Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-07 00:00:00

27 листопада 2023 року [PERSON] звернулася до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з вищевказаним позовом. Обґрунтовуючи позов послалася на те, що вироком Глобинського районного суду Полтавської області від 14 червня 2023 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України та призначено йому покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки. Згідно ст.ст. 75, 76 КК України [PERSON] від відбування покарання звільнено з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки. У ході досудового розслідування та під час судового слідства встановлено, що [PERSON] , прибувши 29.01.2023 близько 21.20 год. до [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , ввів в оману потерпілу та заволодів грошовими коштами в сумі 900 доларів США, що в перерахунку за курсом Національного банку України, станом на 29.01.2023 становить 32927 гривень, 500 євро, що в перерахунку за курсом Національного банку України, станом на 29.01.2023 становить 19921 гривень та 49000 гривень, чим завдав потерпілій [PERSON] матеріальну шкоду на загальну суму 101848 гривень. Крім цього, їй завдано моральної шкоди, яка полягає у сильних душевних хвилюваннях та стражданнях, адже гроші вона відкладала досить тривалий час та планувала витратити їх на лікування та харчування, але була позбавлена цієї можливості, оскільки [PERSON] добровільно кошти не відшкодовує. Все це є негативними, небажаними, емоційно тяжкими змінами звичного способу життя. Вона стала більш замкнутою, роздратованою, знервованою, потребує адаптації після пережитих подій, виникли порушення сну, загострилися хронічні захворювання. З урахуванням характеру правопорушення, глибини її душевних страждань, ступеня вини особи, яка ухилилася від добровільного відшкодування шкоди, тривалості порушення її прав, виходячи з вимог розумності та справедливості, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається нею в 50000 грн. Добровільно відшкодувати шкоду відповідач не бажає, у зв`язку з чим вона змушена звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою судді від 29.11.2023 прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі. Постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідач в поданому відзиві 22 грудня 2023 року та в запереченнях на відповідь на відзив, визнав матеріальну шкоду в повному обсязі, моральну шкоду в розмірі 3000,00 грн. Вказував, що кримінальне правопорушення він вчинив не один, а за попередньою змовою з іншою особою. Дана особа запропонувала за 1000 гривень поїхати та забрати кошти від особи, адресу якої він повідомить. Так як він є внутрішньо переміщеною особою, роботи на той час не було, а кошти були необхідні, тому погодився на таку роботу. Зазначав, що позивач визначила розмір відшкодування моральної шкоди без достатнього урахування конкретних обставин провадження, внаслідок чого цей розмір не відповідає ступеню завданих моральних страждань, а тому є необгрунтованим. Просив врахувати, що на даний час він не має роботи та сам перебуває у скрутному матеріальному становищі. Має на утриманні неповнолітню дитину- [PERSON] , [INFO] , виплат як ВПО не вистачає на проживання. Має інфекційне захворювання гепатиту С, що потребує постійного придбання та вживання ліків, батьки пенсіонери, мати [PERSON] , [INFO] та батько [PERSON] , [INFO] , які потребують матеріальної допомоги. У поданій 28.12.2023 відповіді на відзив [PERSON] вказувала, що посилання відповідача на наявність неповнолітньої дитини є недоречним, оскільки у дитини крім батька є мати, яка теж зобов`язана утримувати та забезпечувати свою доньку. Також не може бути підставою неспроможності відшкодувати завдані збитки наявність батьків пенсіонерів, які отримують пенсію. Захворювання, яким страждає [PERSON] також не перешкоджає йому працювати і отримувати дохід. Позивач в судовому засіданні просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Суду пояснила, що відповідач шляхом обману викрав у неї 29.01.2023 грошові на загальну суму 101848 гривень. Вказувала, що напередодні вчиненого стосовно неї [PERSON] кримінального правопорушення поховала чоловіка, а через деякий час зламала ногу, довгий час лікувалася та майже втратила здатність пересуватися. Почувши новину про те, що донька [PERSON] потрапила в дорожньо-транспортну пригоду та перебуває у тяжкому стані і потребує операції почала сильно хвилюватися, не могла заспокоїтися. Перебуваючи у пригніченому стані, нею оволодів невимовний жах та паніка, вона сильно почала хвилюватися за стан здоров`я доньки. Саме тому без вагань 29.01.2023 віддала усі свої заощадження. Вона є пенсіонеркою, людиною похилого віку. Такі глибокі переживання за стан здоров`я доньки в той момент спричинили значне погіршення її здоров`я та самопочуття. В подальшому їй довелося витрачати час та кошти для відновлення свого здоров`я. Вважала, що їй завдано моральної шкоди в розмірі 50000,00 грн та матеріальної шкоди 101848,00 грн, яку просила стягнути з відповідача . Представник позивача, адвокат Тимохіна Л.С. просила позовні вимоги задовольнити. Стягнути з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 101848,00 грн, яка встановлена вироком Глобинського районного суду Полтавської області від 14.06.2023 та моральну шкоду в розмірі 50000,00 грн., яка полягає у сильних душевних хвилюваннях та стражданнях, адже гроші позивач, як пенсіонерка, відкладала досить тривалий час та планувала витратити в любій кризовій ситуації. Відповідач в судове засідання не з`явився Представник відповідача, адвокат Стороженко С.В. позовні вимоги визнала частково в розмірі 101848,00 грн матеріальної шкоди та 3000,00 грн моральної шкоди, оскільки відповідач не працює, є внутрішньо переміщеною особою, має на утриманні неповнолітню дитину- [PERSON] , [INFO] та батьків пенсіонерів, які потребують матеріальної допомоги, а також має інфекційне захворювання, що потребує постійного придбання та вживання ліків. Заслухавши позивача та її представника, представника відповідача, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі суд вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч.1-4 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 ст.95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що вироком Глобинського районного суду Полтавської області від 14 червня 2023 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України та призначено йому покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки. Із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України [PERSON] від відбування покарання звільнено з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки (а.с. 8-11). Вироком встановлено, що [PERSON] повторно, в невстановлений час вступив в злочинну змову з невстановленою в ході досудового розслідування особою, відносно якої було виділено матеріали в окреме провадження, яка виконувала роль представника медичного закладу та за допомогою телефонного дзвінка здійснила повідомлення потерпілої [PERSON] , про те, що її донька [PERSON] знаходиться у тяжкому стані після отримання тілесних ушкоджень внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та для проведення операції необхідна оплата у грошовому еквіваленті. Реалізуючи свій злочинний намір [PERSON] , прибувши 29.01.2023 близько 21.20 год. до [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , підтвердив факт необхідності передачі грошових коштів до лікарської установи, чим ввів в оману потерпілу, отримав від неї грошові кошти в сумі 900 доларів США, що в перерахунку за курсом Національного банку України, станом на 29.01.2023 становить 32927 гривень, 500 євро, що в перерахунку за курсом Національного банку України, станом на 29.01.2023 становить 19921 гривень та 49000 гривен. В подальшому [PERSON] із грошовими коштами покинув місце скоєння злочину та розпорядився ними на власний розсуд, чим завдав потерпілій [PERSON] матеріальну шкоду на загальну суму 101848 гривень (а.с. 8-11). В ході судового розгляду кримінального провадження [PERSON] не відшкодував [PERSON] шкоду, що підтвердила представник відповідача в ході розгляду даної справи. Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.2002р. у справі за заявою №48553/99 „Совтрансавто-Холдинг" проти України", а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 р. у справі за заявою №28342/95 „Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004р. по справі „Шмалько проти України" (заява №60750/00) зазначено, що для цілей ст. 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина «судового розгляду». Відповідно до ч.7 ст. 128 КПК України особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Як вбачається з вищевказаного вироку, потерпіла від кримінального правопорушення [PERSON] з цивільним позовом в межах кримінального провадження не зверталася. Згідно ч.1 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ч.3 ст.22 ЦК України, збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 31 березня 1989 року «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, стягнення безпідставно нажитого майна» (з наступними змінами) та абз.1 п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» судам роз`яснено, що шкода, заподіяна злочином, підлягає відшкодуванню особою, яка її заподіяла, в повному обсязі за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Відповідно до ч.1 ст.1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до роз`яснень Верховного Суду України, зазначених у пункті 3 постанови Пленуму від 31 березня 1995 року №4 із змінами і доповненнями, внесеними постановами Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 №5 та від 27 лютого 2009 року №1, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди, є сам по собі факт порушення права (справи Войтенко проти України, Науменко проти України). Разом з цим, відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини деякі форми нематеріальної шкоди, включаючи моральні страждання, за самою їхньою природою не завжди можна підтвердити конкретними доказами (рішення у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства» (Abdulaziz, CabalesandBalkandaliv. theUnitedKingdom) від 28 травня 1985 року, серія А, № 94, п.96), але це не заважає суду присуджувати грошову компенсацію, якщо у нього є розумні підстави вважати, що заявник зазнав моральної травми, яка потребує такого відшкодування. Як роз`яснено у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31 березня 1995 року, розмір моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість заподіяної травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовна заява [PERSON] в частині стягнення з відповідача моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушення, підлягає частковому задоволенню. Моральна шкода завдана позивачу полягає у душевних хвилюваннях та стражданнях, перенесенні емоційного стресу. Суд враховує, що внаслідок протиправної поведінки відповідача, позивач зазнала матеріальної шкоди в розмірі 101848 грн 00 коп. та моральної шкоди, однак заявлена позивачем сума відшкодування моральної шкоди у розмірі 50000,00 грн. є надмірною. При визначенні розміру моральної шкоди, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд враховує похилий вік позивачки, яка є пенсіонеркою та отримує мінімальний розмір пенсії, в зв`язку з чим грошові заощадження відкладала тривалий період, стан її здоров`я, глибину, ступінь та тривалість моральних і душевних страждань, яких вона зазнала в зв`язку з вчиненням протиправних дій відповідача, який неодноразово вчинив шахрайські дії за короткий період часу, не відшкодував потерпілим матеріальних збитків, не має постійного доходу, що може вплинути на тривалість відшкодування шкоди, а також враховуючи принципи розумності та справедливості, визначає розмір грошового відшкодування моральної шкоди позивачу відповідачем 25000,00 грн. Твердження відповідача про наявність на утриманні неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] та батьків пенсіонерів [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , суд не може взяти до уваги, оскільки відповідачем не надано будь яких доказів про перебування на утриманні у відповідача та місце реєстрації, проживання чи перебування неповнолітньої дитини та батьків пенсіонерів. Приймаючи до уваги, що позивач при зверненні до суду з даною позовною заявою, відповідно до вимог п.6 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», була звільнена від сплати судового збору, та враховуючи, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в сумі 126848,00 грн (101848,00+25000,00), що становить 84% від заявлених позовних вимог, суд вважає за необхідне, з урахуванням вимог ч.1, ч.6 ст.141 ЦПК України, стягнути з [PERSON] на користь держави 1275 (одна тисяча двісті сімдесят п`ять) гривень 50 копійок судового збору, від сплати якого була звільнена позивачка (сума судового збору, що підлягала сплаті при зверненні до суду 1518,48*84%/100) .

Outcome: partial