анатоліївна, про розірвання договору довічного утримання, визнання права власності на нерухоме майно, є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, відповідно до положень ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, суд присуджує стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 14 493 гривні 60 копійок, сплачений позивачем при звернення з цим позовом до суду, що підтверджується платіжним документом, залучений до матеріалів цивільної справи. Враховуючи викладене та

Outcome: approved