Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-22 00:00:00

І. Зміст вимог та заперечень сторін. [PERSON] в особі свого представника адвоката звернулася до суду у порядку окремого провадження про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме просить суд: - встановити факт приналежності [PERSON] [INFO] до німецької національності; - встановити факт неправильності актового запису про одруження №1 від 13.05.2000 р. згідно свідоцтва про одруження від 13.05.2000 р. серії [NUMBER] в частині вказівки національності [PERSON] «українка» замість «німкеня» та зобов`язати Прилуцький Відділ Державної реєстрації актів цивільного стану у Прилуцькому районі Чернігівської області Східного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції внести зміни до цього актового запису шляхом визначення у графі «національність» [PERSON] «німкеня» замість «українка»; - встановити факт неправильності актового запису про народження №895 від 11.11.1984 р. згідно свідоцтва про народження від 11.11.1984 р. серії [NUMBER] в частині вказівки національності [PERSON] «українка» замість «німкеня» та зобов`язати Прилуцький Відділ Державної реєстрації актів цивільного стану у Прилуцькому районі Чернігівської області Східного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції внести зміни до цього актового запису шляхом визначення у графі «національність» [PERSON] «німкеня» замість «українка»; - встановити порядок виконання ухваленого у цій справі судового рішення, відповідно до якого воно є підставою для внесення змін до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та зазначених актових записів щодо національності [PERSON] шляхом зміни зазначеної національності «українка» на «німкеня». Свої вимоги обґрунтовує тим, що до шлюбу й зміни прізвища заявниця була вказана в свідоцтві про народження як [PERSON] . [INFO] в с.Байсал Бишкульського району Северо-Казахстанської області народилася заявниця. В свідоцтві про народження серії [NUMBER] від 14.12.1978 р., визначено про народження [PERSON] , при цьому батьком вказано " [PERSON] «, національність «українець», матір`ю - " [PERSON] ", національність «німкеня». Водночас, згідно довідки про усиновлення/удочеріння №13 від 12.05.2021 р., встановлено, що прізвище заявниці [PERSON] було набуте нею вже після усиновлення/удочеріння, а до цього часу та при народженні її справжнє прізвище, ім`я та по-батькові було « [PERSON] », після удочеріння стала « [PERSON] ». Так, відповідно до Довідки про укладення шлюбу №24 від 01.09.2020 р., виданої ГУ апарата акима Тайиншинського району, встановлено, що 10.09.1967 р. було укладено шлюб між [PERSON] , національність - німець та [PERSON] , національність - німкеня, після укладення шлюбу мати заявниці взяла прізвище чоловіка та стала [PERSON] . Отже біологічним батьком заявниці є [PERSON] - німець за походженням. В подальшому відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] 07 квітня 1978 р. матір`ю заявниці [PERSON] , після розлучення з попереднім чоловіком, було укладено інший шлюб з [PERSON] , після укладення шлюбу мати заявниці взяла прізвище чоловіка та стала [PERSON] .Тобто, як було вище зазначено [PERSON] було удочерено заявницю та після її удочеріння, відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , її вже було записано як [PERSON] . Сім`я по матері заявниці мала також німецьке коріння. Встановлення факту належності до німецької національності заявниці та внесення відповідних змін щодо її національності до даних Державного реєстру актів цивільного стану громадян, необхідно заявниці для реалізації особистих прав та отримання можливості користуватися окремими пільгами і гарантіями наданими Федеративною республікою Німеччина, зокрема вивчення німецької культури, мови та встановлення національних зв`язків, спрощеного порядку в"їзду до Німеччини етнічних німців, які змогли підтвердити своє німецьке коріння, спілкування з рідними , що є етнічними німцями та проживають в Німеччині. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі. Суд своєю хвалою від 09.11.2023 відкрив провадження у справі про встановлення факту, що має юридичне значення, призначив цивільну справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні на 23 січня 2024 року о 10 год. 00 хв. ІІІ. Позиції сторін. У судовому засіданні представник заявника підтримала заявлені вимоги та просила задовольнити. Представник заінтересованої особи не заперечила лише проти задоволення одної вимоги, а саме встановлення факту приналежності до національності, проти решти вимог заперечила. ІV. Фактичні обставини встановлені судом. [PERSON] народилася [INFO] в с.Байсал Бишкульського району Северо-Казахстанської обл. (а.с.10). У свідоцтві про народження серії [NUMBER] від 14.12.1978 р., визначено про народження [PERSON] , при цьому батьком вказано « [PERSON] », національність «українець», матір`ю - " [PERSON] ", національність «німкеня» (а.с.16). Згідно довідки про усиновлення/удочеріння №13 від 12.05.2021 р., встановлено, що прізвище заявниці [PERSON] було набуте нею вже після усиновлення/удочеріння, а до цього часу та при народженні її справжнє прізвище, ім`я та по-батькові було « [PERSON] », після удочеріння стала « [PERSON] » (а.с.17). Відповідно до Довідки про укладення шлюбу №24 від 01.09.2020 р., виданої ГУ апарата акима Тайиншинського району, встановлено, що 10.09.1967 р. було укладено шлюб між [PERSON] , національність -німець та [PERSON] , національність-німкеня, після укладення шлюбу мати заявниці взяла прізвище чоловіка та стала [PERSON] (а.с.18). Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] 07 квітня 1978 р. матір`ю заявниці [PERSON] , після розлучення з попереднім чоловіком, укладено інший шлюб з [PERSON] , після укладення шлюбу мати заявниці взяла прізвище чоловіка та стала [PERSON] (а.с.19). [PERSON] , 1914 р. (німкеня) в 1943 році під час Другої світової війни, разом зі своєю донькою (матір`ю заявниці) [PERSON] німецькою окупаційною владою були евакуйовані до Німеччини. Після закінчення війни, по репатріації з Німеччини в 1945 році, відповідно до Директиви НКВС СССР №181 від 11.10.1945 р. як особи німецької національності [PERSON] з [PERSON] та іншими її дітьми були направлені до спецпоселення до Сиктивдінського району Комі АРСР. Зняті з обліку спецпоселення 04.04.1956 р. на підставі Указу Президіуму Верховної Ради СРСР від 13.12.1955 р. Згодомя [PERSON] та матір заявниці [PERSON] були реабілітовані (а.с.20-30). Прізвище заявника « [PERSON] » - змінено у результаті укладення шлюбу (а.с.31-35). V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи. Згідно із частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відповідно до частин першої та другої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У частині першій статті 315 ЦПК України наведено перелік фактів, справи про встановлення яких розглядаються судом. Хоча за змістом частини другої цієї статті зазначений перелік не є вичерпним, проте у судовому порядку можуть бути встановлені тільки ті факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб (якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення). Питання зміни національності громадянами України регулювалося Указом Президента України 31 грудня 1991 року № 24 «Про порядок зміни громадянами України національності» від, відповідно до якого національність могла бути змінена особами, які при досягненні 16-річного віку та одержанні паспорта прийняли національність одного з батьків та бажали змінити її відповідно до національності другого з батьків. Зміна національності провадилася відділом внутрішніх справ виконавчого комітету районної, міської, районної у місті ради народних депутатів за місцем проживання заявника. Зміна національності допускалася також і щодо осіб, які обрали національність до прийняття цього Указу. Вказаний Указ втратив чинність на підставі Указу Президента України від 27 січня 1999 року № 70/99. Чинним законодавством України не передбачено зазначення в актових записах цивільного стану та свідоцтвах про ДРАЦС національності батьків дитини чи осіб, які вступають у шлюб. Тим самим забезпечується рівність усіх незалежно від національності чи етнічного походження, а також право особи вільно обирати та відновлювати національність, як це передбачено статтею 11 Закону України «Про національні меншини в Україні». Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається. Згідно зі статтею 300 ЦК України особа має право на індивідуальність, на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. Таке право підпадає під захист статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка передбачає, що кожна людина має право на повагу до її особистого і сімейного життя. Держава не може втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом та у випадках, необхідних у демократичному суспільстві в інтересах національної і громадської безпеки. Стаття 11 Конституції України передбачає, що держава сприяє як консолідації та розвиткові української нації, її історичної свідомості, традицій і культури, так і розвиткові етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності національних меншин в Україні. Згідно зі статтею 3 Рамкової конвенції про захист національних меншин (ратифікована Законом України від 9 грудня 1997 року № 703/97-ВР) кожна особа, яка належить до національної меншини, має право вільно вирішувати, вважатися їй чи не вважатися такою, і таке рішення або здійснення прав у зв`язку з ним не повинно зашкоджувати такій особі. Відмова від фіксації національності в офіційних документах, що посвідчують особу, та актових записах цивільного стану і відповідних свідоцтвах про ДРАЦС повністю відповідає статті 24 Конституції України, яка гарантує рівність громадян, зокрема, незалежно від етнічного походження, а також статті 11 Закону «Про національні меншини в Україні». Національна належність особи, таким чином, є актом її особистого самовизначення і жодним чином не впливає на публічно-правові відносини такої особи з державою. Фіксація факту національності особи в документі, що її посвідчує, чи в актових записах громадянського стану створила б перешкоду вільному обранню чи відновленню національності, оскільки поставила б таке обрання чи відновлення у залежність від рішення державного органу. За таких обставин суд дійшов висновку про те, що у задоволенні заяви необхідно відмовити, у зв`язку з неможливістю встановлення в судовому порядку фактів щодо належності осіб до певної національності. Щодо посилань у заяві на роз`яснення, наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України від 7 липня 1995 № 12 «Про практику розгляду судами справ про встановлення неправильності запису в актах громадянського стану», відповідно до яких питання щодо встановлення неправильності в актовому записі про народження, зокрема щодо доповнення відомостей про національність та громадянство батьків, суд вирішує на підставі письмових (архівних матеріалів, відомостей, які містяться в паспорті, інших посвідчень тощо) та інших доказів, що з достовірністю підтверджують заявлену вимогу, слід зазначити таке. Вимоги пункту 7 цієї постанови, за якими при розгляді справ про встановлення неправильності в актовому записі про народження суди мають враховувати, що він, зокрема, повинен містити відомості про національність і громадянство батьків, а якщо їх не було внесено - актовий запис має бути доповнено, - відповідали законодавству України станом на час прийняття зазначеної постанови. Проте ці роз`яснення не відповідають чинному законодавству України, яким зазначення національності особи в актових записах цивільного стану та свідоцтвах про ДРАЦС не передбачено. Оскільки зазначена постанова була прийнята понад 20 років тому, тобто до прийняття Конституції України та чинних ЦК України, Сімейного кодексу України, ЦПК та КАС України, то надані в ній роз`яснення не відповідають чинному законодавству України і не можуть братися до уваги.

Outcome: dismissed