Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-17 00:00:00

виклад позицій позивача та відповідача: позивач [PERSON] , звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] , третя особа орган опіки і піклування Озернянської сільської ради ТГ Тернопільського району Тернопільської області про позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , посилаючись на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не цікавиться станом здоров`я дитини, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, що негативно впливає на фізичний розвиток та виховання дочки. Відповідач покладених законом на батьків обов`язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової або будь-якої іншої участі у вихованні дочки. Дочка повністю знаходиться на повному утриманні батька, оскільки з лютого 2020 року по даний час відповідачка перебуває за межами держави. Відповідач надала клопотання про розгляд справи за її відсутності, так як перебуває за кордоном і наміру повертатися в Україну не має. Позовні вимоги визнає, вважає себе поганою матір`ю. Звертає увагу, що заяву написала з власної ініціативи, без стороннього тиску. Судовий розгляд. Представник позивача позовні вимоги підтримав за обставини зазначених в позові, просить заявлені позовні вимоги задоволити у повному обсязі, так як вважає, що існують підстави передбачені ст. 164 СК України для позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] Відповідач, будучи належно повідомленою про дату, час та місце судового засідання, повторно, до суду не з`явилася, не повідомивши про причини неявки, подала заяву про визнання позовних вимог та про розгляд справи за її відсутності. Представник третьої особи органу опіки і піклування Озернянської сільської ради ТГ Тернопільського району Тернопільської області в суді пояснив, що надати висновок органу опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав відповідача неможливо, так як вона перебуває тривалий час за кордоном, з урахуванням найкращих інтересів дитини, просив вимоги позивача задоволити. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд приймає визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання відповідає вимогам чинного законодавства, інтересам сторін по справі, в свою чергу, не суперечить правам та інтересам інших осіб. Досліджені докази. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступні обставини. 02 жовтня 2004 року сторони зареєстрували шлюб в Ярчовецькій сільській раді Зборівського району Тернопільської області, актовий запис №4. Від шлюбу у подружжя народилися неповнолітні діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] [INFO] . Шлюб між сторонами розірвано рішенням Зборівського районного суду від 09 березня 2023 року та визначено місце проживання [PERSON] [INFO] разом з батьком [PERSON] за адресою [ADDRESS] . Згідно інформації органу опіки і піклування Озернянської селищної ради ТГ Тернопільського району Тернопільської області, у зв`язку із відсутністю заявника та відповідача прийняти рішення та надати висновок про позбавлення батьківських прав матері [PERSON] щодо її дочки [PERSON] в будь яку користь є недоцільним. Норми права, які застосував суд, мотиви їх застосування та висновки суду. Згідно ч.2 ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до п.2 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, зокрема, якщо вона (він) ухиляються від своїх обов`язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною, є хронічними алкоголіками або наркоманами, вдаються до будь - яких видів експлуатації дитини, засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164, 165 Сімейного Кодексу України за зверненням до суду з позовом органу опіки і піклування мати, батько можуть бути позбавленні батьківських прав, якщо вони ухиляються від своїх обов`язків по вихованню дитини. Пунктом 6 ч.1 ст.3 Цивільного Кодексу України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах справедливості, добросовісності та розумності. Ухилення від виконання юридичного обов`язку - завжди є актом свідомої поведінки, коли особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пленум Верховного Суду України в Постанові №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та про поновлення батьківських прав», наголошує, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] протягом тривалого часу свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками щодо виховання дочки [PERSON] [INFO] , при цьому жодних перешкод їй у вихованні та спілкуванні з дочкою позивач не чинить. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, визнання позову відповідачкою, суд вважає, що відповідачка [PERSON] свідомо та умисно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дочки [PERSON] , що дає підстави для обрання крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав. Оцінюючи встановлене, враховуючи інтереси дочки, необхідність умов для її нормального виховання та розвитку, суд приходить до висновку позбавити [PERSON] батьківських прав по відношенню до неповнолітньої дочки [PERSON] [INFO] . На підставі наведеного,

Outcome: approved