Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-17 00:00:00

Позивач звернувся до Сихівського районного суду м.Львова з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за договором № 210124-33895-1 від 24 січня 2021 року, станом на 25 жовтня 2023 року в розмірі 20\~150,20 покликаючись на невиконання останньою взятих на себе зобов`язань. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справу передано на розгляд судді Шашуріній Г.О. Ухвалою судді від 06 листопада 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу встановлено строк 15 днів з дня вручення ухвали подати до суду у відповідності до вимог ст.178 ЦПК України відзив на позовну заяву. Відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення направлено ухвалу про відкриття провадження у справі разом з позовною заявою з додатками за місцем проживання. У зв`язку із проставленням у поштовому повідомленні відмітки «адресат відсутній за вказаною адресою» відповідач у порядку п.5 ч.6 ст.272 ЦПК України вважається таким, якому вручено судове рішення. Відповідач відзив на позов не подала, жодних заяв/клопотань нею не заявлено. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Згідно зі ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися нам припущеннях (ст.ст.12,81 ЦПК України). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4\~ст.263 ЦПК України). У відповідності до п.1 ч.2\~ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору і в установлений договором строк (ст.ст.526,\~530 ЦК України). За умовами\~ст.629 ЦК України\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. Як визначено\~у ст.12\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» якщо\~відповідно до\~акта цивільного\~законодавства або\~за домовленістю\~сторін електронний\~правочин має\~бути підписаний\~сторонами,\~моментом його\~підписання є\~використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України\~"Про\~електронний цифровий\~підпис",\~за умови\~використання засобу\~електронного цифрового\~підпису усіма\~сторонами електронного\~правочину; електронного\~підпису одноразовим\~ідентифікатором,\~визначеним цим\~Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (ст.3 Закону). Виходячи з положень\~ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 24 січня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНАНС ІННОВАЦІЯ» (кредитодавцем) та відповідачем (позичальником) укладено кредитний договір № 210124-33895-1 у відповідності до\~Закону України «Про електронну комерцію»\~шляхом підписання електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання останнім одноразового ідентифікатора 395618, про що зазначено у самому договорі в графі «Реквізити та підписи сторін». Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Договір про надання споживчого кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Саме така позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 22 січня 2020 року у справі № 674/461/16-ц, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 , від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19, від 22 листопада 2021 року у справі № 234/7719/20, від 17 січня 2022 року у справі № 234/7723/20. За умовами договору, сума кредиту становить 3 500,00 гривень. На підставі договору про відступлення права вимоги № 01/07/2021-Р/М від 01 липня 2021 року (з витягом з акту-приймання передачі прав), укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНАНС ІННОВАЦІЯ» (клієнт) та позивачем (фактор), останнє набуло право вимоги за борговими зобов`язаннями відповідача за кредитним договором № 210124-33895-1 від 21 січня 2021 року. Судом установлено, що позивачем умови укладеного договору виконано та надано відповідачу кредит у сумі 3 500,00 грн, який був переведений на платіжну карту відповідача 4149499124256874, що підтверджується платіжним дорученням № 363990927 від 21 січня 2021 року. За умовами договору із додатком графік розрахунків, що є невід`ємною його частиною (аналогічно підписаний позичальником електронним підписом відтвореним шляхом використання останнім одноразового ідентифікатора), сума кредиту за договором становить 5\~450,20 грн, яка складається з: 3 500,00 грн сума кредиту; 1\~950,20 нарахована сума процентів. З урахуванням взятих на себе відповідачем зобов`язань за кредитним договором, які нею не виконувалися належним чином, та обов`язковості договору для сторін, доводи позивача щодо стягнення суми боргу у розмірі 5\~450,20 грн є підставними та позов у цій частині підлягає задоволенню. Розрахунок заборгованості в цій частині відповідачем не оспорено та доказів виконання договору ним не надано. З огляду на наведене у суду немає підстав сумніватися в обґрунтованості розрахунку, який береться до уваги як розмір наявної заборгованості перед позивачем. Розглядаючи вимогу про стягнення заборгованості за нарахованими процентами у розмірі 14\~700, 00 грн, суд дійшов наступного. Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості, станом на 21 червня 2021 року вже утворилася заборгованість за відсотками у розмірі 14\~700, 00 грн перед кредитодавцем ТзОВ «ФК «ФІНАНС ІННОВАЦІЯ», після чого жодні нарахування не проводилися. Такий розрахунок не містить ні порядку, ні розмірів, ні часу нарахування відсотків у такій сумі, що унеможливлює дослідження та перевірку такого. Договір факторингу та витяг з акту-приймання передачі прав, які є похідними від кредитного договору, не є безумовними доказами підтвердження достовірності розміру заборгованості в цій частині. Оскільки за положеннями ч.5\~ст.81 ЦПК України\~доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а тому установлені у своїй сукупності обставини свідчать щодо непідтвердженості позивачем позовних вимог за відсотками у розмірі 14\~700, 00 грн, що має наслідком відмови у позові в цій частині. Суд акцентує увагу, що відповідач не скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву, а тому справа вирішується за наявними матеріалами. Водночас неподання відзиву відповідачем не звільняє позивача від тягару доказування. Принцип змагальності не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Сторона має довести ті обставини, на які вона посилається, і саме такі належним чином вчинені дії позивача, за загальним правилом, є підставою для задоволення його позову. Натомість відсутність належного спростування іншою стороною обставин, на які посилається сторона без належного їх доведення, сама по собі не є підставою для задоволення позову, оскільки суперечить загальним принципам доказування у цивільних справах, встановлених процесуальним законом\~(постанова Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі № 2-879/13, від 23 листопада 2022 року у справі № 208/6630/19). Також, позивачем заявлено про відшкодування за рахунок відповідача 9 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до\~ч.ч.1,\~3\~ст.133\~ЦПК України\~судові витрати\~складаються з\~судового збору\~та витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи.\~До витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи,\~належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу . За умовами п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Верховний Суд у Постанові від 12 січня 2023 року (справа №\~\~908/2702/21), здійснивши правовий аналіз норм статей\~126,\~129 ГПК України, (вказані статті за своїм змістом є ідентичними до ст.137 та 141 ЦПК України) дійшов висновку, що під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд може\~з власної ініціативи\~застосовувати критерії, що визначені у частинах п`ятій-сьомій\~статті 129\~ГПК України (ч.ч.3-5 ст.141 ЦПК України).\~При цьому таке застосовування не є тотожним застосовуванню судом критеріїв, визначених у частині четвертій\~статті 126\~ГПК України (ч.4 ст.137 ЦПК України), де обов`язковою умовою є наявність клопотання іншої сторони. За приписами\~ч.3\~ст.141\~ЦПК України\~при вирішенні\~питання про\~розподіл судових\~витрат суд\~враховує: 1)\~чи пов`язані\~ці витрати\~з розглядом\~справи; 2)\~чи є\~розмір таких\~витрат обґрунтованим\~та пропорційним\~до предмета\~спору з\~урахуванням ціни\~позову,\~значення справи\~для сторін,\~в тому\~числі чи\~міг результат\~її вирішення\~вплинути на\~репутацію сторони\~або чи\~викликала справа\~публічний інтерес; 3)\~поведінку сторони\~під час\~розгляду справи,\~що призвела\~до затягування\~розгляду справи,\~зокрема,\~подання стороною\~явно необґрунтованих\~заяв і\~клопотань,\~безпідставне твердження\~або заперечення\~стороною певних\~обставин,\~які мають\~значення для\~справи,\~безпідставне завищення\~позивачем позовних\~вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. У підтвердження понесення судових витрат позивач надає довіреність на представництво адвокатом Руденком К.В. інтересів позивача; договір про надання юридичних послуг № 02/06/2022 від 02 червня 2022 року, укладений між позивачем та ФОП [PERSON] ; акт приймання-передачі наданих послуг № 141 від 12 липня 2023 року, з якого вбачається, що вартість правничої допомоги за надані послуги становить 9\~000 грн (підготовка позовної заяви та клопотання про витребування доказів 8\~000,00 грн; складання адвокатського запиту 1\~000,00 грн); платіжну інструкцію № 713 від 28 липня 2023 року про сплату позивачем на рахунок [PERSON] оплату вказаних послуг. У Постанові Верховного Суду у від 15 квітня 2021 року у справі № 160/6899/20 зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: dismissed