Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою про розірвання шлюбу та визнання місця проживання малолітньої дитини. Позивач зазначає, що 12.11.2005 року між сторонами було укладено шлюб, який був зареєстрований Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї, про що у Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис №\~1918 від 12.11.2005 року. Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] , та малолітнього сина [PERSON] [INFO] . Протягом останніх\~п`яти років сімейне життя подружжя поступово\~\~погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин.\~\~\~\~ Ведення спільного господарства та сумісне проживання припинено. Подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача та інтересам спільних дітей. Поновлення шлюбних відносин не можливо. Діти після фактичного припинення шлюбних відносин, залишились на утриманні відповідачки. Але в квітні 2023 року відповідач поїхала та до теперішнього часу не поверталась. Молодший син, [PERSON] , проживає із батьком. Позивач постійно піклується про дітей, бере участь у їх вихованні, матеріальному забезпеченні, забезпечує повноцінну життєдіяльність. Діти зростають в атмосфері любові, взаєморозуміння та відчуття стабільності та безпеки. З моменту фактичного роз`їзду з відповідачкою, остання мало приділяє уваги дітям. Грошові кошти, які Позивач дає на утримання дітей, Відповідачка витрачає на власний розсуд та регулярний відпочинок за кордоном. Позивач проживає окремо в власному будинку, працює директором торгівельної фірми, має стабільний та високий заробіток, хоче дати дітям освіту і добробут. Малолітній син [PERSON] , хоче жити з батьком. Окрім цього, Відповідачка постійно шантажує Позивача тим, що вона забере обох дітей та поїде до Іспанії, де вона вже оформила документи на проживання. Таким чином існує реальна погроза, що в ситуації, яка склалася в через військову агресію рф в Україні, відповідачка зможе без згоди позивача вивезти малолітнього сина за кордон. Тому позивач звертається до суду. Позивач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином у встановлений законодавством строк та порядок, надав до суду заяву, у якій росив справу розглядати без його участі. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином у встановлений законодавством строк та порядок, надала до суду заяву, у якій росила справу розглядати без її участі, з позовними вимогами згодна. У зв`язку з наведеним, суд, на підставі ч. 4 ст.\~223, ст.\~280 ЦПК України, постановляє заочне рішення. Згідно вимог ч.2 ст.247\~ЦПК\~України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дитини, що мають істотне значення. На підставі ст. 113 СК України особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Частиною 3 ст. 115 СК України передбачено, що документ, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Так, з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб 12.11.2005 року у Лівобережному відділі реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї, актовий запис № 1918 від 12.11.2005 року, Свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Копіями свідоцтв про народження підтверджується, що сторони по справі є батьками доньки [PERSON] , [INFO] , та малолітнього сина [PERSON] [INFO] . Позивач та відповідач однією сім`єю не проживають, шлюбних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть. Причиною припинення шлюбно-сімейних відносин являється те, що сторони по справі є різними людьми. Сім`я розпалася та існує формально. Оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ст.ст.\~160,\~161 СК України\~місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Відповідно до п. 24\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року №16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України», вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання. Статтею 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Малолітня дитина не повинна, крім виняткових обставин, відокремлюватися від матері. Суспільство і органи влади повинні забезпечити необхідний догляд за дітьми, які залишилися без піклування сім`ї або без адекватних засобів підтримки. Відповідно до\~ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї з моменту народження. На підставі викладеного та

Outcome: approved