Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-14 00:00:00

У листопаді 2023 року заявник [PERSON] , заінтересована особа: [INFO] звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. Свою заяву заявник обґрунтовував тим, що він на підставі виклику начальника [INFO], з липня 1993 року був направлений для здачі вступних екзаменів в розпорядження начальника [INFO]. Київський військовий ліцей було створено на базі [INFO] відповідно до вимог п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 490 від 19.08.1992 «Про реформу системи військової освіти», який відносився до системи військової освіти Міністерства оборони України, тобто мав статус військового навчального закладу. Київський військовий ліцей у своїй діяльності керувався Тимчасовим Статутом Збройних Сил України, види забезпечення здійснювалось на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 07.06.1993 №419 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ», наказу Міністра оборони України від 22.07.1993 №161 «Про введення в діючих норм продовольчих пайків для військовослужбовців збройних Сил України». 24 серпня 1993 року він був зарахований на навчання до [INFO], в якому навчався до 14 червня 1996 року. Після закінчення навчання, відповідно до розподілу та державного замовлення на навчання його документи були направлені для здачі вступних іспитів до військового факультету Київського національного аграрного університету. На підставі діючих на той час нормативних актів він, вступаючи до [INFO], розраховував на відповідний статус військовослужбовця. Однак при розрахунку вислуги років військової служби йому не врахували період військової служби навчання у [INFO] Зарахування до вислуги років військової служби неврахованих періодів необхідно для внесення змін до особової справи та перерахунку надбавки за вислугу років. Також встановлення цього юридичного факту вплине на порядок надання йому чергової відпустки, матиме вплив на умови нарахування пенсії. Просить суд встановити факт проходження ним, [PERSON] , військової служби в період навчання у [INFO] з 24.08.1993 по 14.06.1996, відповідно до абзацу 4 частини 1 статті 24 Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу» в редакції від 25.03.1992. Враховуючи наведене, заявник змушений звернутися до суду із вказаною заявою про встановлення юридичного факту. Заявник [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку. Представник заявника адвокат Веліканов К.С. подав клопотання, у якому підтримав заявлені вимоги та просив здійснити розгляд справи за його відсутності. Представник заінтересованої особи - [INFO], в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку, письмові пояснення та заперечення не подав. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 27.11.2023 відкрито провадження по даній цивільній справі та призначено судове засідання. Суд, дослідивши подані документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293, п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Як встановлено судом, згідно до архівної довідки Галузевого державного архіву Міністерства оборони України від 11.05.2023 б/н, № 179/1/3859 від 24.05.2023 [PERSON] за наказом №61 від 24.08.1993 року зачислений курсантом 4 взводу 4 роти на 1 курс [INFO] на підставі Директиви начальника Головного штабу МО України від 4.3.1993 р. №31 , вимог наказу МО 1981 №150. З листа [INFO] від 24.05.2023 року за №596/632 вбачається, що [PERSON] навчався у [INFO] у період з 1993 року по 1996 рік, але відповідні документи, а саме: накази начальника ліцею (по стройовій частині (№1-191), накази начальника ліцею (по стройовій частині) №192-261 за 1993 рік; накази начальника ліцею (по стройовій частині) №1-268 за 1994 рік; накази начальника ліцею (по стройовій частині) №1-258 за 1995 рік; накази начальника ліцею (по стройовій частині) №1-265 за 1996 рік були передані до Галузевого державного архіву Міністерства оборони України (вулиця Сторобриспільська, 16) згідно фонду від 07.04.2004 року № 179 опису № 32687 в [INFO] відсутні. З врахуванням вимог ст.58 Конституції України суд приходить до висновку, що під дію спірних правовідносин підпадає Закон України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу» в редакції Закону від 25 березня 1992 року. Стаття 58 Конституції України встановлює, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до практики тлумачення Конституційним Судом України принципу незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (Рішення від 5 квітня 2001 року у справі № 1-16/2001 та Рішення від 2 липня 2002 року у справі № 1- 8/2002 тощо) дія закону та іншого нормативно-правового акту не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом. Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 9.02.1999 року № 1- рп/99, до події, факту застосовується той закон або інший нормативно- правовий акт,під час дії якого вони настали або мали місце. Стаття 5 Цивільного кодексу України встановлює, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Відповідно до абзацу 4 частини 1 статті 24 Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу» в редакції, що діяла на час вступу заявника до [INFO] та всього періоду навчання у ньому, початком перебування на військовій службі вважався день прибуття на навчання до військового навчального закладу (військового ліцею), вказаний у приписі, виданому військовим комісаріатом, для допризовників, призовників і військовозобов`язаних. За приписом ст.25, що діяла на момент спірних правовідносин громадяни, які навчаються у військово-навчальних закладах, перебувають на військовій службі і не мають звань прапорщиків чи мічманів та офіцерського складу, є курсантами, а ті, що мають такі звання, - слухачами. Навчання у військово-навчальних закладах зараховується курсантам як строкова військова служба. У роз`ясненнях Міністерства юстиції України від 04.04.2006 року зазначається, що при нарахуванні вислуги років військовослужбовцям, які в період з 25 березня 1992 року по 31 липня 1999 року навчались у військових ліцеях, необхідно керуватись нормами Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу» в редакції Закону від 25 березня 1992 року. Відповідно до Тимчасового положення про проходження військової служби громадянами України, затвердженого Указом Президента України від 13.05.1993 року №174/93, що діяло на час вступу до [INFO] початком перебування на військовій службі вважався день прибуття на навчання до військово-навчального закладу (військового ліцею), вказаний у приписі, виданому військовим комісаріатом - для допризовників, призовників і військовозобов`язаних. Відповідно до статті 2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України. Відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частиною 3 ст. 77 ЦПК України визначено, що сторонимають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Встановлення даного факту необхідно заявнику для правильного визначення нарахування та призначення позивачу пенсії за вислугу років.

Outcome: approved