Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-16 00:00:00

У листопаді 2022 року [PERSON] пред`явила позов до [PERSON] , де третьою особою визначила державного реєстратора виконавчого комітету П`ятихатської міської ради Рогач Т.В., з вимогами про визнання недійсним нотаріально посвідченого договору дарування квартири за адресою: [ADDRESS] , між [PERSON] та [PERSON] , та скасування рішення державного реєстратора виконавчого комітету П`ятихатської міської ради Рогач Т.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 65207293, обґрунтовуючи вимоги тим, що 24 жовтня 2022 року позивачу стало відомо, що [PERSON] , використовуючи підроблені документи, а саме договір дарування квартири, зареєструвала за собою право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , проте позивачу достеменно відомо, що її батько [PERSON] будь-які договори дарування не підписував та до нотаріуса не звертався, бажань щодо відчуження квартири на користь [PERSON] не виявляв. За даним фактом 25 жовтня 2022 року представник позивача звернулася до ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області та цього ж дня до ЄРДР внесені відомості за № 12022041030001989 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України. Крім цього, позивач зазначає, що після смерті [PERSON] відкрита спадкова справа, а позивачка є єдиною спадкоємицею після смерті свого батька, проте, як з`ясувалося, у квітні 2021 року [PERSON] заявила до неї позовні вимоги про зміну черговості одержання права на спадкування у справі № 203/1673/21, посилаючись на наявність нібито родинних зв`язків зі спадкодавцем, що не відповідає дійсності і так і не було доведено, а у цій справі за заявою [PERSON] позовна заява залишена без розгляду, оскільки під час розгляду цієї справи вона зареєструвала за собою право власності на спірну квартиру на підставі оспорюваного договору дарування. Зважаючи на викладене, позивач, вказуючи на відсутність волі спадкодавця на дарування своєї квартири відповідачці, а також на те, що зареєстрований в державному реєстрі оспорюваний договір перешкоджає їй оформити право на спадщину, звернулася до суду з даним позовом. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями зазначену цивільну справу розподілено 14 листопада 2023 року судді Колесніченко О.В. З відкриттям загального позовного провадження, після отримання інформації від органу реєстрації місця перебування та місця проживання відповідачів, за ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 лютого 2023 року з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду цієї справи по суті на засадах диспозитивності у підготовчому засіданні проведена її підготовка без виникнення процесуальних ускладнень проте з потребою у витребуванні доказів та сприянні в поданні доказів позивачу, а саме - витребування із Державного нотаріального архіву в Дніпропетровській області належним чином завіреної копії спадкової справи № 02/2021, заведеної 16 лютого 2021 року приватним нотаріусом Фартушною Т. М., після [PERSON] , який помер [INFO] ; витребування у відповідача оригіналу договору дарування [PERSON] квартири за адресою: [ADDRESS] , посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Колодій Л.М. 29 травня 2010 року, реєстровий № 787, для огляду в судовому засіданні; витребування із Державного нотаріального архіву в Дніпропетровській області інформації стосовно посвідчення договору дарування за реєстровим № 787 (а.с. 86-87, 88-89, 224 том № 1). Відповідач після закриття підготовчого провадження за правничої допомоги свого представника - адвоката Савка В.В. 17 січня 2024 року подала відзив, в якому позов не визнала повністю з підстав недоведеності недійсності договору дарування квартири від 29 травня 2010 року, а саме - його підробки, а доводи позивачки є лише припущеннями, оскільки такі обставини встановлюються виключно за допомогою проведення відповідної експертизи, яка у цій справі не проводилася, одночасно вказуючи на відсутність у відповідача відомостей про місцезнаходження оригіналу оспорюваного договору та неможливість через це надати останній суду, а тому представник відповідача наполягав на відмові в задоволенні позову. Крім того, у відзиві представник поставив питання поновлення строку на подання такого відзиву з підстав ознайомлення з матеріалами справи представником лише у грудні 2023 року. 01 березня 2023 року за підписом голови П`ятихатської міської ради Ісаєва Гілала на адресу суду від третьої особи надійшли письмові пояснення про те, що 19 жовтня 2022 року у відповідності до ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», пп. 5-7, 16 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно адміністратором ЦНАП Виконавчого комітету П`ятихатської міської ради в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було сформовано заяву про реєстрацію права власності від [PERSON] стосовно реєстрації за нею права на об`єкт нерухомого майна, що розташований за адресою: [ADDRESS] , з присвоєнням програмними засобами ведення Державного реєстру прав кожній окремій заяві реєстраційного номера та фіксуванням дати і часу реєстрації, та виготовленням електронних копій оригіналів документів, поданих для державної реєстрації шляхом їх сканування. 21 жовтня 2022 року з використанням даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно державним реєстратором Рогач Т.В. сформовано відомості, стосовно зареєстрованих за [PERSON] об`єктів нерухомого майна речових прав та їх обтяжень та введеними параметрами інформації не виявлено, а тому було прийнято рішення про відкриття розділу на об`єкт нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , та реєстрацію права власності на цей об`єкт за [PERSON] на підставі сканованих адміністратором ЦНАП оригіналів документів, після чого сформовано та роздруковано Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та зазначений Витяг передано адміністраторам ЦНАП для подальшої видачі заявнику (а.с. 61-63 том № 1). Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 травня 2023 року в задоволенні клопотання відповідача [PERSON] про закриття провадження у зазначеній цивільній справі відмовлено (а.с. 197, 199-201 том № 1). Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 травня 2023 року підготовче провадження закрито та справу призначено до розгляду по суті (а.с. 198 том № 1). Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та наполягала на їх задоволенні в повному обсязі. Представник відповідача у відзиві на позов від 17 січня 2024 року клопотав про розгляд справи у відсутності сторони відповідача. Третя особа державний реєстратор виконавчого комітету П`ятихатської міської ради Рогач Т.В., будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, надала суду заяв про розгляд справи за її відсутності, де також просила винести судове рішення у відповідності до норм чинного законодавства. Суд, заслухавши усні пояснення представника позивача, дослідивши зібрані докази, відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України дійшов висновку про вирішення справи в межах заявлених вимог за наявними в ній матеріалами із задоволенням позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Судом встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] в с. Єнотаєвськ Астраханської області та доводиться донькою [PERSON] , [INFO] (а.с. 9-13, 14-16, 18, 19 том № 1). [INFO] [PERSON] помер у віці 95 років в м. Дніпро, про що Центральним районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) складено відповідний актовий запис за № 653, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с. 148 том № 1). Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 256738455 від 17 травня 2021 року [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, ВСВ № 322675 реєстр 2-370, 17.05.2005, виданого П`ятою дніпровською державною нотаріальною конторою, свідоцтва про право власності, б/н, 30.05.1993, виданого виконкомом міської Ради народних депутатів, на праві приватної власності в цілому належить квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 24 том № 1). Отже, після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належну йому квартиру за вищевказаною адресою. Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктахуповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини протягом шести місяців з часу відкриття спадщини, яким є день смерті особи (ч. 1 ст.1269, ч. 1 ст.1270, ч. 2 ст.1220 ЦК України). 21 грудня 2020 року [PERSON] , як спадкоємець першої черги, звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] на належне останньому на праві власності майно - квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 20-23 том № 1). 16 лютого 2021 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Фартушною Тетяною Миколаївною заведено спадкову справу № 02/2021 до майна померлого [PERSON] . Зі спадкової справи вбачається, що окрім [PERSON] із заявою про прийняття спадщини також звернулася племінниця [PERSON] - [PERSON] (а.с. 143-180). Також, судом встановлено, що в провадженні Кіровського районного суду м. Дніпропетровська перебувала цивільна справа №203/1673/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] про зміну черговості одержання права на спадкування на квартиру [ADDRESS] . Як на підставу звернення позову про зміну черговості одержання права власності [PERSON] посилалася на те, що вона є дальною родичкою спадкодавця, матеріально та нематеріально допомогала [PERSON] протягом останніх років, тому між родичами їхньої сім`ї, зокрема, і з [PERSON] , яка постійно проживає за межами території України, було досягнуто домовленостей щодо спадкування, проте, після смерті [PERSON] до нотаріуса також звернулася його донька [PERSON] за прийняттям спадщини, після чого в спірній квартирі останньою були замінені замки в дверях, тому [PERSON] просила суд змінити черговість одержання права на спадкування після смерті [PERSON] , надавши [PERSON] право на спадкування після смерті [PERSON] разом із спадкоємцями першої черги (а.с. 33-37 том № 1). З Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, щоу цивільній справі № 203/1673/21 (провадження № 2/0203/119/2022) 18 листопада 2022 року постановлено ухвалу, залишену в силі постановою Дніпровського апеляційного суду від 18 квітня 2023 року, про залишення позову [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Фартушна Тетяна Миколаївна про зміну черговості одержання права на спадкування залишено без розгляду за заявою представника позивача - адвоката Дубовенка А.В. (а.с. 19-22, 23-25 том № 2). 21 жовтня 2022 року державним реєстратором виконавчого комітету П`ятихатської міської ради Рогач Т.В. винесено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 65207293, та до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності внесено відомості про реєстрацію права власності за [PERSON] на квартиру за адресою: [ADDRESS] (а.с. 29-30 том № 1). Підставою винесення такого рішення та внесення запису про право власності на цю квартиру вказаний договір дарування квартири (серія та номер: ВМР726511) між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений 29 травня 2010 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Колодій Л.М., зареєстрований в реєстрі за № 787(а.с. 26-27 том № 1). Згідно відповіді начальника виробничого відділу КП «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» Усманова Сергія № 7517 від 04 жовтня 2022 року станом на 31 грудня 2012 року в інвентаризаційній справі за адресою: [ADDRESS] , містяться відомості про право власності за: 1) [PERSON] 1/2 ч. (ПІБ надано російською мовою згідно правовстановлюючого документа) на підставі свідоцтва про право власності на житло від 30 липня 1993 року, виданого Виконкомом міської Ради народних депутатів згідно з розпорядженням від 30 липня 1993 року № К-696, зареєстрованого КП «ДМБТІ» в реєстрову книгу № 34 п за реєстровим № 73; 2) [PERSON] - 1/2 ч. на підставі свідоцтва про право на спадщину від 17 травня 2005 року, виданого П`ятою Дніпровською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 2-370, зареєстрованого КП «ДМБТІ» ДОР в Реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстровим № 10566001 (а.с. 31 том № 1). 25 жовтня 2022 року адвокатом Адвокатського об`єднання «Аріадна» Безчасовою Д.О. в інтересах [PERSON] подана до поліції заява про вчинення [PERSON] кримінального правопорушення та цього ж дня за даним фактом Дніпровським РУП ГУНП в Дніпропетровській області до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань внесені відомості за № 12022041030001989 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України (а.с. 32, 81-83, 102-120). В межах зазначеного кримінального провадження слідчим Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області Гавриленком Андрієм направлявся запит до Державного нотаріального архіву в Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) щодо надання інформації та копій документів по договору дарування, посвідченого 29 травня 2010 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Колодій Л.М., зареєстрованого в реєстрі за № 787. З відповіді державного нотаріуса Державного нотаріального архіву в Дніпропетровській області за вих. № 1353/01-21 від 27 жовтня 2022 року вбачається, що в фонді приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Колодій Л.М. було оглянуто наряд Договорів відчуження нерухомого майна, примірник Договору дарування квартири [ADDRESS] , з документами на підставі яких він був посвідчений 29 травня 2010 року по реєстру за № 787, відсутній, за вищевказаний період договір з документами, не знайдено. Згідно відомостей з Реєстру для реєстрації нотаріальних дій приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Колодій Л.М. за 2010 рік: 1) 29 травня 2010 року по реєстру за № 864 - була вчинена інша нотаріальна дія від інших осіб, вказана серія використаного спеціального нотаріального бланку ВМР 726511; 2) за реєстровим № 787 - була вчинена інша нотаріальна дія від інших осіб за датою 25 травня 2010 року (а.с. 28 том № 1). В матеріалах справи також містяться відомості про те, що [PERSON] зверталася до органів поліції за фактом того, що вона стала жертвою шахраїв, які заволоділи її коштами та вчинили злочин разом з державним реєстратором П`ятихатської міської ради Рогач Т.В., та майже одночасно з кримінальним провадженням 12022041030001989 від 26 жовтня 2023 року відкрите кримінальне провадження за фактом використання шахраями копій документів [PERSON] для виготовлення правовстановлюючих документів на квартиру за адресою: [ADDRESS] . В той же час, відповідачем не надано жодних доказів, на підтвердження того, що за вищевказаних обставин здійснюється досудове розслідування, що давало б підстави вважати, що спірний договір дарування вчинявся за відсутності волі відповідача (а.с. 128, 129, 130, 131, 132 том № 1). Так, на виконання ухвали Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 серпня 2023 року, Державним нотаріальним архівом в Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) за вих. № 1377/01-21 від 17 серпня 2023 року надана інформація про те, що: 1) згідно Реєстру для реєстрації нотаріальних дій приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Колодій Л.М. за 2010 рік, індекс справи № 02-33, том 1, що знаходиться на зберіганні в Державному нотаріальному архіві в Дніпропетровській області, 29 травня 2010 року запис про посвідчення договору дарування відсутній; 2) в справі індекс № 2-03 «Договори відчуження квартир та документи на підставі яких вони посвідчувались» приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Колодій Л.М. за 2010 рік, що знаходяться на зберіганні в Державному нотаріальному архіві в Дніпропетровській області, том 2, за період з 14 квітня 2010 року по 29 травня 2010 року примірник договору дарування квартири за адресою: [ADDRESS] , відсутній; 3) за 29 травня 2010 року приватним нотаріусом Колодій Л.М. були зареєстровані в Реєстрі для реєстрації нотаріальних дій нотаріальні дії з № 864 по № 870; 4) згідно Реєстру для реєстрації нотаріальних дій приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Колодій Л.М. за 2010 рік приватним нотаріусом Колодій Л.М. під реєстровим № 787 від 25 травня 2010 року було зареєстровано довіреність на розпорядження автомашиною; 5) згідно Реєстру для реєстрації нотаріальних дій приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Колодій Л.М. за 2010 рік на спеціальному бланку нотаріальних дій ВМР № 726511 29 травня 2010 року по реєстру за № 864 посвідчено договір купівлі продажу квартири (а.с. 230 том № 1). Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплені в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., зокрема, в ст.1 Першого протоколу до неї (ратифіковано законом України від 17.07.1997р. №475/97-ВР), яка є складовою правової системи відповідно до ст. 9 Конституції України, а також у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин реалізується суб`єктом через його відповідне зовнішнє волевиявлення. Однак форма зовнішнього волевиявлення може виявитися неадекватною внутрішній волі суб`єкта правочину внаслідок неправомірних дій контрагента чи третіх осіб, внаслідок юридично значущої помилки у сприйнятті суб`єктом правочину його очікуваного юридичного результату. За таких обставин дії особи не можуть об`єктивно відображати внутрішню волю суб`єкта цивільних правовідносин досягти бажаного юридичного результату. Будь-який правочин має набути чинності, тобто набрати юридичної сили. Для цього він має відповідати вимогам, встановленим законом. Правочин вважався чинним, а відповідно і правомірним, при його вчиненні мають бути дотримані такі умови як: законність змісту правочину; наявність у сторін (сторони) необхідного обсягу дієздатності; наявність об`єктивно вираженого волевиявлення учасника правочину та його відповідність внутрішній волі учасника правочину; відповідність форми вчиненого правочину вимогам закону; спрямованість волі учасників правочину на реальне досягнення обумовленого ним юридичного результату; відсутність спрямованості у вчинюваному батьками правочині на порушення прав та інтересів їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. У разі недотримання перерахованих вимог правочин є недійсним або може бути визнаний недійсним у порядку, встановленому цим Кодексом. Право власності обдарованого на дарунок виникає з моменту його прийняття (ч. 1 ст. 722 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені у тому числі частиною третьою статті 203 цього Кодексу . Отже, правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню (ч. 2 ст.719 ЦК України). Суд, дослідивши зібрані докази, дійшов висновку, що договір дарування [PERSON] квартири за адресою: [ADDRESS] , як посвідчений 29 травня 2010 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Колодій Л.М. на нотаріальному бланку серія та номер ВМР726511 з посиланням на внесення запису до реєстру № 787, не може вважатися належною формою волевиявлення [PERSON] , яка б відповідала його дійсній внутрішній волі у реалізації свого права власності, і вчинений всупереч вимогам закону, оскільки відомості про використання спеціального нотаріального бланку ВМР 726511 для вчинення іншої нотаріальної дії третіх осіб спростовують законність умов такого договору про прийняття [PERSON] дарунка з одержанням примірника такого договору, що за правилами ст. ст. 215, 216 ЦК України внаслідок невідповідності договору частинам 1,3 статті 203, цього Кодексу є достатньою підставою для визнання цього правочину недійсним. Доводи представника відповідача про недоведеність недійсності правочину через відсутність висновків почеркознавчої експертизи про неналежність [PERSON] підпису у договорі, суд відхиляє, виходячи з наступного. Відповідно до ч.4 ст. 81 ЦПК України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разіненадання таких доказів суд можевизнатиобставинуневчиненнявідповіднихдійабовідсутностіподіївстановленою. Так, в підготовчому засіданні у відповідача витребуваний оригінал оспорюваного договору, про що вона безпосередньо була обізнана, щонайменше під час особистої участі 02 травня та 26 травня 2023 року в підготовчому засіданні, а також її представник [PERSON] - в судовому засіданні 25 грудня 2023 року, проте вимоги ухвали суду вона не виконала, що унеможливило призначення і проведення відповідної судової експертизи. При цьому посилання представника у відзиві на те, що відповідачу невідомо де оригінал такого договору, суд відхиляє, оскільки під час огляду, проведеного слідчим Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області Дірявкою М.А. 25 жовтня 2022 року за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] власноруч надала слідчому для огляду оригінал договору дарування від травня 2010 року їй квартири, технічного паспорту на цю квартиру, що зафіксовано у протоколі огляду (а.с.103-119 том № 1), а також надала письмові пояснення про належність їй квартири на підставі вказаного договору (а.с. 120 том № 1). За наведених обставин приховування оригіналу оспорюваного договору, інших примірників якого, як встановлено в судовому засіданні, не існує, суд згідно ч.4 ст. 81 ЦПК України визнає встановленою відсутність волі [PERSON] укладати договір дарування квартири своїй племінниці. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації (ч. 1 ст. 182 ЦК України). Згідно п. 2 ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно» у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Враховуючи викладене, оскільки державним реєстратором права власності на квартиру були допущені порушення вимог закону, суд приходить до висновку про необхідність скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), прийнятого 21 квітня 2021 року державним реєстратором виконавчого комітету П`ятихатської міської ради Рогач Т.В. під час реєстрації за відповідачем [PERSON] права власності на об`єкт нерухомого майна за індексним номером № 65207293. Згідно із ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема: визнання права власності, відновлення становища, яке існувало до порушення. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За приписами ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Положеннями ст. 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Правильне застосування законодавства, його дотримання у цивільних правовідносинах незаперечно становить суспільний інтерес. У зв`язку з цим, не порушується принцип справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами фундаментальних прав окремої особи. Відповідно до ч. 1 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. На підставі викладеного, дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку про доведеність позовних вимог, у зв`язку з чим ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню понесені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved