Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-14 00:00:00

22\~листопада 2023\~року [PERSON] звернулася\~до суду\~із позовною\~заявою до\~ [PERSON] \~із вимогою\~про розірвання\~шлюбу. (а. с. 2-4). В обґрунтування позову вказала на те, що 14 вересня 2013 року сторони уклали шлюб, однак спільне життя з відповідачем не склалося, що знайшло своє відображення у наявності різних поглядів на сімейне життя та обов`язки, сварок між подружжям. Крім того, вказує, що протягом півроку сторони намагалися на відстані підтримувати один одного, але потім відносини почали погіршуватись. Подружні відносини припинилися більше року тому, з часу подання позову до суду позивачка та відповідач не проживають разом, спільного господарства не ведуть. Зазначає, що на сьогоднішній день сторонами було прийняте спільне виважене рішення про розлучення. Також зазначає, що збереження шлюбує неможливим та суперечить її інтересам. Від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 27 листопада 2023 року у справі відкрито спрощене позовне провадження, з викликом сторін (а. с. 15), копія якої надіслана сторонам у справі за вихідним № 35486/23-вих/2/204/4489/23 від 27 листопада 2023 року (а. с. 16). 04 січня 2024 року на адресу суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву (а. с. 20-21), в якому він позовні вимоги визнає, проти задоволення позову не заперечує, прохає розгляд справи провести за її відсутності. В обґрунтування відзиву зазначає, що дійсно станом на сьогоднішній день позивачка проживає окремо, спільне господарство сторони не ведуть з листопада 2023 року, між ними шлюбні відносини припинені, оскільки у сторін наявні розбіжності в інтересах та відсутнє взаєморозуміння. Вказує, що основною причиною розірвання шлюбу є нові стосунки позивачки, в яких вона перебуває на теперішній час, а тому в збереженні шлюбу немає сенсу. Прохав задовольнити позов. Позивачка у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, прохала залишити їй дошлюбне прізвище (а. с. 23). Відповідач в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги визнав повному обсязі (а. с. 24). Дослідивши матеріали справи, перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Судом встановлено, що 14 вересня 2013 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції у м. Донецьку між [PERSON] , [INFO] , уродженим у м. Макіївка Донецькій області, та [PERSON] , [INFO] , уродженою у м. Сумгаїт Азербайджанської Республіки, укладено шлюб, про що складено актовий запис № 516, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 14 вересня 2013 року (а. с. 5). Прізвище позивачки після реєстрації шлюбу « [PERSON] ». Від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 30 березня 2021 року (а. с. 6). Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Приписами ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з вимогами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Вимогами ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Нормою ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Положеннями ст. 24 СК України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положеннями ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно з вимогами ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Приписами ч. 2 ст. 112 СК України визначено, що суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Як роз`яснено у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції "Про дискримінацію жінок" в ч. 1 підпункту "с", "однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання". Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Оскільки жоден з подружжя за час перебування справи у суді не висловив бажання щодо примирення, приймаючи до уваги договірну природу шлюбу та принцип добровільності, суд доходить висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, тому шлюб слід розірвати. Відповідно до вимог ч. 8 ст. 294 ЦПК України, у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Нормами ст.\~113\~СК України визначено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивачка виявила бажання змінити прізвище, суд повертає їй дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, суд розподіляє судові витрати. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved