Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-15 00:00:00

Описова частина Короткий зміст позовної заяви Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за розписками, в якому просить суд: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість 332 552,72 грн, яка складається з 200 000,00 грн - борг за розпискою від 10.04.2023 року, 1972,00 грн - 3% річних, 3013,22 грн - інфляційні втрати за розпискою від 10.04.2023 року; 120 000,00 грн - борг за розпискою без дати, строк сплати за якою настав 12.01.2023 року, 2071,00 грн - 3% річних, 5496,50 грн - інфляційних втрат за розпискою без дати, строк сплати за якою настав 12.01.2023 року; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати у розмірі 23862,33 грн, які складаються з 20000,00 грн - витрат на правову допомогу та 3325,53 грн - витрат зі сплати судового збору, 536,80 грн - витрат по сплаті судового збору за подання заяви про забезпечення позову. В обґрунтування заявлених вимог [PERSON] зазначив, що 10 квітня 2023 року [PERSON] отримала від [PERSON] в борг грошові кошти в сумі 200 000 грн та взяла на себе зобов`язання повернути зазначені кошти 12 квітня 2023 року. На підтвердження чого Відповідач надала Позивачу відповідну розписку, оригінал Розписки-1 наявний в Позивача. Крім того, раніше, Відповідач отримала від Позивача в борг грошові кошти в сумі 120 000 грн та взяла на себе зобов`язання повернути зазначені кошти в строк до 12 січня 2023 року, на підтвердження чого Відповідач надала Позивачу відповідну розписку, оригінал Розписки-2 наявний в Позивача. Таким чином, загальна сума заборгованості Відповідач перед Позивачем за обома розписками складає 320 000 грн. Відповідач позичені кошти в сумі 200 000 грн. в строк, визначений в Розписці-1 (12 квітня 2023 року) - не повернула. Також, Відповідач не повернула позичені кошти в сумі 120 000 грн. в строк, визначений в Розписці-2 (12 січня 2023 року). Позивач неодноразово намагався врегулювати спір із Відповідачем в добровільному порядку. Однак, Відповідач не повернула зазначені кошти і станом на теперішній час. В зв`язку з чим, в Позивача виникла необхідність звернутися до суду за судовим захистом його порушеного права. За Розпискою-1 прострочення зобов`язання становить 120 днів (з 12.04.2023 року по 09.08.2023 року). А отже згідно ч.2 ст. 625 ЦК України Відповідач має сплатити 4985,22 грн., а саме: 1972 грн. 3% річних та 3 013,22 грн. інфляційних витрат. Виходячи з наступного розрахунку: - розрахунок 3% річних: 3% від 200 000 грн. = 6000 грн, (120 днів) x (6000 грн.) / (365 днів) = 1972 грн. IIc (100,20 : 100) x (100,50 : 100) x (100,80 : 100) = 1.01506608; Інфляційне збільшення: 200 000,00 x 1.01506608 - 200 000,00 = 3 013,22 грн. За Розпискою-2 прострочення зобов`язання становить 210 днів (з 12.01.2023 року по 09.08.2023 року). А отже згідно ч.2 ст. 625 ЦК України Відповідач має сплатити 7567,50 грн., а саме: 2071 грн. 3% річних та 5 496,50 грн. інфляційних витрат. Виходячи з наступного розрахунку: - розрахунок 3% річних: 3% від 120 000 грн. = 3600 грн, (210 днів) x (3600 грн.) / (365 днів) = 2071 грн. Інфляційне збільшення: 120 000,00 x 1.04580415 - 120 000,00 = 5 496,50 грн. Таким чином, загальна сума заборгованості Відповідача перед відповідачем складає 332 552,72 грн., яка складається з 200 000 грн. за Розпискою-1 та 4985,22 грн. по ст. 625 ЦК України по Розписці-1, 120 000 грн. за Розпискою-2 та 7567,50 грн. по ст. 625 ЦК України по Розписці-2. А отже, ціна позову складає 332 552,72 грн. Аргументи учасників справи та рух справи Позивач [PERSON] та представник позивача - адвокат Співак В.А. в судовому засіданні присутніми не були, подали до суду заяви, кожен окремо, про розгляд справи за їх відсутності, просили постановити рішення у справі, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В судовому засіданні відповідач присутня не була, про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином, в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. У відповідності до вимог ст. 280-281 ЦПК України, з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідач повідомлявся про перебування в провадженні суду даної справи, однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи. Фактичні обставини справи, встановлені судом 10 квітня 2023 року позивач [PERSON] уклав договір позики у формі розписки з відповідачем по справі [PERSON] про фактичне одержання грошових коштів позичальником в сумі 120 000,00 гривень із зобов`язанням повернути грошові кошти до 12 січня 2023 року (а.с.8). Згідно розписки про отримання грошових коштів, яка складена власноручно Відповідачем, нею же вказано, що повернути грошові кошти у розмірі 120 000,00 гривень громадянину [PERSON] - Позивачу, вона зобов`язується до 12 січня 2023 року. Крім того, позивач [PERSON] уклав договір позики у формі розписки з відповідачем по справі [PERSON] про фактичне одержання грошових коштів позичальником в сумі 200 000,00 гривень із зобов`язанням повернути грошові кошти до 12 квітня 2023 року (а.с.7). Згідно розписки про отримання грошових коштів від 10.04.2023 року, яка складена власноручно Відповідачем, нею же вказано, що повернути грошові кошти у розмірі 200 000,00 гривень громадянину [PERSON] - Позивачу, вона зобов`язується до 12 квітня 2023 року. Граничний строк повернення грошових коштів в сумі 120 000,00 гривень по розписці без дати - 12.01.2023 року, граничний строк повернення грошових коштів в сумі 200 000,00 гривень по розписці від 10.04.2023 року - 12.04.2023 року та по день звернення до суду свої зобов`язання повернути грошові кошти в сумі 320 000,00 гривень Відповідач не виконала. Суду представлено оригінали розписок, а саме: відповідач по справі згідно розписки без дати про отримання у позику грошових коштів від [PERSON] одержала 120 000,00 гривень зі строком повернення боргу 12.01.2023 року, також 10.04.2023 року відповідач по справі згідно розписки від 10.04.2023 року про отримання у позику грошових коштів від [PERSON] одержала 200 000,00 гривень зі строком повернення боргу 12.04.2023 року. Тобто, кінцевий термін повернення боргового зобов`язання 12.04.2023 року (а.с.7-8). Відповідач після отримання грошових коштів в загальній сумі 320 000,00 гривень ухиляється від їх повернення позивачу, в наслідок чого позивач звернувся до суду із цим позовом. Судовим розглядом встановлено, що станом на день звернення із даним позовом до суду - 11.08.2023 року, відповідачем не повернуто позивачу кошти, відповідачем не представлено заперечень проти позову, а так само й доказів повернення кощтів. Мотивувальна частина Позиція суду та застосовані норми права Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, примусове виконання обов`язку в натурі (пункт 5 частини другої статті 16 ЦК України). Спір між сторонами стосується стягнення заборгованості за договором позики та відшкодування моральної шкоди. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником у борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Подібний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 10 грудня 2018 року у справі № 319/1669/16, від 08 липня 2019 року у справі № 524/4946/16, від 12 вересня 2019 року у справі № 604/1038/16 та від 23 квітня 2020 року у справі № 501/1773/16-ц. Згідно зі статтею 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Наявність оригінала розписки у позивача (позикодавця), згідно зі статтею 545 ЦК України, свідчить, що зобов`язання з повернення позики позичальником не виконано. Отже, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Такі правові висновки про застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладені у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17. Підстав відступити від таких правових висновків Верховний Суд не встановив. Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76, 77 ЦПК України). Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно із вказаними нормами цивільного закону обов?язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), відповідно до статті 610 ЦК України. Суд, дослідивши оригінали боргових документів з точки зору належності, допустимості, достовірності, приходить до висновку, що розписки [PERSON] без дати, строк сплати за якою настав 12.01.2023 року та від 10.04.2023 року містить підтвердження факту отримання грошової суми від [PERSON] та зобов`язання її повернути у встановлені строки - не пізніше 12.01.2023 року та відповідно не пізніше 12.04.2023 року, проте на неодноразові вимоги позивача, відповідач зобов`язання за договором позики не виконала. Дійсність розписок в судовому порядку не спростовано. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (частина третя статті 1049 ЦК України). Враховуючи викладене, Суд вважає, що між позивачем і відповідачем виникли правовідносин за договорами позики, тому позовні вимоги щодо стягнення основного боргу у розмірі 200 000,00 гривень за розпискою від 10.04.2023 року та 120 000,00 грвень за розпискою без дати, строк сплати за якою настав 12.01.2023 року, що разом складає 320 000,00 гривень є обгрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. За положеннями ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За положеннями ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частина 2 ст. 625 ЦК України зазначає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Уразі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Суд погоджується з розрахунком, наданим позивачем та вважає за доцільне стягнути з відповідача 3% річних за користування позикою у розмірі 200 000,00 грн -6000 грн (120 днів) x (6000 грн.) / (365 днів) = 1972 грн та інфляційні втрати у розмірі 3013,22 грн (період з 12.04.2023 року по 09.08.2023 року: березень 2023 року - 100,20, квітень 2023 року - 100,50, травень 2023 року - 100,80). Розрахунок здійснюється за формулою: ІІС = ( ІІ1 : 100 ) x ( ІІ2 : 100 ) x ( ІІ3 : 100 ) x ... ( ІІZ : 100 ) ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення, ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення. IIc (100,20 : 100) x (100,50 : 100) x (100,80 : 100) = 1.01506608 200 000,00 x 1.01506608 - 200 000,00 = 3 013,22 грн. Також, суд погоджується з розрахунком, наданим позивачем та вважає за доцільне стягнути з відповідача 3% річних за користування позикою у розмірі 120 000,00 грн -3600 грн (210 днів) x (3600 грн.) / (365 днів) = 2071 грн) грн та інфляційні втрати у розмірі 5496,50 грн (період з 12.01.2023 року по 09.08.2023 року: грудень 2022 року - 100,80, січень 2023 року - 100,70, лютий 2023 року - 101,50, березень 2023 року - 100,20, квітень 2023 - 100,50, травень 2023 року - 100,80). Розрахунок здійснюється за формулою: ІІС = ( ІІ1 : 100 ) x ( ІІ2 : 100 ) x ( ІІ3 : 100 ) x ... ( ІІZ : 100 ) ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення, ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення. IIc (100,80 : 100) x (100,70 : 100) x (101,50 : 100) x (100,20 : 100) x (100,50 : 100) x (100,80 : 100) = 1.04580415 120 000,00 x 1.04580415 - 120 000,00 = 5 496,50 грн. Доказів на спростування позиції позивача, стороною відповідача надано не було, відзив на позов до суду не надано. З урахуванням наведеного, та приймаючи до уваги, що матеріали справи не містять доказів виконання відповідачем своїх договірних зобов`язань, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості, 3% річних та інфляційних витрат є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Що стосується розподілу судових витрат. Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частини першої, пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення». При вирішенні питання щодо певних видів правничої допомоги адвоката враховується як пов`язаність їх з розглядом справи, обґрунтованість та розумність визначення у контексті обсягу заперечень, наданих протилежною стороною (постанови ВП ВС від 19.02.2020 у справі 755/9215/15-ц). Як вбачається із матеріалів справи спільно із позовною заявою до матеріалів справи долучено Договір про надання правової допомоги № 07/08/2023 від 07 серпня 2023 року, укладений між адвокатом Адвокатським об`єднанням «Ліга Сова» та [PERSON] та Додаток до договору про надання правничої допомоги № 07/08/2023 року від 07.08.2023 року від 11 серпня 2023 року (а.с. 14-18). Згідно Додатку до договору про надання правничої допомоги № 07/08/2023 року від 07.08.2023 року від 11 серпня 2023 року, розмір витрат та гонорару адвоката складає 20 000,00 грн. Відповідно до Додаткової угоди до Договору про надання правничої допомоги № 07/08/2023 від 07.08.2023 року від 01 січня 2024 року, строк дії Договору укладений на строк до 31.12.2024 року. Згідно Акту приймання-передачі наданих послуг від 16 січня 2024 року та п. 4.1 Догорвору та Додатку від 07.08.2023 року до Договору № 07/08/2023 від 07.08.2023 року, загальна вартість наданих послуг складає 20 000,00 гривень (Квитанція № ПН 3681379 від 16.01.2024 року). Від відповідача клопотання про зменшення розміру витрат на правову допомогу не надходило. Враховуючи викладене, у зв`язку із задоволенням позову, враховуючи відсутність клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу підлягають стягненню із відповідача на користь позивача [PERSON] , а саме у розмірі 20 000,00 (двадцять тисяч) гривень. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Згідно з п.1 ч.1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою або фізичною особою-підприємцем ставка судового збору складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати. Оскільки суд стягує з відповідача грошові кошти за договорами позики, 3 % річних та інфляційних втрат у розмірі 332 552,72 гривень, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 3325,50 грн судового збору - пропорційно до розміру задоволених вимог. Суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 536,80 грн судового збору за подання заяви про забезпечення позову, оскільки ухвалою суду від 14 серпня 2023 року заяву [PERSON] про забезпечення позову повернуто (а.с.29). На підставі викладеного,

Outcome: partial