Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-14 00:00:00

В червні 2023 року позивач [PERSON] звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до [PERSON] про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності на 1/6 частку квартири, посилаючись на наступні обставини. Відповідно до договору дарування частки квартири від 05 лютого 2022 року, завіреного приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Цвинтарною І.О., вона, [PERSON] , отримала в дар 5/6 часток квартири номер [ADDRESS] . Власником 1/6 частки квартири номер [ADDRESS] є відповідач по справі - [PERSON] . На її пропозиції продати їй його частку відмовчується. Згідно до технічного висновку КП Київської обласної ради „Київське обласне бюро технічної інвентаризації " «Щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкту нерухомого майна" від 09.05.2023 року за № БЦ 1260, - « За технічними показниками 5/6 частини квартири не відокремлено, немає окремого виходу та відповідно до Державних будівельних норм не може бути виділена в натурі. За технічними показниками 1/6 частини квартири не відокремлено, не має окремого виходу та відповідно до Державних будівельних норм не може бути виділена в натурі». Згідно стислого звіту про орієнтовану вартість об`єкта оцінки, зробленого приватним підприємством «М.С.КОНСАЛТИНГ», сертифікат суб`єкта оціночної діяльності № 666/21 від 06.09.2021 року, орієнтована ринкова вартість квартири номер [ADDRESS] становить 888 000, 00 ( вісімсот вісімдесят тисяч ) гривень, а орієнтована вартість 1/6 частки квартири номер [ADDRESS] становить 148 000,00 (сто сорок вісім тисяч ) гривень. Позивач, як власник 5/6 частин квартири у спірній будівлі має право на захист свого права власності згідно із положеннями ст. ст. 16, 392 ЦК України. Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Грошову суму, необхідну для виплати відповідачеві вартості її частки у спірній квартирі, вона внесла на депозитний рахунок суду. Просила суд припинити право власності на 1/6 частку квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , за [PERSON] . Визнати за позивачем - [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , право власності на 1/6 частку квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Виплатити [PERSON] , 148 000,00 гривень, орієнтованої ринкової вартості 1/6 частки квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ( а. с. 1-4 ). Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.06.2023 року ( а. с. 23 ) головуючим суддею визначено Орєхова О.І. та матеріали передані для розгляду. За відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 185 цього Кодексу ( ч. 1 ст. 187 ЦПК України ). Ухвалою судді від 12.06.2023 року позовна заява [PERSON] до [PERSON] про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності на 1/6 частку квартири була залишена без руху ( а. с. 26-27 ). 20 червня 2023 року за вх. № 27207 судом отримано від [PERSON] заяву про приєднання до справи копії документів на виконання ухвали суду ( а. с. 29, 30-33 ). Відповідно до ч. 6 ст. 187 ЦПК України у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання ( перебування ) такої фізичної особи. 21 червня 2023 року здійснено запити стосовно відомостей про реєстрацію місця проживання відповідача ( а. с. 34 ). 19 липня 2023 року за вх. № 31880 судом отримано з відділу обліку та моніторингу інформацію про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в Києві та Київській області щодо зареєстрованого місця проживання ( перебування ) відповідача ( а. с. 36 ). З отриманої інформації вбачається, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 12.07.2011 року. Згідно ч. 1 ст. 187 ЦПК України якщо відповідачем вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суд відкриває провадження не пізніше наступного дня з дня отримання судом у порядку, передбаченому частиною восьмою цієї статті, інформації про зареєстроване у встановлено законом порядку місце проживання ( перебування ) фізичної особи - відповідача. Ухвалою судді від 20 липня 2023 року прийнято вищезазначену позовну заяву до розгляду та відкрито провадження. Постановлено провести розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання у справі на 19.09.2023 року ( а. с. 37-38 ). Ухвалою суду від 02 листопада 2023 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті на 22.11.2023 року ( а. с. 66-67 ). Розгляд справи неодноразово відкладався у зв`язку з неявкою відповідача та відомостей про його належне сповіщення, останнього разу розгляд справи відкладено на 15.01.2024 року ( а. с. 77-78 ). В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, 15.01.2024 року за вх. № 2392 судом отримано заяву від представника позивача - адвоката Чорного О.В., в якій останній проти розгляду справи без участі не заперечував. Крім того, 15.01.2024 року за вх. № 2674 судом отримано від представника позивача - адвоката Чорного О.В. клопотання, в якому просив розглянути справу № 357/6661/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] про припинення права власності на частку у спільному майні без участі сторін. Додатково повідомив, що сторона позивача не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином у відповідності до вимог ЦПК України. Так, судом неодноразово направлялися судові повістки та кореспонденцію на адресу реєстрації відповідача, отриману з відділу обліку та моніторингу інформацію про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в Києві та Київській області щодо зареєстрованого місця проживання ( перебування ) відповідача ( а. с. 36 ), однак, жодної кореспонденції та судової повістки останній не отримував, на адресу суду повернулися поштові конверти, причина повернення працівниками пошти вказувалася, як за закінченням терміну зберігання так і адресат відсутній за вказаною адресою. Відповідно до ч. 5 ст. 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи ( ч. 11 ст. 128 ЦПК України ). Згідно ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. До того ж, довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки. Такої правової позиції дотримується Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 10 травня 2023 року у справі № 755/17944/18, провадження № 61-185св23. В зазначеній постанові Верховний Суд вказував, що посилання касаційної скарги на те, що [PERSON] належним чином не було повідомлено про дату, час і місце розгляду справи, що позбавило його можливості реалізувати належні йому процесуальні права, є безпідставними, так як наявна на а. с. 143 т. 3 довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки. Відповідно до пункту 3 частини сьомої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Отже, наведені доводи касаційної скарги [PERSON] є безпідставними. Зазначене узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постановах: від 09 серпня 2019 року у справі № 906/142/18, провадження № 12-109гс19; від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17, провадження № 14-507цс18. Крім того, Верховний Суд неодноразово зазначав, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а у даному випадку, суду ( близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої палати Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі № 800/547/17, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 року у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 року у справі № 24/260-23/52-б ). Отже, з урахуванням наведених вище постанов, викладених Верховним Судом, суд приходить до переконання, що у відповідності до вимог Цивільно-процесуального кодексу України відповідач був належним чином повідомленим про дату, час та місце слухання справи та завчасно, а вищезазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. В свою чергу, представник позивача скористувався вимогами ч. 3 ст. 211 ЦПК України. За вказаних обставин, суд приходить до висновку про можливість проведення судового засідання за відсутністю учасників судового розгляду, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та прийняття законного і обґрунтованого рішення. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 361/8331/18 від 1 жовтня 2020 року. В зазначеній постанові Верховний Суд виходив з такого: «якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні». Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Інших заяв та клопотань з боку учасників справи на адресу суду не надходило, як не надходило таких заяв та клопотань від відповідача та відповідно відзив на позовну заяву позивача. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки учасники справи в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Стаття 280 ЦПК України визначає, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки, належним чином повідомлений відповідач [PERSON] не з`явився в судове засідання, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, не повідомивши суду про поважність причини неявки та не надав відзиву і позивач не заперечує проти такого вирішення справи, а саме заочного, суд вважає за необхідним по даній справі провести заочний розгляд. Згідно ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Ухвалою суду від 15.01.2024 року постановлено провести розгляд даної цивільної справи в заочному порядку. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших Судом встановлені наступні обставини та спірні їм правовідносини. Так, відповідно до договору дарування частки квартири від 05 лютого 2022 року, завіреного приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Цвинтарною І.О., [PERSON] , отримала в дар 5/6 часток квартири номер [ADDRESS] від дарувальника [PERSON] ( а. с. 7-8 ). Предметом вказаного вище договору дарування є те, що дарувальник передає майно у власність обдарованої безоплатно, тобто дарує, а обдарована приймає в дарунок 5/6 часток квартири номер [ADDRESS] . Вищевказана квартира в цілому має загальної площі - 40,4 кв.м та житлової площі - 26,4 кв.м., кількість житлових кімнат 2. Відчужувана частка квартири є особистою приватною спільною частковою власністю дарувальника та належить йому: 2/3 часток квартири - на підставі договору дарування від 25.10.2021 року; 1/6 частка квартири - на підставі договору дарування від 01.12.2021 року. Окрім цього, з боку позивача надано до суду Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформований 05.02.2022 року ( а. с. 9 ) та технічний паспорт на вищевказану квартиру ( а. с. 10-13 ). Встановлено, що власником 1/6 частки квартири номер [ADDRESS] є відповідач по справі [PERSON] , про що свідчить наявне в матеріалах справи Свідоцтво на право на спадщину за законом від 21.08.2019 року. Згідно до технічного висновку КП Київської обласної ради „Київське обласне бюро технічної інвентаризації " «Щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкту нерухомого майна" від 09.05.2023 року за № БЦ 1260, - « За технічними показниками 5/6 частини квартири не відокремлено, немає окремого виходу та відповідно до Державних будівельних норм не може бути виділена в натурі. За технічними показниками 1/6 частини квартири не відокремлено, не має окремого виходу та відповідно до Державних будівельних норм не може бути виділена в натурі» ( а. с. 14 ). Згідно стислого звіту про орієнтовану вартість об`єкта оцінки, зробленого приватним підприємством «М.С.Консалтинг», сертифікат суб`єкта оціночної діяльності № 666/21 від 06.09.2021 року, орієнтована ринкова вартість квартири номер [ADDRESS] становить 888 000, 00 ( вісімсот вісімдесят тисяч ) гривень, а орієнтована вартість 1/6 частки квартири номер [ADDRESS] становить 148 000,00 (сто сорок вісім тисяч ) гривень ( а. с. 15 ). Звертаючись до суду з вказаною позовною заявою, позивач зазначала про необхідність припинення права власності на частку, яка належить відповідачу з виплатою компенсації останньому та визнання за неї право власності на зазначену частку. Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно із ч.ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (частина друга статті 356 ЦК України). Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 344/120/16-ц зазначав, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен зі співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, які відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього, він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації (стаття 358 ЦК України). Статтею 365 ЦК України визначено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. ВС наголосив, суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Аналіз положень статті 365 ЦК України дає підстави для висновку, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні спорів про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та технічних характеристик об`єкта, який є спільним майном. За приписами частини другої статті 365 ЦК України, суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України висловленою в постанові від 24 лютого 2016 року у справі №6-2784цс15, процедура внесення суми відшкодування вартості частини майна на депозит суду, з одного боку, є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку у спільному майні, а з іншого боку, є технічною функцією щодо забезпечення виконання позивачем у справі своїх зобов`язань перед відповідачем. Конструкція норми статті 365 ЦК України не передбачає отримання згоди співвласника на припинення його права на частку у спільній частковій власності з одержанням від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, тоді як гарантією дотримання його прав виступає попереднє внесення співвласником, який заявив вимогу про припинення його права на частку у майні, вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Такий висновок узгоджується з правовими позиціями, висловленими у постановах Верховного Суду від 13.02.2019 року по справі № 460/3003/16, від 25.03.2020 року по справі № 201/12922/15-ц та постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2018 року по справі № 908/1754/17. Як роз`яснено в п. 1 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист прав власності та інших речових прав», оскільки згідно з чинним законодавством суд вирішує спори співвласників щодо розпорядження чи користування майном, то не слід розглядати як неправомірне позбавлення права власності присудження грошової або іншої матеріальної компенсації за частку у спільній власності за наявності умов, передбачених пунктами 1- 4 частини першої та частини другої статті 365 ЦК, якщо її неможливо виділити або поділити майно в натурі чи спільно користуватися ним. Як зазначено вище, орієнтована ринкова вартість квартири номер [ADDRESS] становить 888 000, 00 ( вісімсот вісімдесят тисяч ) гривень, а орієнтована вартість 1/6 частки квартири номер [ADDRESS] становить 148 000,00 (сто сорок вісім тисяч ) гривень, згідно стислого звіту про орієнтовану вартість об`єкта оцінки, зробленого приватним підприємством «М.С.Консалтинг», сертифікат суб`єкта оціночної діяльності № 666/21 від 06.09.2021 року, ( а. с. 15 ). Відповідач визначення дійсної вартості майна не оспорював. Відповідно до квитанції АТ КБ «ПриватБанк» від 06.06.2023 року позивачем [PERSON] внесено кошти на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області в сумі 148 000 гривень ( а. с. 5 ). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 вересня 2021 року у справі № 766/18974/18 (провадження № 61-6657св21) зроблено висновок «Виходячи з аналізу положень статті 364 ЦК України, з урахуванням закріплених в пункті 6 статті 3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники - відповідачі у справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар. Оскільки протягом тривалого часу, відповідач жодним чином не цікавиться спільним майном, не утримує його, не проживає в ньому, не навідується, та не надав жодних заперечень, тому суд приходить до висновку, що припинення незначної частки відповідача на квартиру, яка складає 1/6, із виплатою йому вартості, не призведе до порушення прав та інтересів останнього. Крім того, суд враховує ту обставину, що співвласники спірного домоволодіння не є членами однієї сім`ї, не проживають спільно і не ведуть спільне господарство. Зазначені обставини свідчать про неможливість спільного володіння та користування майном. До того ж, як зазначено вище, технічним висновком КП Київської обласної ради „Київське обласне бюро технічної інвентаризації " «Щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкту нерухомого майна" від 09.05.2023 року за № БЦ 1260, - «За технічними показниками 5/6 частини квартири не відокремлено, немає окремого виходу та відповідно до Державних будівельних норм не може бути виділена в натурі. За технічними показниками 1/6 частини квартири не відокремлено, не має окремого виходу та відповідно до Державних будівельних норм не може бути виділена в натурі» ( а. с. 14 ). Також в матеріалах справи відсутні будь-які відомості щодо звернення відповідача до суду із вимогами про визначення порядку користування житловим приміщенням. Відповідно до статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Враховуючи те, що частка відповідача у квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS] , за своїм розміром та вартістю є незначною, виділити частку у спільному майні в натурі з технічної точки зору неможливо, судом не встановлено наявності домовленості між сторонами про спільне володіння і користування квартирою, відповідач не проживає у зазначеній квартирі, не утримує належну власність, а також, що позивачем внесено на депозитний рахунок вартість належної відповідачу [PERSON] частки, суд вважає, що втручання у право останнього на майно за встановлених вище обставин є виправданим (необхідним) відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та відповідає меті дотримання справедливого балансу інтересів обох сторін. Більше того, згідно з прецедентною практикою ЄСПЛ (з п.42. Рішення ЄСПЛ в справі «Андрій Руденко проти України») слідує, що внесення вартості частки у власності на депозитний рахунок суду першої інстанції було і залишається передумовою винесення судом рішення про припинення права на частку у спільному майні. Втручання у право власності може бути виправдним згідно з ст. 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і буде відповідати усталеній прецедентній практиці ЄСПЛ (рішення від 23 вересня 1982 р. в справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції», рішення від 21 лютого 1986 р. в справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства), якщо воно здійснено: 1) з метою урегулювання спору і врахування права власності іншого співвласника (суспільний інтерес); 2) на підставі закону; 3) з дотриманням вимог співмірності і пропорційності. За таких обставин, суд дослідивши та проаналізувавши докази у справі,

Outcome: approved