Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-16 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. [PERSON] (далі - Позивач)звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Обухівська селищна рада Дніпровського району Дніпропетровської області про визначення місця проживання малолітньої дитини. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вона, [PERSON] , з[PERSON] (далі - Відповідач) перебуває у зареєстрованому шлюбі з 15 квітня 2003 року. Від шлюбних стосунків мають повнолітню дитину: доньку - [PERSON] , [INFO] та малолітню дитину: доньку - [PERSON] , [INFO] . Далі позивач зазначає, що з липня 2022 року вона не підтримує подружні стосунки із відповідачем, не веде спільного господарства, проживають окремо, під час спільного проживання переконалися, що у них немає спільних інтересів. Після припинення шлюбних стосунків малолітня донька [PERSON] залишилася проживати із матір`ю за адресою: [ADDRESS] , і саме позивач зараз створив усі необхідні умови для повноцінного та гармонійного розвитку дитини. . У зв`язку з вищевикладеним, позивач звернутися до суду та просити суд визначити місце проживання малолітньої дитини, доньки - [PERSON] , [INFO] разом з її матір`ю, [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Відповідач у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк відзив на позовну заяву не подав. Будь-яких інших заяв по суті справи до суду також не надходило. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Позивач та її представник у судовому засідання позовні вимоги підтримала в повному обсязі. В обґрунтування своїх доводів, посилалися на обставини, що викладені у позовній заяві. Після оголошення перерви, надали до суду письмову заяву про завершення розгляду справи за їх відсутності. У такій письмовій заяві просить позов задовольнити в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечують. Розгляд справи за відсутності учасника справи узгоджується з положеннями ч.3 ст.211 ЦПК України. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить судова повістка, про причини неявки в судове засідання не повідомив, ніяких письмових заяв чи клопотань до суду не надходило. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Обухівська селищна рада Дніпровського району Дніпропетровської області, у судове засідання також не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить судова повістка, про причини неявки в судове засідання не повідомив, ніяких письмових заяв чи клопотань до суду не надходило. ІІІ. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області Дараган Л.В. від 10.08.2023 року цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Обухівська селищна рада Дніпровського району Дніпропетровської області про визначення місця проживання малолітньої дитини, було передано за підсудністю на розгляд до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська Мовчан Д.В. від 12.09.2023 року цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] ,третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Обухівська селищна рада Дніпровського району Дніпропетровської області про визначення місця проживання малолітньої дитини, було передано за підсудністю на розгляд до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська, було прийнято до розгляду та відкрито провадження по даній цивільній справі. Ухвалою суду від 26.10.2023 року у відкрите судове засідання, яке призначене на «14» грудня 2023 року о 14 год. 00 хв., вирішено викликати свідків: [PERSON] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] та [PERSON] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Обухівська селищна рада Дніпровського району Дніпропетровської області про визначення місця проживання малолітньої дитини. Ухвалою суду від 26.10.2023 року підготовче провадження по даній справі закрито та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті. Іншу процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) судом не застосовувалися. У відповідності до ч.4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, який належним чином був повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнанні неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки наявних у даній цивільній справі доказів достатньо для вирішення спору по суті та враховуючи, що належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив та не подав відзив, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, то суд у відповідності до норм ст. 280 ЦПК України ухвалив здійснювати заочний розгляд справи. Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. З огляду на викладені вимоги процесуального законодавства, враховуючи нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів та аргументів сторін, суд ухвалює заочне рішення про задоволення позову з огляду на наступне. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що 15.04.2003 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 15.04.2003 року, актовий запис № 15. Матеріалами справи підтверджено, що від шлюбних стосунків сторони мають спільну малолітню дитину: доньку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 23.12.2023 року, актовий запис № 113. Судом встановлено, що на день розгляду справи, малолітня дитина: донька - [PERSON] , [INFO] зареєстрована та фактично проживає разом із матір`ю, [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою № 740 від 19.07.2023 року. Згідно Акту обстеження умов проживання від 31.07.2023року складеного головним спеціалістом бухгалтером ССД ВК Обухівської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області Шкарупа Л.Г. та фахівцем КЗ «Цент надання соціальних послуг» Домбровською А.В., створені належні умови для проживання та розвитку дитини [PERSON] , [INFO] . Згідно характеристики, наданої квартальним комітетом Обухівської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області, [PERSON] , за час проживання з 2006 року в с. Обухівка зарекомендувала себе з позитивної сторони, за адресою прописки проживає постійно, алкогольними напоями не зловживає, веде нормальний, здоровий спосіб життя, виховує неповнолітню дитини - доньку [PERSON] , [INFO] , відповідальна мама та гарна бабуся, вільний час присвячує роботі на присадибній ділянці, веденню особистого підсобного господарства. Згідно характеристики, наданої директором магазину «Щедрий кошик» від 02.08.2023 року, [PERSON] працює на посаді продавця з 24 липня 2023 року, за своїми професійними якостями повністю відповідає займаній посаді, дуже старанна і відповідальна особа. Згідно довідки директора Обухівського ліцею Обухівської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області від 18.07.2023 року за № 132, [PERSON] , [INFO] , навчається у 4-Б класі Обухівського ліцею Обухівської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області. Відповідно до довідки № 8042 від 28.07.2023 року, [PERSON] , [INFO] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , в КП «ДБКЛПД» ДОР не значиться і раніше за архівною документацією не значиться, в реєстрі осіб з наркологічними захворюваннями не значиться. Відповідно до довідки № 3983 від 28.07.2023 року, [PERSON] , [INFO] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , в КП «ДБКЛПД» ДОР не значиться і раніше за архівною документацією не значиться, диспансерний нагляд за хворим з психічними розладами проводиться за їх місцем мешкання. Згідно висновку Органу опіки та піклування виконавчого комітету Обухівської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області № 134 від 20.09.2023 року, такий компетентний орган вважає за доцільне визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , із матір`ю - [PERSON] . Також допитані під час розгляду справи по суті свідки [PERSON] та [PERSON] , пояснила суду, що [PERSON] разом із своєю донькою, [PERSON] , [INFO] , проживає за адресою: [ADDRESS] . V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом. Згідно ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно ч.ч. 2, 8, 9 статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Положеннями ч. 1 ст. 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. При цьому предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. З аналізу норми, що міститься у ч. 1 ст. 160 СК України вбачається, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. При цьому, статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) вказано, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) зроблено висновок, що «Декларація прав дитини не є міжнародним договором у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969 року та Закону № 1906-IV, а також не містить положень щодо набрання нею чинності. У зв`язку із цим Декларація прав дитини не потребує надання згоди на її обов`язковість Верховною Радою України і не є частиною національного законодавства України. Разом з тим положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М.С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява N 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. При цьому батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. З аналізу наведених норм матеріального закону, практики Європейського суду з прав людини вбачається, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. В даному випадку, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суд насамперед виходить з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому її сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання такої дитини, обов`язком батьків діяти в її інтересах. Так судом враховується, що дитина фактично проживає разом із матір`ю, з якою має міцний соціальний зв`язок, при цьому батько тривалий час з ними не проживає разом. Також матір`ю створені та забезпечені належні умови для проживання та виховання такої дитини, які відповідали віку дитини. Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Згідно висновку Органу опіки та піклування виконавчого комітету Обухівської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області № 134 від 20.09.2023 року, такий компетентний орган вважає за доцільне визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , із [PERSON] . У постанові ВС від 28 жовтня 2020 року у справі № 241/47/19 (провадження № 61-5726св20) вказано, що з досягненням віку десяти років у дитини з`являється право не лише бути вислуханою і почутою, а й брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема у визначенні місця проживання. Допита судом під час розгляду справи по суті дитина [PERSON] , [INFO] , пояснила суду, що бажає проживати разом із матір`ю, яка створила для неї всі належні умови. При цьому батько активної участі у вихованні її, як дитини не здійснює. Беручи усе вищевикладене, оцінивши вказані письмові докази у сукупності з думкою дитини, суд, саме з метою забезпечення саме найкращих інтересів такої дитини, вважає за необхідне ухвалити відповідне рішення про задоволення позову, визначивши місце проживання дитини саме з матір`ю. Суд також зауважує, що відповідач, будучи належним чином повідомлена про розгляд даної цивільної справи по суті, в судове засідання не з`явилася, заперечень на позов та доказів на їх обґрунтування суду не надала, що дає суду право при заочному розгляді справи обмежитись доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до приписів ч. 1 ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору у розмірі 1073 грн. 60 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved