Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-09 00:00:00

У січні 2023 року АТ «Райффайзен Банк» звернулося з позовом до відповідачів про захист порушеного права шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову вказувало, що 5 грудня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого за всіма юридичними права та обов`язками є АТ «Райффайзен Банк», що підтверджується витягом зі Статуту та [PERSON] укладено кредитний договір № 014/0034/82/44089, за умовами якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит в сумі 22\~440 доларів США строком до 5 грудня 2017 року, а позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, сплатити відсотки за користування кредитом в розмірі 14 % річних, виконати всі інші зобов`язання в порядку та в строки, визначені кредитним договором. Відповідно до п. 7.1 договору позичальник зобов`язався здійснювати погашення кредиту та процентів щомісячно ануїтет ними (однаковими) платежами в розмірі згідно Графіку погашення кредиту та інших платежів. Ануїтетний платіж включає в себе щомісячне погашення частини основної суми кредиту та процентів за його користування, який розраховується за формою передбаченою кредитним договором. Крім того, відповідно до п. 7.2 договору позичальник зобов`язався здійснювати погашення кредиту та процентів у валюті кредиту щомісячно починаючи з місяця, наступного за місяцем надання кредиту в дату, визначену п. 1.3.3. договору. Якщо дата сплати, зазначена в п.1.3.3. договору не є банківським днем, платіж здійснюється не пізніше останнього банківського дня, що передує дані визначеній в п. 1.3.3. договору. З метою сплати ануїтет них платежів позичальник зобов`язаний вносити грошові кошти на свій поточний рахунок, зазначений в п. 1.1.9 договору ( п. 7.3 договору). Отже з укладенням кредитного договору у позичальника виник обов`язок повернути баку кредит та відсотки за кредитним договором у строки та в розмірах чітко встановлених Графіком погашення кредитної заборгованості. Крім того, відповідно до умов п. 9.1 та п. 16.2 договору сторони погодили, що у випадку невиконання або неналежного виконання кредитних зобов`язань, кредитор має право вимагати дострокового стягнення, а позичальник зобов`язався достроково на вимогу кредитора здійснити повернення заборгованості за кредитом, нарахованих відсотків за користування кредитом та штрафні санкції відповідно до умов кредитного договору та або договорів застави, інших договорів, що забезпечують погашення кредиту. Відповідно до п. 15.4 договору позичальник засвідчив, що умови для цього договору дня нього зрозумілі, відповідають його інтересам є розумн6ими та справедливими, а згідно п. 15.7 договору позичальник підтвердив, що перед укладенням цього договору він повідомлений в письмовій формі про всі умови споживчого кредитування та орієнтовану сукупну вартість кредиту та немає зауважень, претензій щодо наданої інформації. При цьому позивач зазначав, що перед укладенням та підписанням кредитного договору відповідач звернувся до банку із заявою-анкетою на отримання кредиту, де в графі 1 «Відомості про кредит» власноручно зазначив, що має намір отримати споживчий кредит та власноручно обрав валюту долари США, суму кредитування, строк та зазначив мету цільове використання. До того ж своїм підписом позичальник засвідчив, що ознайомлений у письмовій формі з кредитними умовами, умовами надання та повернення кредиту. Також позивач зазначав, що надання кредитних коштів проводилося згідно п. 6.1 договору шляхом перерахування кредитних коштів з поточного рахунку на поточний рахунок позичальника з подальшою можливістю видачі готівки позичальнику через касу банку. Крім того, між Банком та відповідачем 20 жовтня 2009 року укладено додаткову угоду № 014/0034/82/4409Д до кредитного договору, відповідно до якої, з метою зменшення фінансового навантаження на позичальника в умовах кризових явищ в економіці України, сторони дійшли згоди врегулювати заборгованість позичальника строк сплати якої настав, у зв`язку із чим розрахунок сукупної вартості та графік погашення викладено в новій редакції. 17 грудня 2010 року Банком та відповідачем укладено додаткову угоду № 014/0034/82/4409Д до кредитного договору, відповідно до умов якої, з метою зменшення фінансового навантаження на позичальника в умовах кризових явищ в економіці України, сторони дійшли згоди врегулювати заборгованість позичальника строк сплати якої настав та збільшено строк кредитування на 120 місяців до 6 жовтня 2027 року, у зв`язку із чим розрахунок сукупної вартості та графік погашення викладено в новій редакції. 14 червня 2012 року між сторонами укладено додаткову угоду №3, відповідно до якої, з метою зменшення фінансового навантаження на позичальника в умовах кризових явищ в економіці України, сторони дійшли згоди врегулювати заборгованість позичальника строк сплати якої настав, у зв`язку із чим розрахунок сукупної вартості та графік погашення викладено в новій редакції. Також відповідно до п. 5 додаткової угоди № 3 сторони дійшли згоди що до всіх правовідносин, пов`язаних з укладенням та виконанням кредитного договору застосовується загальний строк позовної давності тривалістю 70 років. Крім того, з метою забезпечення зобов`язання позичальника за вищевказаним кредитним договором, 5 грудня 2007 року між Банком та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] укладено договір іпотеки № 011/0034/23444, предметом якого є нерухоме майно, квартира [ADDRESS] , що складається з трьох житлових кімнат, загальною площею 47,10 кв.м., в тому числі житловою площею 32,30 кв.м., яка належить іпотекодавцям на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 6 березня 1996 року . При цьому, згідно п. 3.1.4 договору іпотеки, сторони дійшли згоди, що іпотекодержатель має право у випадку невиконання іпотекодавцем зобов`язань за цим та/або кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки, реалізувати його відповідно до п. 5 цього договору та за рахунок вирученої від реалізації предмета іпотеки суми переважно перед іншими кредиторами задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків завданих порушенням зобов`язання, необхідних на утримання заставленого майна, а також витрат пов`язаних з реалізацією предмета іпотеки, у тому числі з урахуванням податків. Разом з тим, не зважаючи на те, що банк свої зобов`язання виконав, надавши відповідачу кредитні кошти в сумі, строки та на умовах, передбачених кредитним договором, позичальник свої зобов`язання не виконує, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 3 жовтня 2022 року становить 55\~903, 93 долари США, що еквівалентно 2\~044\~328, 45 грн. и та складається із: заборгованості за кредитом в розмірі 24786,30 доларів США, в тому числі прострочена заборгованість в розмірі 9\~476, 11 доларів США, заборгованості за відсотками в розмірі 31\~117,63 долари США, в тому числі прострочена в розмірі 30\~860,94 долари США та пені. При цьому, відповідно до рішення кредитора, сума пені не зазначається в рамках даного спору, однак продовжує нараховуватися. Крім того, за рішенням банку прийнято стягувати суму боргу частково, а саме в розмірі 24\~786,30 доларів США, що еквівалентно 906\~400,29 грн. та складається з заборгованості за тілом кредиту. При цьому, банком вживалися заходи досудового врегулювання спору шляхом направлення вимоги про дострокове виконання грошових зобов`язань за кредитним договором відповідачам, надавши можливість добровільно врегулювати заборгованість. Дані вимоги були направленні 6 жовтня 2022 року, однак у вказані банком строки не були виконані. Посилаючись на вказане, а також положення чинного законодавства та умови договорів банк просив у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 014/0034/82/44089 від 5 грудня 2007 року в сумі 24\~786,30 доларів США звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру [ADDRESS] , що складається з трьох житлових кімнат, загальною площею 47,10 кв.м., в тому числі житловою площею 32,30 кв.м., яка належить відповідачам на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 6 березня 1996 року шляхом продажу квартири на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за ціною, не нижчою за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночною діяльності або незалежним експертом н стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, а також стягнути 13\~569 грн. судового збору. Ухвалою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 27 січня 2023 року відкрито провадження в справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 6 квітня 2023 року підготовче судове закрито та справу призначено до судового розгляду. Ухвалою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 15 червня 2023 року до початку розгляду справи по суді залучено до участі в справі в якості правонаступника позивача - ТОВ «Цикл Фінанс». У судове засідання представник позивача не з`явився, в матеріалах справа міститься заява, в якій просить суд справу розглядати у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив позов задовольнити. Відповідачі у судове засідання, будучи неодноразово належним чином повідомлені судом про час та місце розгляду справи, не з`явилися та причини своєї неявки суду не повідомили. Згідно ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Ураховуючи те, що відповідачі до суду не з`явився, а також не надали суду будь-яких клопотань чи заперечень щодо заявленого позову, суд вважає, що справу можливо розглянути за їх відсутності, оскільки у справі наявні достатні матеріали про права та взаємовідносини сторін. На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України судове засідання проводилось без технічної фіксації. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Так, відповідно до ч.1\~ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно положень ст. ст.\~12,\~81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4\~ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2\~ст. 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). За положеннями ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Згідно вимог ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З матеріалів справи убачається, що 5 грудня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого за всіма юридичними права та обов`язками є АТ «Райффайзен Банк», що підтверджується витягом зі Статуту та [PERSON] укладено кредитний договір № 014/0034/82/44089, за умовами якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит в сумі 22\~440 доларів США строком до 5 грудня 2017 року, а позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, сплатити відсотки за користування кредитом в розмірі 14 % річних, виконати всі інші зобов`язання в порядку та в строки, визначені кредитним договором ( а.с. 14-21). При цьому, у п. 7.1 договору визначено, що позичальник зобов`язався здійснювати погашення кредиту та процентів щомісячно ануїтетними (однаковими) платежами в розмірі згідно Графіку погашення кредиту та інших платежів. Ануїтетний платіж включає в себе щомісячне погашення частини основної суми кредиту та процентів за його користування, який розраховується за формою передбаченою кредитним договором. Відповідно до п. 7.2 договору позичальник зобов`язався здійснювати погашення кредиту та процентів у валюті кредиту щомісячно починаючи з місяця, наступного за місяцем надання кредиту в дату, визначену п. 1.3.3. договору. Якщо дата сплати, зазначена в п. 1.3.3. договору не є банківським днем, платіж здійснюється не пізніше останнього банківського дня, що передує дані визначеній в п. 1.3.3. договору. З метою сплати ануїтет них платежів позичальник зобов`язаний вносити грошові кошти на свій поточний рахунок, зазначений в п. 1.1.9 договору ( п. 7.3 договору). Отже з укладенням кредитного договору у позичальника виник обов`язок повернути банку кредит та відсотки за кредитним договором у строки та в розмірах чітко встановлених Графіком погашення кредитної заборгованості. Крім того, відповідно до умов п. 9.1 та п. 16.2 договору сторони погодили, що у випадку невиконання або неналежного виконання кредитних зобов`язань, кредитор має право вимагати дострокового стягнення, а позичальник зобов`язався достроково на вимогу кредитора здійснити повернення заборгованості за кредитом, нарахованих відсотків за користування кредитом та штрафні санації відповідно до умов кредитного договору та або договорів застави, інших договорів, що забезпечують погашення кредиту. Також згідно до п. 15.4 договору позичальник засвідчив, що умови для цього договору дня нього зрозумілі, відповідають його інтересам є розумними та справедливими, а згідно п. 15.7 договору позичальник підтвердив, що перед укладенням цього договору він повідомлений в письмовій формі про всі умови споживчого кредитування та орієнтовану сукупну вартість кредиту та немає зауважень, претензій щодо наданої інформації. Також з матеріалів справи убачається, що 20 жовтня 2009 року між Банком та відповідачем укладено додаткову угоду № 014/0034/82/4409Д до кредитного договору, відповідно до якої, з метою зменшення фінансового навантаження на позичальника в умовах кризових явищ в економіці України, сторони дійшли згоди врегулювати заборгованість позичальника строк сплати якої настав, у зв`язку із чим розрахунок сукупної вартості та графік погашення викладено в новій редакції (а.с. 25-28). 17 грудня 2010 року між Банком та відповідачем укладено ще одну додаткову угоду № 014/0034/82/4409Д до кредитного договору, відповідно до умов якої, з метою зменшення фінансового навантаження на позичальника в умовах кризових явищ в економіці України, сторони дійшли згоди врегулювати заборгованість позичальника строк сплати якої настав та збільшено строк кредитування на 120 місяців до 6 жовтня 2027 року, у зв`язку із чим розрахунок сукупної вартості та графік погашення викладено в новій редакції (а.с. 29-33). 14 червня 2012 року між сторонами укладено додаткову угоду № 3, відповідно до якої, з метою зменшення фінансового навантаження на позичальника в умовах кризових явищ в економіці України, сторони дійшли згоди врегулювати заборгованість позичальника строк сплати якої настав, у зв`язку із чим розрахунок сукупної вартості та графік погашення викладено в новій редакції. Також відповідно до п. 5 додаткової угоди № 3 сторони дійшли згоди що до всіх правовідносин, пов`язаних з укладенням та виконанням кредитного договору застосовується загальний строк позовної давності тривалістю 70 років (а.с. 34-37). Крім того, з матеріалів справи убачається, що перед укладенням та підписанням кредитного договору [PERSON] звернувся до банку із заявою-анкетою на отримання кредиту, де в графі 1 «Відомості про кредит» власноручно зазначив, що має намір отримати споживчий кредит та власноручно обрав валюту долари США, суму кредитування, строк та зазначив мету цільове використання. До того ж своїм підписом позичальник засвідчив, що ознайомлений у письмовій формі з кредитними умовами, умовами надання та повернення кредиту ( а.с.11-13). При цьому, згідно п. 6.1 договору банком надані позичальнику обумовлені в договорі грошові кошти шляхом перерахування кредитних коштів з поточного рахунку на поточний рахунок позичальника з подальшою можливістю видачі готівки позичальнику через касу банку й відповідно відповідачами вищевказане не спростовано. Разом з тим, не зважаючи на те, що банк свої зобов`язання виконав, надавши відповідачу кредитні кошти в сумі, строки та на умовах, передбачених кредитним договором, позичальник свої зобов`язання не виконує, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 3 жовтня 2022 року становить 55\~903, 93 долари США, що еквівалентно 2\~044\~328, 45 грн. та складається із: заборгованості за кредитом в розмірі 24786,30 доларів США, в тому числі прострочена заборгованість в розмірі 9\~476, 11 доларів США, заборгованості за відсотками в розмірі 31\~117,63 долари США, в тому числі прострочена в розмірі 30\~860,94 долари США та пені (а.с. 7-10). Разом з тим, зі змісту поданого позову убачається, що відповідно до рішення кредитора, сума пені не зазначається в рамках даного спору, однак продовжує нараховуватися. Крім того, за рішенням банку прийнято стягувати суму боргу частково, а саме в розмірі 24\~786,30 доларів США, що еквівалентно 906\~400,29 грн. та складається з заборгованості за тілом кредиту. Так, згідно вимог ч. 1, п.1 ч. 2\~ст.11 ЦК України\~цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, тощо. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. \~ \~ \~ \~Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмір та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому, ч. 2\~ст.\~1050\~Цивільного кодексу\~України визначено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього Кодексу. Згідно з нормою ст.\~526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. \~\~\~\~ \~ \~ \~ \~У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). \~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання)\~(ст. 610 ЦК України)). \~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. \~Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За таких обставин, суд виходячи з того, що боржник [PERSON] не виконує взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, приходить до висновку, що доводи позивача про існування заборгованості та невиконання позичальником взятих на себе зобов`язань є обґрунтованими й відповідно належними та допустимими доказами не спростовані. Так, звертаючись до суду із зазначеним позовом, Банк враховуючи положення чинного законодавства та умови кредитного договору та інших договорів, укладеним між банком та відповідачами вказуючи на невиконання взятих на себе позичальником зобов`язань просив у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 014/0034/82/44089 від 5 грудня 2007 року в сумі 24\~786,30 доларів США звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру [ADDRESS] , що складається з трьох житлових кімнат, загальною площею 47,10 кв.м., в тому числі житловою площею 32,30 кв.м., яка належить відповідачам на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 6 березня 1996 року. При цьому, з матеріалів справи убачається, що 28 квітня 2023 року між ТОВ «Цикл Фінанс» та АТ «Оксі Банк» укладено договір відступлення права вимоги за кредитним договором № 014/0034/82/44089 від 5 грудня 2007 року, укладеним між АТ «Райффайзен банк Аваль» та [PERSON] , а 10 травня 2023 року між ТОВ «Цикл Фінанс» та АТ «Оксі Банк» укладено договір відступлення права вимоги за договором іпотеки, укладеним 5 грудня 2007 року між Банком та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с.146-179). Відповідно до п. 1 ч. 1\~ст. 512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги. Згідно з вимогами ч. 1\~ст. 514 ЦК України\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, саме ТОВ «Цикл Фінанс» на час розгляду справи набуло право вимоги за вищевказаним кредитним зобов`язанням, забезпеченим іпотекою. Як убачається з матеріалів справи, забезпечення зобов`язання позичальника вищевказаного кредитного договору було забезпечено договором іпотеки, посвідченим нотаріально. Так, відповідно до договору іпотеки, укладеного 5 грудня 2007 року між Банком та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] № 011/0034/23444, який укладено з метою забезпечення зобов`язання позичальника за вищевказаним кредитним договором, предметом договору є нерухоме майно, квартира [ADDRESS] , що складається з трьох житлових кімнат, загальною площею 47,10 кв.м., в тому числі житловою площею 32,30 кв.м., яка належить іпотекодавцям на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 6 березня 1996 року (а.с. 38-53). При цьому, у п.3.1.4 договору іпотеки визначено, що сторони дійшли згоди, що іпотекодержатель має право у випадку невиконання іпотекодавцем зобов`язань за цим та/або кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки, реалізувати його відповідно до п. 5 цього договору та за рахунок вирученої від реалізації предмета іпотеки суми переважно перед іншими кредиторами задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків завданих порушенням зобов`язання, необхідних на утримання заставленого майна, а також витрат пов`язаних з реалізацією предмета іпотеки, у тому числі з урахуванням податків. Відповідно до п. 5.5.1 договору іпотеки, сторони погодили, що у відповідності до ст.. 36 Закону України «Про іпотеку» цей договір є договором про задоволення вимог іпотеко держателя, на підставі якого іпотекодержатель на власний розсуд може: згідно ст. 37 Закону України «Про іпотеку» набути право власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов`язань іпотекодавця за кредитним договором. В цьому випадку цей договір (застереження п. 5.5.1 ) є підставою для реєстрації права власності іпотеко держателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Згідно ст. 38 Закону України «Про іпотеку» продати предмет іпотеки будь-якій особі покупцеві, при цьому ціна продажу предмета іпотеки може бути встановлена за вибором іпотеко держателя або в розмірі заставної вартості предмета іпотеки, визначеної в п. 1.3 цього договору або на підставі оцінки майна, що підготовлена незалежним суб`єктом оціночної діяльності. Договір купівлі-продажу, укладений у відповідності до цього пункту є правовою підставою для реєстрації права власності покупця на нерухоме майно, що було предметом іпотеки. Крім того, умовами договору іпотеки визначено, що іпотеко держатель має право організувати продаж предмета іпотеки шляхом укладення договору купівлі-продажу між іпотекодавцем і покупцем, який укладається за письмовою згодою з іпотеко держателем в порядку, визначеному ст.6 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати». При цьому кошти за придбану нерухомість покупець сплачує на банківський рахунок іпотеко держателя ( п. 5.5.2 договору). Відповідно до п. 5.5.3 договору, реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, може проводитися, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження. Початкова ціна продажу предмета іпотеки прилюдних торгів встановлюється за рішенням суду або за згодою між іпотекодавцем та іпотеко держателем якщо така згода не досягнута - спеціалізованою організацією, що проводить прилюдні торги н підставі оцінки предмета іпотеки. При цьому, початкова ціна не може бути нижчою за 90 відсотків вартості предмета іпотеки, визначеної шляхом його оцінки. Право вибору способу задоволення вимог іпотекодержателя, встановлених пунктом 5 договору, належить іпотеко держателю.. Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Статтею 3 Закону визначено, що іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Взаємні права і обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону. Іпотечний договір, предметом іпотеки за яким є майнові права на об`єкт незавершеного будівництва, посвідчується нотаріусом на підставі документів, що підтверджують майнові права на цей об`єкт. Іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов`язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Також Закон України\~«Про іпотеку» визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина третя статті 33 Закону): судовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду); позасудовий: захист прав нотаріусом (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса) або самозахист (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя). Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, є (частина третя\~статті 36 Закону України «Про іпотеку»): 1) передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону; 2) право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону. Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду є: 1) реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (стаття 39 Закону України «Про іпотеку»); 2) продаж предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону України «Про іпотеку»). Звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону України «Про іпотеку», можливе лише за умови, що сторони договору іпотеки не передбачили цей спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, яке прирівнюється до такого договору за юридичними наслідками. Якщо ж сторони договору іпотеки передбачили такий спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, позовна вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону, є неналежним способом захисту. Частина друга статті 36 Закону України «Про іпотеку», яка встановлює, що визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки, означає, що у разі, якщо у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя сторони передбачили обидва, вказані у частині третій статті 36 Закону, способи задоволення вимог іпотекодержателя (статті 37, 38 Закону), то їх наявність не перешкоджає іпотекодержателю застосувати: 1) судовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом задоволення вимог іпотекодержателя у спосіб реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах; 2) позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса. За змістом припису частини другої статті 35 Закону України\~«Про іпотеку» визначена у частині першій цієї статті процедура подання іпотекодержателем вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору (яка передує прийняттю іпотекодержателем рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовий спосіб на підставі договору) не є перешкодою для реалізації іпотекодержателем права звернутись у будь-який час за захистом його порушених прав до суду з вимогами: 1) про звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб його реалізації шляхом проведення прилюдних торгів (статті 41-47 Закону) - незалежно від того, які способи задоволення вимог іпотекодержателя сторони передбачили у відповідному договорі (в іпотечному застереженні); 2) про звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб продажу предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону) - якщо у відповідному договорі (в іпотечному застереженні) сторони цей спосіб задоволення вимог іпотекодержателя, встановлений статтею 38 Закону, не передбачили. Саме такий правовий висновок роз`яснено у постанові Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц. Отже, чинним законодавством передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання. При цьому, як убачається з матеріалів справи, зокрема згідно інформації Чернівецького міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції за вих. № 202/27.12-21 від 19 січня 2021 року [PERSON] яка є одним із іпотекодавців за договором іпотеки, померла [INFO] , про що Чернівецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно -Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції вчинено відповідний актовий запис № 1710 (а.с. 86). На виконання ухвали Першотравневого районного суду м. Чернівці від 17 жовтня 2023 року Першою Державною Чернівецькою нотаріальною конторою листом від 20 жовтня 2023 року надано суду інформацію про те, що у провадженні Першої Державної Чернівецької нотаріальної контори з 29 серпня 2018 року перебуває спадкова справ №461/2018 щодо майна померлої [INFO] [PERSON] , яка була заведена за заявою [PERSON] , [INFO] сина померлої, місце проживання та реєстрація якого: [ADDRESS] про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на частку квартири за [ADDRESS] . Крім того, також повідомлено, що за змістом заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину крім нього, спадкоємцями згідно ст. 1261 ЦК України є син - [PERSON] , 1972 року народження та дочка [PERSON] , 1969 року народження, місце проживання та місце реєстрації яких [ADDRESS] , які в свою чергу із заявами про прийняття спадщини чи про відмову від прийняття спадщини до нотаріальної контори не зверталися. Крім того, 13 вересня 2017 року до матеріалів спадкової справи № 461/2018 до майна померлої [INFO] [PERSON] було приєднано претензію кредитора АТ КБ «Приват Банк». Вимоги кредиторів до спадкоємців [PERSON] доведені не були у зв`язку із тим, що з моменту подачі заяви [PERSON] , тобто з 28 серпня 2018 року і до тепер спадкоємці з питань отримання свідоцтва про право на спадщину не зверталися. Як убачається з матеріалів справи, відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (інші іпотекодавці та позичальник) є родичами [PERSON] (діти), які зареєстровані за однією із спадкодавцем адресою: [ADDRESS] , й відповідно доказів того, що на момент смерті [PERSON] були зареєстровані за іншою адресою в матеріалах справи відсутні. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкоємцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу (6 місяців від дня відкриття спадщини), він не заявив про відмову від неї, а згідно ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Отже, судом встановлено, що відповідачі є спадкоємцем першої черги після смерті іпотекодавця [PERSON] та прийняли спадщину після смерті останньої, оскільки на момент смерті були зареєстровані з нею за однією адресою, жодних інших доказів на спростування цієї обставини суду не надано. Статтею 23 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі переходу права власності (права господарського відання, спеціального майнового права) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна навіть у випадку, якщо до відома набувача не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності (право господарського відання, спеціальне майнове право) на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права та несе всі його обов`язки за іпотечним договором в обсязі та на умовах, що існували до набуття такою особою права власності на предмет іпотеки. Якщо право власності (спеціальне майнове право) на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, такий спадкоємець не несе відповідальності перед іпотекодержателем за виконання основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки. В той же час, ст. 17 Закону України «Про іпотеку» не передбачає такої підстави для припинення іпотеки як смерть іпотекодавця, а отже до спадкоємця іпотекодавця, яким є відповідачі, у порядку спадкування перейшли до права та обов`язки спадковдавця за договором іпотеки. Згідно ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Отже, за змістом ч. 1 ст. 12, ч. 1 ст. 33 та ст. 35 Закону України «Про іпотеку» реалізації права іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки передує реалізація ним права вимагати дострокового виконання основного зобов`язання. І лише тоді, якщо останнє невиконане чи неналежно виконане, іпотекодержатель, якщо інше не передбачено законом, може звертати стягнення на предмет іпотеки. Поряд з цим, суд зазначає, що недотримання правил про повідомлення боржника та іпотекодавця про заборгованість (ст. 35 Закону України «Про іпотеку») перешкоджає зверненню стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку, але не перешкоджає реалізації права іпотекодержателя звернутися у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду, про що зробив висновок Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду в постанові від 22 червня 2022 року у справі № 296/7213/15(провадження 61-10125св21). Відповідно до частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації (у разі необхідності); спосіб реалізації предмета іпотеки; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки. При цьому, банком вживалися заходи досудового врегулювання спору шляхом направлення відповідачам як позичальнику так й іптекодавцям вимоги про дострокове виконання грошових зобов`язань за кредитним договором відповідачам, надавши можливість добровільно врегулювати заборгованість. Дані вимоги були направленні 6 жовтня 2022 року, однак у вказані банком строки не були виконані (а.с. 54-67). Таким чином, дослідивши матеріали справи та надані докази, враховуючи, що відповідачі відзиву на позов та будь-яких доказів, що спростовують обставини, на які посилається позивач, суду не надав, суд вважає за необхідне задовольнити позов повністю. В той же час, суд враховує, що Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року з 05 години 30 хвилин того ж дня у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації введений воєнний стан на всій території України, продовжений Указом Президента України № 254/2023 від 01 травня 2023 року на 90 днів, тобто до 18 серпня 2023 року. Відповідно до Закону України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Верховна Рада України постановила розділ VI «Прикінцеві положення» Закону України «Про іпотеку» доповнити пунктом 5-2 такого змісту: У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування щодо нерухомого майна (нерухомості), що належить фізичним особам та перебуває в іпотеці за споживчими кредитами, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об`єкти), статей 41, 47 (у частині реалізації предмета іпотеки на електронних торгах) цього Закону". Враховуючи, що на момент ухвалення судом рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки воєнний стан в Україні триває, виконання рішення суду зупиняється на період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування. Отже, згадані норми права не втратили свою чинність, оскільки не були виключені з тексту зазначеного Закону, а спеціальним законом лише запроваджене зупинення виконання цих правил на певний період. Надалі у разі припинення запровадження воєнного стану дія згаданих правил відновить свою дію без окремого рішення та закону. Судові витрати відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2ст. 141 ЦПК України відносяться на рахунок відповідачів в рівних частках з кожного . На підставі викладеного,

Outcome: approved