Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-22 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач, [PERSON] ), у якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики від 24.04.2019 року в розмірі 11 855 680,26 грн., яка складається з: основної заборгованості у розмірі 9 990 000,00 грн., інфляційних втрат у розмірі 1 196 757,85 грн. та трьох процентів річних у розмірі 668 922,41 грн., а також покласти на відповідача судові витрати. В обґрунтування позову позивач зазначає, що 24.04.2019 року між [PERSON] (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) укладено договір позики, за умовами п. 1 якого позичальник позичив (взяв у борг) у позикодавця суму в розмірі 9 990 000,00 грн., що за домовленістю сторін еквівалентно 370 000 доларів США. Відповідно до п. 2.1 зазначеного договору позики позичальник свідчить та заявляє, що отримав суму позики повністю до підписання цього договору. Згідно з п. 3 вказаного договору позики позичальник зобов`язується повернути позикодавцю зазначений у п. 1 цього договору борг до дванадцятої години ранку 24.06.2019 року; місце виконання зобов`язання - м. Київ. Повернення позики відбувається наступним чином: не пізніше 24.05.2019 року повинна бути повернена частина позики в розмірі 216 000,00 грн., що за домовленістю сторін еквівалентно 8 000,00 доларів США; не пізніше 24.06.2019 року повинна бути повернена частина позики в розмірі 9 774 000,00 грн., що за домовленістю сторін еквівалентно 362 000,00 доларів США. Проте, відповідач у встановлений договором позики строк позику позивачу не повернув. 03.06.2021 року позивач направив відповідачу вимогу про погашення заборгованості за договором позики, яку відповідач отримав 04.06.2021 року, однак, не вчинив жодних дій щодо погашення заборгованості за договором позики. Позивач вважає, що крім заборгованості за договором позики, у зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання відповідач повинен сплатити також інфляційні втрати та три проценти річних відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Посилаючись на зазначені обставини, на підставі ст.ст. 610, 612, 625, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України позивач звернувся до суду з указаним позовом. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 18.11.2021 року відкрито провадження в порядку загального позовного провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики та призначено підготовче засідання у справі на 18.03.2022 року. 25.01.2022 року до суду надійшла заява представника позивача про зменшення позовних вимог, яка обґрунтована тим, що після звернення до суду з даним позовом 04.10.2021 року позивач звернув стягнення на предмет іпотеки на підставі договору іпотеки, укладеного 24.04.2019 року між позивачем та Акціонерним товариством «Фінансова компанія «Аверс № 1» (далі - АТ «ФК «Аверс № 1») на забезпечення виконання зобов`язань відповідача з повернення позивачу суми позики в розмірі 9 990 000,00 грн. за договором позики від 24.04.2019 року. Оскільки позивач звернув стягнення на предмет іпотеки, основне зобов`язання відповідача перед позивачем за вказаним договором позики в розмірі 9 990 000,00 грн. є погашеним та в силу приписів ст. 36 Закону України «Про іпотеку» будь-які вимоги позивача щодо виконання основного зобов`язання є недійсними. Разом з тим, на підставі ст. 625 ЦК України позивач має право вимагати від відповідача сплати інфляційних втрат у розмірі 1 196 757,85 грн. та трьох процентів річних у розмірі 668 922,41 коп. в якості міри відповідальності за невиконання боржником грошового зобов`язання, яка не забезпечена іпотекою та не зазначалась у письмовій вимозі про усунення порушення основного зобов`язання як його складова частина. Дану вимогу не можна розглядати в контексті вимоги про стягнення заборгованості за договором позики від 24.04.2019 року, оскільки стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних є окремою мірою цивільно-правової відповідальності, яка має розглядатись незалежно (автономно). З огляду на зазначене, представник позивача просить задовольнити позов з урахуванням зменшених позовних вимог, а саме: стягнути з відповідача на користь позивача інфляційні втрати у розмірі 1 196 757,85 грн. та три проценти річних у розмірі 668 922,41 грн. за невиконання грошового зобов`язання, а також покласти на відповідача судові витрати. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 18.03.2022 року підготовче засідання відкладено на 01.08.2022 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 01.08.2022 року підготовче засідання відкладено на 04.11.2022 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 04.11.2022 року підготовче засідання відкладено на 12.01.2023 року. У зв`язку з перебуванням головуючого судді на лікарняному підготовче засідання, призначене на 12.01.2023 року, знято з розгляду та відкладено на 14.03.2023 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 14.03.2023 року підготовче засідання відкладено на 09.05.2023 року. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 09.05.2023 року закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні на 28.08.2023 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 28.08.2023 року відкладено розгляд справи на 16.11.2023 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 16.11.2023 року оголошено перерву у справі. Позивач у судове засідання не з`явився; про день, час, місце розгляду справи повідомлений належним чином; представник позивача подав заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився; про день, час, місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, враховуючи наступне. Судом встановлено, що 24.04.2019 року між [PERSON] (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) укладено договір позики, за умовами п. 1 якого позичальник позичив (взяв у борг) у позикодавця суму в розмірі 9 990 000,00 грн., що за домовленістю сторін еквівалентно 370 000 доларів США. Відповідно до п. 2.1 зазначеного договору позики позичальник свідчить та заявляє, що отримав суму позики повністю до підписання цього договору. Згідно з п. 3 вказаного договору позики позичальник зобов`язується повернути позикодавцю зазначений у п. 1 цього договору борг до дванадцятої години ранку 24.06.2019 року; місце виконання зобов`язання - м. Київ. Повернення позики відбувається наступним чином: не пізніше 24.05.2019 року повинна бути повернена частина позики в розмірі 216 000,00 грн., що за домовленістю сторін еквівалентно 8 000,00 доларів США; не пізніше 24.06.2019 року повинна бути повернена частина позики в розмірі 9 774 000,00 грн., що за домовленістю сторін еквівалентно 362 000,00 доларів США. 03.06.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчук С.П. направлено відповідачу вимогу про виконання зобов`язань за договором позики від 24.04.2019 року, а саме, у строк не більше 31 дня з дати отримання цієї вимоги сплатити позивачу 9 990 000,00 грн., що за домовленістю сторін еквівалентно 370 000 доларів США. Цю вимогу відповідач отримав 04.06.2021 року. Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості, інфляційних втрат та 3 % річних за договором позики від 24.04.2019 року заборгованість відповідача становить 11 855 680,26 грн., яка складається з: основної заборгованості у розмірі 9 990 000,00 грн., інфляційних втрат у розмірі 1 196 757,85 грн. та трьох процентів річних у розмірі 668 922,41 грн. Статтею 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають на підставі договору або правочину. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 527 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно зі ст. 629 цього Кодексу договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Згідно з ч. 2 ст. 615 цього Кодексу одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (ст. 598 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст.ст. 610, 612 ЦК України). З огляду на зазначене, відповідач повинен був виконати свої зобов`язання за договором позики у строки, визначені п. 3 цього договору, за яким позичальник зобов`язується повернути позикодавцю зазначений у п. 1 цього договору борг до дванадцятої години ранку 24.06.2019 року; повернення позики відбувається наступним чином: не пізніше 24.05.2019 року повинна бути повернена частина позики в розмірі 216 000,00 грн., що за домовленістю сторін еквівалентно 8 000,00 доларів США; не пізніше 24.06.2019 року повинна бути повернена частина позики в розмірі 9 774 000,00 грн., що за домовленістю сторін еквівалентно 362 000,00 доларів США. У заяві про зменшення позовних вимог позивач зазначає, що після звернення до суду з даним позовом 04.10.2021 року він звернув стягнення на предмет іпотеки на підставі договору іпотеки, укладеного 24.04.2019 року між позивачем та АТ «ФК «Аверс № 1» на забезпечення виконання зобов`язань відповідача з повернення позивачу суми позики в розмірі 9 990 000,00 грн. за договором позики від 24.04.2019 року. Предметом іпотеки за вказаним договором іпотеки є нежилі приміщення з № 1 по № 44 (групи приміщень № 300) (в літ. А) загальною площею 350,6 кв. м за адресою: [ADDRESS] . У вимозі від 03.06.2021 року позивач вимагав від відповідача у строк не більше 31 дня з дати отримання цієї вимоги сплатити позивачу заборгованість за договором позики від 24.04.2019 року в розмірі 9 990 000,00 грн., що за домовленістю сторін еквівалентно 370 000 доларів США. У випадку невиконання або несвоєчасного виконання цієї вимоги позивач буде змушений розпочати процедуру примусового стягнення заборгованості шляхом прийняття у власність позикодавця предмета іпотеки або його продажу від його імені будь-якій особі - покупцеві на власний розсуд. Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 04.10.2021 року (індексний номер витягу: 277924124) власником нежилих приміщень з № 1 по № 44 (групи приміщень № 300) (в літ. А) загальною площею 350,6 кв. м за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] на підставі договору іпотеки від 24.04.2019 року. Оскільки позивач звернув стягнення на предмет іпотеки, основне зобов`язання відповідача перед позивачем за вказаним договором позики в розмірі 9 990 000,00 грн. є погашеним та в силу приписів ст. 36 Закону України «Про іпотеку» будь-які вимоги позивача щодо виконання основного зобов`язання є недійсними. У заяві про зменшення позовних вимог позивач просить стягнути з відповідача інфляційні втрати у розмірі 1 196 757,85 грн. та три проценти річних у розмірі 668 922,41 грн. за невиконання грошового зобов`язання на підставі ст. 625 ЦК України. У письмовій вимозі позивача до відповідача про усунення порушення основного зобов`язання зазначена сума як складова частина заборгованості відповідача за договором позики не зазначалась. З доданого позивачем до позовної заяви розрахунком заборгованості, інфляційних втрат та 3 % річних за договором позики від 24.04.2019 року вбачається, що позивачем нараховані інфляційні втрати у розмірі 1 196 757,85 грн. та три проценти річних у розмірі 668 922,41 грн. за період з травня 2019 року (строк першого платежу за договором позики) по вересень 2021 року (дата подання позивачем позову до суду у даній справі). Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, за змістом наведеної норми, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та три проценти річних від простроченої суми входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду України від 06.06.2012 року у справі № 6-49цс12, від 24.10.2011 року у справі № 6-38цс11. За змістом ст.ст. 524, 533-535, 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Таким чином, у зв`язку з простроченням відповідачем виконання грошового зобов`язання - повернення позики, вимоги позивача про застосування до спірних правовідносин ст. 625 ЦК України та стягнення з відповідача інфляційних втрат і трьох процентів річних за несвоєчасне виконання ним грошового зобов`язання є обґрунтованими. Положення ст.ст. 3, 509, 625 ЦК України передбачають нарахування інфляційних втрат і трьох процентів річних на суму основного боргу (постанова Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.10.2018 року у справі № 922/4099/17; постанова Верховного Суду від 21.05.2019 року у справі № 916/2889/13). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.11.2019 у справі № 127/15672/16-ц зробила висновок, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат у розмірі 1 196 757,85 грн. та трьох процентів річних у розмірі 668 922,41 грн. за період з травня 2019 року по вересень 2021 року на підставі ст. 625 ЦК України. Заперечень щодо правильності наданого позивачем розрахунку заборгованості, інфляційних втрат та 3 % річних за договором позики від 24.04.2019 року відповідач не надав, доводи позивача щодо розміру нарахованих інфляційних втрат та трьох процентів річних відповідачем не спростовані. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно з ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, приходить до висновку про обґрунтованість позову. Згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, позивачем понесені в якості судових витрат витрати зі сплати судового збору в розмірі 11 350,00 грн., що підтверджується квитанцією № 0.0.2274081265.1 від 20.09.2021 року. Оскільки суд задовольняє позовні вимоги в повному обсязі, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 11 350,00 грн. у відшкодування судових витрат. Враховуючи викладене,

Outcome: approved