Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-11 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач) звернулась до суду із вищевказаним позовом до [PERSON] (далі - відповідач) в якому просить суд змінити спосіб присуджених до стягнення аліментів за судовим наказом Липовецького районного суду Вінницької області від 17.03.2011, за яким з [PERSON] , стягуються аліменти на її, [PERSON] , користь на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 30 % (змінено на 50%) прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня подачі заяви - 10.03.2011 і до досягнення дитиною повноліття. Підставність вимог позивач обґрунтовує тим, що з часу ухвалення судового рішення пройшов значний проміжок часу, донька підросла, у зв`язку із чим потребує більших витрат. Приймаючи до уваги те, що визначення способу стягнення аліментів, визначених за рішенням суду відповідно до норм діючого законодавства є прерогативою одержувача аліментів, наведене стало підставою звернення до суду із даним позовом. У визначений судом строк відповідач [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, мотивуючи тим, що за змістом позовної заяви позивачем заявлено позов про зміну розміру аліментів, а не зміну способу, тоді як на підтвердження таких вимог не надано жодних належних та допустимих доказів. Інші заяви по суті учасниками цивільного процесу не подавались. Ухвалою суду від 17.10.2023 позовна заява була прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, а розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. У визначений судом строк відповідач заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін не надав, також не надав зустрічного позову в межах визначеного судом строку, тому суд здійснює розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши усі зібрані у справі докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив, що батьками дитини [PERSON] , [INFO] , відповідно до свідоцтва про народження зазначено [PERSON] та [PERSON] (а.с.5). Як слідує із рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 31.03.2011 (а.с.17), шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано та дружині було відновлено дошлюбне прізвище - « [PERSON] ». Відповідно до довідки виданої Турбівською селищною радою Вінницького району Вінницької області від 27.09.2023 за №306 (а.с.8), донька [PERSON] [INFO] , проживає з матір`ю [PERSON] 17.03.2011 Липовецьким районним судом Вінницької області було видано судовий наказ у цивільній справі №2-н-23/11 (а.с.6), відповідно до якого із [PERSON] присуджено до стягнення аліменти на користь [PERSON] на утримання дитини - дочки [PERSON] , [INFO] в розмірі 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що для дітей віком до 6 років становить 244 гривні 80 копійок, з дня подачі заяви - 10.03.2011 і до досягнення дитиною повноліття. Судовий наказ набрав законної сили 06.04.2011 та був виданий стягувачеві 14.09.2011. Позивач звернулась до суду із позовом про зміну способу стягнення аліментів з 50% на частку у розмірі від заробітку доходу відповідача. При розгляді цієї справи, суд керується частиною 3 статті 181 СК України, якою унормовано, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (частина 3 статті 181 СК України в редакції Закону N 2037-V-III від 17 травня 2017 року). Зі змісту вказаної норми слідує, що законодавцем визначено два способи стягнення аліментів - у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Право вибору способу стягнення аліментів, Закон закріпив виключно за одержувачем аліментів це право, яке не може бути обмежено. Тоді як суд, з урахуванням встановлених обставин справи та відповідно до вимог Закону, може лише визначати величину (розмір) аліментів, які підлягатимуть до стягнення. У цій справі позивачем позов пред`явлено щодо зміни способу стягнення аліментів, яка була визначена за судовим наказом у твердій грошовій сумі, що виражена у відсотковому розмірі від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а не зміну розміру аліментів як зазначає відповідач у відзиві. Разом з цим, суд вважає слушними доводи відповідача, що при вирішенні даного спору підлягає застосуванню стаття 192 СК України, оскільки це узгоджується із позицією викладеною у Постанові Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 152/100/18. Частиною першою статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Таким чином, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу їх присудження не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. Ураховуючи наведене, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів. При цьому правомірність такого способу захисту встановлюється судом з урахуванням фактичних обставин справи та залежить від наявності відповідних підстав, передбачених положеннями статей 182-184, 192 СК України. Згідно із статті 48 Конституції України кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Розмір аліментів з урахуванням статті 48 Конституції України має забезпечувати такий достаток, який би забезпечив покриття поточних основоположних життєвих потреб. Також судом встановлено, що спільній дитині сторін виповнилось 15 років. Суд враховує, що виховування дитини одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дитини, а особливо коли дитина підростає, потребує додаткових витрат щодо її розвитку та утримання, у зв`язку із чим певним чином з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обоє батьків для розвитку дитини таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на того з ким проживає дитина, що презюмується. Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.89 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789ХІІ від 27.02.91 року та набула чинності для України 27.09.91 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із частиною першою статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст. 183 СК частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Суд враховує, що відповідач у своєму відзиві не повідомив про наявність обставин, що мають істотне значення при вирішенні судом вимог позивача, не надав суду доказів, які спростовують позовні вимоги [PERSON] та підлягають доказуванню при вирішенні цього спору, не довів неспроможність нести аліментний обов`язок саме у такий спосіб, тоді як він є особою працездатного віку, протипоказань до роботи матеріали справи не містять, наявність інших утриманців не доведено. Ураховуючи встановлені судом обставини, виключне право одержувача аліментів на зміну способу присуджених до стягнення аліментів, які було визначено судом у твердій грошовій сумі, що прив`язана була до прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та визначена у відсотковому відношенні, суд дійшов висновку, що спосіб стягнення аліментів визначених за судовим наказом із відповідача на користь позивача на утримання їх спільної дитини слід змінити, при цьому, визначивши розмір аліментів на рівні 1/4 частки його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня набрання рішенням у даній справі законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Суд вважає, що такий розмір аліментів буде необхідним та достатнім для забезпечення належного рівня життя дитини, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального їх розвитку та відповідатиме можливостям обох батьків утримувати дитину. За таких обставин, суд задовольняє позов у повному обсязі. Розподіл судових витрат суд здійснює відповідно до Глави 8 ЦПК України, а так як при пред`явленні прозову позивач була звільнена від сплати судового збору, позов задоволено повністю, отож такі витрати слід стягнути із відповідача в дохід держави.

Outcome: approved