Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-16 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Спектрум Ессетс» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , про стягнення 3% річних за прострочення грошового зобов`язання і інфляційних витрат, посилаючись на те, що заочним рішенням Запорізького районного суду Запорізької області у справі № 2- 302/2011 р. від 27.10.2011 р. позов Публічного акціонерного товариства «СЕБ Банк», правонаступником якого є ПУАТ «ФІДОБАНК», до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «СЕБ Банк» суму заборгованості в розмірі 513699,23 грн., суму сплаченого державного мита в розмірі 1700 грн., витрати за ІТЗ судового процесі в розмірі 120 грн. На виконання вищезазначеного рішення суду були видані виконавчі листи. 25 вересня 2020 р. між ПАТ «Фідобанк» яке є правонаступником ПАТ «СЕБ Банк», та ТОВ «Спектрум Ессетс», було укладено Договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги № ОЕЗК218881, згідно з умовами якого останнє набуло права вимоги до [PERSON] за Кредитним договором № М_014/37_08 від 08.02.2008 р. та усіма забезпечувальними договорами. Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 05.05.2021 замінено сторону стягувача з Публічного акціонерного товариства «СЕБ Банк» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Спектрум Ессетс». На теперішній час рішення по справі № 2-302/2011 від 27.10.2011 року не виконано та не виконувалось взагалі, у зв`язку з чим позивач був вимушений звернутися до суду. У судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду заяву, у якій позов підтримав в повному обсязі, просив суд розглядати справу за її відсутності. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, повідомлявся своєчасно та належним чином про місце та час розгляду справи, однак судові повістки за місцем реєстрації не отримував. Суд вважає можливим розглянути справу заочно у спрощеному позовному провадженні, за відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів. Розглянувши матеріали справи, проаналізувавши всі докази, суд вважає що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню, з наступних підстав. З матеріалів справи судом встановлено, що заочним рішенням Запорізького районного суду Запорізької області у справі № 2- 302/2011 р. від 27.10.2011 р. позов Публічного акціонерного товариства «СЕБ Банк», правонаступником якого є ПУАТ «ФІДОБАНК», до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «СЕБ Банк» суму заборгованості в розмірі 513699,23 грн., суму сплаченого державного мита в розмірі 1700 грн., витрати за ІТЗ судового процесі в розмірі 120 грн. Рішення набрало законної сили 08.11.2011 року та за вказаним рішенням був виданий виконавчий лист № 641/3477/19. На виконання вищезазначеного рішення суду були видані виконавчі листи. Згідно ухвали Запорізького районного суду Запорізької області від 05.05.2021 р. було замінено сторону стягувача з Публічного акціонерного товариства «СЕБ Банк» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Спектрум Ессетс». Станом на час подання позову рішення Запорізького районного суду Запорізької області у справі № 2- 302/2011 р. від 27.10.2011 р. не виконувалося повністю відповідачем, тому розраховувана суму, виходячи із загальної суми заборгованості, становить 513699,23 грн., 3% річних у розмірі 46 275,15 грн., що підлягають сплаті відповідачем за прострочення виконання рішення суду з урахуванням ст. 257 ЦК України (строк позовної давності) у період з 22.02.2019 р. по 22.02.2022 р., а саме: період прострочення грошового зобов`язання у період з 22.02.2019 р. по 31.12.2019 р. в сумі 13215,44 грн., 01.01.2020 р. по 31.12.2020 р. в сумі 15410,98 грн., 01.01.2021 р. по 22.02.2022 р. в сумі 17648,74 грн., всього сума штрафних санкцій складає 46275,15 грн. Також інфляційні витрати з 22.02.2019 року по 22.02.2022 р. становлять 112327,75 грн. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст.\~509\~ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст.\~526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплати суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, у ст.\~625\~ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов'язання незалежно від підстав його невиконання (договір чи діалект). Відповідно до ст.524, 533-535 і 625\~ЦК України грошовими є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку, тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому право кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Отже, приписи ст.\~625\~ЦК України поширюються на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов'язань. Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц (провадження №14-16цс18). Разом з тим, за змістом статей 598-609\~ЦК України рішення суду про стягнення боргу не є підставою для припинення грошового зобов'язання. Таким чином, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України. Право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Подібний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 07 лютого 2018 року по справі № 910/11249/17. Так, Верховний Суд зробив висновок, що норма ст. 625 ЦК України, не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов'язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу. Оскільки чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з постановленням судового рішення чи відкриття виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов'язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків. Великою Палатою Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 зроблено висновок щодо можливості застосування положень ст.\~625\~ЦК України до будь-яких грошових зобов`язань незалежно від підстав виникнення. Тобто приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачене договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Постановою ВС від 06 березня 2019 року у справі № 577/5360/15-ц зроблено висновок, що за змістом ст.\~625\~ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. На підставі судового рішення між сторонами виникло грошове зобов`язання у зв`язку зі стягненням грошових коштів, невиконання якого зумовлює застосування положень частини другої статті 625 ЦК України. Зазначене відповідає правовому висновку, наведеному у постанові Верховного Суду України від 06 липня 2016 року у справі № 6-1946цс15, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18), у постановах Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 459/3560/15-ц, від 11 липня 2018 року у справі № 753/23612/15-ц, від 05 вересня 2018 року у справі № 461/479/16-ц, від 22 листопада 2018 року у справі № 761/43507/16-ц. Також суд враховує правову позицію, яка викладена у постанові Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 760/6938/16-ц відповідно до якої формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу. За змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, положення статті 625\~ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду. З урахуванням вищевикладеного, позивач має право на стягнення з відповідача суми інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу за весь час прострочення. Сума інфляції розраховується за формулою: сума боргу х процент інфляції - сума боргу. Сума трьох процентів річних розраховується за формулою: (сума боргу х 3 % х кількість прострочених днів) / 365 (кількість днів у році). Згідно розрахунку наданого позивачем, перевіреного судом, загальний розмір збитків від інфляції та 3 % річних за період невиконання рішення суду в загальній сумі складає 158602,90 грн. Суд приймає до уваги наданий позивачем розрахунок, який є логічним та узгоджується між собою і визначає межі позовних вимог. На підставі вищевикладеного, суд вважає за необхідне позов задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача 3 % річних - 46275,15 грн. (сорок шість тисяч двісті сімдесят п`ять гривень 15 копійок) за прострочення виконання грошового зобов`язання і інфляційних витрат у сумі 112327,75 грн. (сто дванадцять тисяч триста двадцять сім гривень 75 копійок), за період з 22.02.2019 р. по 22.02.2022 р. У відповідності до ст.141\~ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати, що складаються з судового збору у розмірі 2684,00 гривень.

Outcome: approved