Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-18 00:00:00

29 грудня 2023 року рішенням Шевченківського районного суду м. Києва вказаний позов задоволено частково, вирішено стягнути з [PERSON] на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ПОСОЛЬСЬКИЙ» заборгованість по сплаті внесків на утримання будинку та прибудинкової території з належних квартир та паркомісць в сумі 59686,10 грн., інфляційні втрати у розмірі 14059, 21 грн. та 3 % річних за період прострочення сплати внесків в розмірі 2392, 74 грн., а також судовий збір в розмірі 1 723, 15 грн. Вищевказаним рішенням суду, питання про стягнення витрат на правову допомогу не вирішено. До суду надійшла заява від представника позивача про ухвалення додаткового рішення, в якій просив ухвалити додаткове рішення про стягнення з відповідача документального підтверджених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 11 800 грн. Представник позивача посилається на те, що спір виник у зв`язку із ухиленням відповідача від виконання визначеного та рішенням ОСББ обов`язку нести витрати на утримання свого майна та обов`язку нести частину витрат на утримання спільного майна у багатоквартирному будинку, а тому представник позивача переконаний, що існують всі підстави для повного покладення усіх витрат позивача на професійну правничу допомогу у справі №758/83/22 на відповідача незалежно від результату вирішення спору. Ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 18.01.2024р. заяву представника про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі призначено до розгляду без повідомлення учасників справи. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про задоволення заяви частково з огляду на наступне. В силу ч.ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом. Згідно з ч. 8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009. Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Згідно ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. В даному випадку представник позивача надав до суду належні та допустимі докази, а саме: договір № 71 про надання правової допомоги від 05.11.2021р., додаткову угоду до договору від 01.02.2023р., акт надання послуг №232 від 29.12.2021р., акт надання послуг №23 від 02.06.2023р., що підтверджують заявлений розмір судових витрат і співмірність обсягу послуг, наданих адвокатом. У постанові №757/36628/16-ц від 24.01.2022 року, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду акцентував увагу на тому, що суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Також, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 10.08.2022 у справі №711/1783/20 вказав, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Відповідач, не скористався процесуальним правом надати заперечення стосовно співмірності витрат на правничу допомогу понесених позивачем. Суд наголошує увагу на тому, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування іншою стороною витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право вказати обґрунтовані заперечення проти таких вимог, що в даному випадку відповідач не вчинив, що як наслідок виключає ініціативу суду з приводу зменшення відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Разом з тим, суд не погоджується з доводами представника позивача про те, що на відповідача необхідно покласти витрати на правничу допомогу позивача в повному обсязі, оскільки не вбачає в діях останнього зловживання процесуальними правами та обов`язками саме в процесі розгляду цивільної справи та наголошує увагу на тому, що оскарження відповідачем рішень загальних зборів ОСББ є його правом, як споживача послуг. Враховуючи надані стороною позивача документи, які в повній мірі підтверджують факт надання позивачу послуг з правової допомоги під час розгляду цивільної справи №758/83/22, вищезазначені висновки Верховного Суду, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати на професійну правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.2 ст.141 ЦПК України) в сумі 8957,26 грн., про що відповідно до п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України ухвалити додаткове судове рішення.

Outcome: partial