Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-17 00:00:00

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в особі представника Дашка В.М., звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому просить: стягнути з відповідача на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 29.03.2011 року у сумі 37087 грн. 51 коп. та судовий збір у сумі 2684,00 грн. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, [PERSON] , звернувся до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву № б/н від 29.03.2011 року. 14 червня 2018 року відбулась реєстрація та змінено повне та скорочене найменування з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на АТ КБ «ПРИВАТБАНК». Позивач свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах кредитного ліміту. [PERSON] не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, у зв`язку з чим виникла заборгованість, розмір якої станом на 17.07.2023 року складає 37 087 грн. 51 коп. Також від представника позивача до суду надійшло клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, оскільки, відповідно до положень ч. 6 ст. 19 ЦПК України, дана справа є малозначною та ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Ціна позову становить 37087 грн. 51 коп. Ухвалою Фрунзенського районного суду від 10 серпня 2023 року позовну заяву АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено, що справа буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження та запропоновано відповідачу подати відзив в строк 15 днів з дня вручення їй ухвали про відкриття провадження. Позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив. 04.12.2023 від [PERSON] , в особі адвоката Субочева С.Ю. надійшла заява про долучення доказів, визнання позову та розстрочення виконання судового рішення. В заяві сторона відповідача зазначили, що відповідач дійсно не виконав обов`язок зі сплати коштів у повному обсязі направлених на погашення заборгованості за кредитним договором №б/н від 29.03.2011, що пов`язано із запровадженням на території України Указом Президента України №64/2022 воєнного стану у зв`язку із воєнною агресією та вторгненням держави-терориста російської федерації в Україну. Отримані від позивача, а також і від інших фінансових установ, кредитні грошові кошти були направлені для використання на задоволення першочергових потреб. Відповідач розуміє, що не виконав свої зобов`язання своєчасно, хоч і вживав усіх необхідних заходів для поповнення карткового рахунку та часткового погашення заборгованості перед Позивачем. Разом з тим, наслідки воєнних дій зумовили погіршення фінансового становища та діяльності Відповідача, йому знайти достатньо оплачувану роботу як для пенсіонера, яким є Відповідач, що призвело до виникнення значної кількості заборгованості, зокрема і перед Позивачем, однак, що дійсно не звільняє Відповідача від виконання вказаних законодавчих зобов`язань. В той же час, Відповідач не відмовляється добровільно виконати свої зобов`язання перед Позивачем, та зокрема 15.11.2023 Відповідач добровільно сплатив на рахунок Позивача 5 087, 51 грн. заборгованості, заявленої відповідно до позовних вимог. Таким чином, несплаченою залишається заборгованість згідно позовних вимог у розмірі 32 000, 00 грн., а в частині стягнення 5087, 51 грн. заборгованості просимо суд закрити провадження, за відсутністю предмета спору. [PERSON] визнає позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» повністю та погоджується із наявною несплаченою заборгованістю у розмірі 32 000, 00 грн. Відповідач та його представник повністю розуміють відповідні правові наслідки визнання позову. Разом з тим, Відповідач вважає за необхідне зазначити, що ним здійснюються усі можливі заходи для погашення вказаної заборгованості перед Позивачем та докладає усіх зусиль аби не допустити і подальшого збільшення заборгованості. Відповідач має намір повністю та добровільно погасити борг шляхом перерахування сум на рахунок Позивача, але на даний час не має достатньо грошових коштів, та відсутнє майно для виконання судового рішення одразу після його прийняття, а одномоментне стягнення всієї суми боргу за рішенням суду значно погіршить складне фінансове становище боржника, що може призвести до його повної неплатоспроможності та неможливості себе забезпечувати на мінімальному рівні життєдіяльності. На сьогодні Відповідач не має постійного офіційного місця роботи, про що свідчать відомості Пенсійного фонду України. А тому Відповідач вважає за необхідне скерувати до суду дану заяву із проханням про розстрочку виконання рішення, строком на 10 місяців для сплати заборгованості у визначених рівних частинах по 3 200, 00 грн. щомісячно до 28 числа кожного місяця. 03.01.2024 від АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в особі представника Меркулової В.В. надійшов відзив на заяву, згідно якому позивач вказує, що [PERSON] звернувся до АТ КБ "ПРИВАТБАНК" з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав(-ла) Заяву № б/н від 29.03.2011 року. Зазначаємо, що Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України. Згідно ст. 435 ЦПК України за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), за заявою державного виконавця або за заявою сторони суд, який видав виконавчий документ розглядає питання про відстрочку або розстрочку виконання, у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання рішення. Відповідач здійснював погашення кредиту з порушенням термінів і термінів повернення, що підтверджується розрахунком заборгованості та випискою по рахунку, які містяться в матеріалах справи, що підтверджує наміри Відповідача про ухилення від виконання зобов`язань за кредитним договором. Крім того, відповідач є працездатним. Позивач вважає, що розстрочення виконання рішення суду не буде мати значного ефекту для боржника за причиною продовження дії кредитних правовідносин. У сукупності, з врахуванням заборгованості боржника, на кінець виплат відповідно до розстрочення, у наявності буде новий борг, який донарахується протягом визначеного часу. Банком буде здійснено перерахунок заборгованості за наданим кредитом та направлено до суду уточнену позовну заяву із урахуванням погашень заборгованості, здійснених після дати подачі позовної заяви. Одночасно ст. 526 ЦК України наголошує нам, шо Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. На даний час, Відповідач належним чином свої зобов`язання за Кредитним Договором не виконав. Враховуючи викладене, представник позивача просив суд задовольнити позовні вимоги Банку в повному обсязі. 03.01.2024 позивач подав заяву про зменшення позовних вимог, зокрема, просив стягнути з [PERSON] ( [ADDRESS] ) на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1-Д, код ЄДРПОУ: 14360570) заборгованість за Договором № Б/Н від 29.03.2011 р., в розмірі 28800,00 гри. ( 28800,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту; в т.ч. 28800,00 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту), а також понесені Позивачем судові витрати. 18.01.2024 від [PERSON] , в особі адвоката Субочева С.Ю. надійшла заява про визнання позову, в якій сторона відповідача зазначили, що на сьогодні сума несплаченого кредиту вже становить 28800, 00 грн., у зв`язку із сплатою Відповідачем частини заборгованості, яку він буде у подальшому так само має намір сплачувати добровільно. Крім того, 17.01.2024 Відповідач ще додатково сплатив заборгованість у розмірі 3500, 00 грн., що підтверджується відповідною квитанцією від 17.01.2024 та повідомив про це свого представника. Тобто станом на 18.01.2024 розмір заборгованості Відповідача складає вже 25 300, 00 грн. В зв*язку з чим, відповідач просить позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 29.03.2011 у розмірі 25 300, 00 грн. задовольнити, розстрочити виконання рішення Фрунзенського районного суду міста Харкова по справі №645/3969/23 щодо стягнення заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 29.03.2011 у розмірі 25 300, 00 грн. строком на десять місяців, шляхом сплати [PERSON] на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» платежів по 2530, 00 грн. щомісячно до 28 числа кожного місяця. 18.01.2024 від [PERSON] , в особі адвоката Субочева С.Ю. надійшла уточнена заява про визнання позову, в якій відповідач вказав, що відповідач повністю погоджується та розуміє, що несвоєчасне виконання зобов`язань перед Позивачем не звільняє його від відповідальності. В той же час заперечення позивача щодо розстрочення виконання судового рішення не має правового обґрунтування та фактично зводиться до суб`єктивної незгоди представника позивача. Примусове виконання судового рішення забезпечить лише утримання із заробітної плати відповідача 20% його доходу, що є навіть меншим ніж відповідач пропонує добровільно сплачувати Позивачу за встановленим графіком. А у випадку порушення графіку виплат - позивач не обмежений у праві вжити процесуальних заходів із зміни порядку виконання судового рішення, і Відповідач розуміє відповідні правові наслідки. В зв*язку з чим, відповідач просить позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 29.03.2011 у розмірі 28800, 00 грн. задовольнити, розстрочити виконання рішення Фрунзенського районного суду міста Харкова по справі №645/3969/23 щодо стягнення заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 29.03.2011 у розмірі 28800, 00 грн. строком на десять місяців, шляхом сплати [PERSON] на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» платежів по 2880, 00 грн. щомісячно до 28 числа кожного місяця. Представник позивача в судове засідання не заявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. В матеріалах справи міститься заява представника позивача за довіреністю Дашко В.М. про розгляд справи за відсутності сторони позивача, в якому він підтримує заявлені позовні вимоги в повному обсязі та не заперечує проти ухвалення по справі заочного рішення суду Відповідач [PERSON] , та представник відповідача адвокат Субочева С.Ю. в судове засідання не з`явилися, надали суду заяву про визнання зменшених позовних вимог, розгляд справи за їх відсутності та розстрочку виконання рішення Фрунзенського районного суду міста Харкова по справі №645/3969/23 щодо стягнення заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 29.03.2011 у розмірі 28800, 00 грн. строком на десять місяців, шляхом сплати [PERSON] на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» платежів по 2880, 00 грн. щомісячно до 28 числа кожного місяця. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасники справи мають право заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши належність, допустимість, достовірність доказів, з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] звернувся до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву б/н від 29.03.2011 року. Відповідно до п. 2 Статуту Акціонерного Товариства Комерційного Банку «ПРИВАТБАНК», погодженого Національним банком України від 06 вересня 2019 року, Акціонерне Товариство Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» є правонаступником всіх прав та зобов`язань Публічного Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК». Відповідач при підписанні анкети заяви підтвердив свою згоду на те що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами», які викладені на банківському сайті, складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у Заяві. Відповідач ознайомився з Умовами та правилами надання банківських послуг , що діяли станом на момент підписання анкети заяви, що також підтверджується підписом останнього з анкеті. Формулярами та стандартними формати є саме «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи», які викладені на банківському сайті, згідно яких обслуговується відповідач. Заявою [PERSON] підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК». Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитну картку. Розмір кредитного ліміту збільшився до 31000 грн. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керується п. 2.1.1.2.3 Договору, на підставі яких відповідач при укладенні Договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. Власник картрахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно п. 1.1.1.51 Договору. На підставі п. 1.1.5.2 Договору, неотримання або несвоєчасне отримання клієнтом виписок про стан рахунків не звільняє клієнта від виконання його зобов`язань за Договором. У разі незгоди зі змінами «Умов та правил надання банківських послуг» або «Тарифів» клієнт має право надати Банку заяву про розірвання Договору, виконавши умови п. 2.1.1.5.4 Договору. Відповідач зобов`язався здійснювати погашення кредиту та процентів внесенням грошів на кредитний рахунок у розмірі не менше мінімального обов`язкового платежу. Згідно п. 1.1.1.42 Договору, мінімальний обов`язковий платіж - розмір боргових зобов`язань відповідача, які він повинен сплачувати щомісячно протягом терміну дії карти. Мінімальний обов`язків платіж розраховується в процентному співвідношенні від загальної заборгованості клієнта. Відповідно до п. 2.1.1.12.7.2 Договору, у разі непогашення клієнтом боргових зобов`язань за Кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійснені трати за користування кредитом клієнт сплачує Банку проценти в розмірі, зазначеному в Тарифах, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 Договору, у разі виникнення прострочених зобов`язань за кредитом, згідно п. 2.1.1.12.6.1 Договору, клієнт сплачує Банку пеню в розмірі зазначеному в Тарифах, що діють на дату нарахування. Відповідно до п. 2.1.1.12.11 Договору, Банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в разі невиконання боржником своїх боргових та інших зобов`язань за Договором. [PERSON] не надавала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 17.07.2023 року становить 37 087 грн. 51 коп. та складається з наступного: - 31156грн. 49 коп. - заборгованість за кредитом; -5931 грн. 02 коп.- заборгованість за відсотками за користування кредитом. Відповідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу вимог ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з неналежним виконанням (на думку позивача) позичальником взятих на себе зобов`язань перед кредитодавцем за кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість. До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу України. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч. 1 ст. 626, ч. 1 ст. 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому (ч.1 ст.634 ЦК України); договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч.1 ст. 638 ЦК України); договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (ч.ч. 1, 2 ст. 640 ЦК України). За ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Отже, є доведеним факт укладання між АТ КБ "ПРИВАТБАНК" та [PERSON] кредитного договору б/н від 29.03.2011 року, виконання якого сторонами своїх договірних обов`язків, як надавача та споживача послуг, є обов`язковим. Судом встановлено, що відповідачем станом на час розгляду справи було сплачено частину заборгованої суми, що підтверджується квитанціями від 15.11.2023 на суму 5087,51 грн, від 21.12.2023 на суму 3200,00 грн., тому стороною позивача було надано заяву про зменшення позовних вимог на суму 28800,00 грн. Після чого відповідачем було додатково сплачено заборгованість на суму 3500,00 грн., що підтверджується квитанцією від 17.01.2024. Таким чином, на час вирішення справи відповідач має заборгованість у розмірі 25300,00 грн., яка підлягає стягненню з [PERSON] на користь АТ КБ «ПРИВАТ БАНК». За правилами ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору; ст. 610 ЦК України - порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), ч. 1 ст. 612 ЦК України - боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом; ст. 629 ЦК України - договір є обов`язковим для виконання сторонами. За змістом ст. 1056 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ст. 1049 ЦПК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Зобов`язання, права та обов`язки обумовлені сторонами в кредитному договорі № б/н від 29.03.2011 року, які повинні виконуватися. Обов`язок доказування і подання доказів покладається на сторін (ст. 81 ЦПК України). Разом з тим, суд враховує, що фактично отримані та використані надані позивачем грошові кошти в добровільному порядку відповідачем не повернуті, зобов`язання за вказаним договором належним чином відповідач не виконав, протягом дії договору не сплачував кредит вчасно та у повному обсязі, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України (якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання, що свідчить про порушення його прав), суд вважає позовні вимоги обґрунтованими. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; докази на їх підтвердження; ст. 89 ЦПК України - суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; ч. 1 ст. 95 ЦПК України - письмовими доказами є документи, які містять дані про обставини, які мають значення для правильного вирішення спору. Оцінивши надані суду докази в їх сукупності в розумінні ст. 76-81 ЦПК України, обставини справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, приймаючи до уваги, що від відповідача надійшла заява про визнання позовних вимог, з урахування сплачених сум, суд доходить висновку, що позов в частині зменшення позовних вимог та з урахування сплачених сум необхідно задовольнити. Згідно п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України - у резолютивній частині рішення зазначаються розподіл судових витрат; п. 6 ст. 264 ЦПК України - під час ухвалення судового рішення суд вирішує питання розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України - судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. При вирішенні питання щодо розподілу судового збору, суд ураховує, що за п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, у разі задоволення позову, судові витрати покладаються на відповідача, а тому суд доходить висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені АТ КБ "ПРИВАТБАНК", які складаються з судового збору в розмірі 2684,00 грн. Відповідно до ч.1 ст. 18 ЦПК України - судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Стосовно заяви [PERSON] про розстрочення виконання судового рішення, суд зазначає наступне. Згідно з ст. 129 - 1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Згідно з ч. 2ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Аналогічні положення закріплені в статті 18 ЦПК України, відповідно до якої судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження» у виняткових випадках за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу і порядку виконання. Згідно ч.ч.1, 3, 4 ст.435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочка - спосіб виконання зобов`язання, при якому виконання проводиться не одночасно і в повному обсязі, а частинами і в строки, встановлені наперед. Закон пов`язує можливість відстрочки та розстрочки виконання рішення лише з об`єктивними, тобто такими, що не залежать від волі боржника, обставинами, які носять винятковий характер і утруднюють виконання рішення суду у строк чи у встановлений судом спосіб. Таким чином, розстрочка виконання рішення суду може бути надана у виняткових випадках, що обумовлюють об`єктивні ускладнення при виконанні судового рішення або наявність яких робить його виконання неможливим. В той же час, згідно з ч.5 ст.435 ЦПК України розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України в п. 10 постанови від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», задоволення заяви про розстрочку виконання рішення суду можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи із особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення суду (хвороба боржника або членів його сім`ї, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо). Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах» від 25.09.2015 року № 8 встановлено, що судам при вирішенні питання про розстрочку виконання рішення суду слід враховувати те, що розстрочкою виконання рішення є встановлення періоду, протягом якого рішення суду виконається частинами з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частини мають визначатись судом. Це стосується виконанням рішення суду щодо предметів, які діляться (грошей, майна тощо). Суди, задовольняючи заяви про розстрочку та відстрочку виконання рішень, не враховують що матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для невиконання судових рішень, які набрали законної сили, та не є обставиною, що утруднює виконання рішень суду. Верховний Суд у постанові від 11 жовтня 2019 року у справі №810/4643/18 зазначив, що це питання суд вирішує із врахуванням конкретних обставин а справи, зокрема, суб`єктного складу сторін у справі, зобов`язаної сторони (боржника) за рішенням суду, складного майнового стану чи складної життєвої ситуації зобов`язаної сторони (боржника), впливу виконання рішення на спроможність зобов`язаної сторони (боржника) виконати інший публічний обов`язок чи зобов`язання перед особами, які потребують соціального захисту. У випадку розстрочення (відстрочення) виконання свого рішення суд, який здійснює контроль за його виконанням, повинен забезпечити баланс публічного і приватного інтересів. Водночас відстрочення виконання судового рішення не є правоперетворюючим судовим рішенням. Саме розстрочення впливає лише на порядок примусового виконання рішення, а природа зобов`язань залишається незмінною. Натомість таке розстрочення або відстрочення унеможливлює примусове виконання судового рішення до спливу строків, визначених судом. Така правова позиція сформована Великою Палатою ВС у постанові від 04 06.2019 року у справі №916/190/18. Відповідно до положень ч. 1ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Так, заявник стверджує, що можливості сплатити розмір заборгованості в повній мірі на даний час немає, просить суд врахувати його скрутне матеріальне становище, те, що наслідки воєнних дій зумовили погіршення фінансового становища та діяльності відповідача, йому знайти достатньо оплачувану роботу, як для пенсіонера, яким є відповідач (пенсійне посвідчення № [NUMBER] видане 02.08.2023), що призвело до виникнення значної кількості заборгованості, зокрема і перед позивачем, однак, що дійсно не звільняє Відповідача від виконання вказаних законодавчих зобов`язань. В той же час, Відповідач не відмовляється добровільно виконати свої зобов`язання перед Позивачем, та зокрема 15.11.2023 Відповідач добровільно сплатив на рахунок Позивача 5 087, 51 грн. заборгованості, заявленої відповідно до позовних вимог. Крім того, згідно довідок ОК-5 та ОК-7 з Пенсійного фонду України, відповідач отримує мінімальну пенсію та інших доходів не має, у зв`язку з цим просить суд про розстрочку виконання рішення суду на 10 місяців. Проаналізувавши всі обставини справи, враховуючи бажання боржника повернути заборгованість стягувачу, шляхом розстрочення виконання судового рішення, суд вважає за можливе заяву [PERSON] задовольнити частково та застосувати розстрочку виконання рішення суду строком на 6 місяців. На підставі приведеного вище,

Outcome: partial