Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-14 00:00:00

позивачка [PERSON] 08.09.2023 звернулась в суд із позовом, в якому просить збільшити розмір аліментів, який було встановлено рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 16.04.2018 у справі №464/7053/17 на утримання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з 800 грн щомісячно на кожну дитину, до 2 000 грн, та стягувати аліменти на її користь у зазначеному розмірі, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку і до досягнення ними повноліття, починаючи з дня звернення до суду із даним позовом. Окрім цього, позивачка просить позбавити батьківських прав відповідача [PERSON] відносно його синів - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що перебувала із відповідачем у зареєстрованому шлюбі, у якому у них народилось двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Згодом сім`я фактично розпалась, рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 25.09.2017 шлюб між ними розірвано, діти залишились проживати з матір`ю. Після розірвання шлюбу відповідач [PERSON] повністю самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків щодо малолітніх синів, неможливість оплачувати аліменти обґрунтовував відсутністю будь-яких доходів. У відповідача своя сім`я та ще двоє дітей від різних дружин, одна з яких також стягує аліменти через виконавчу службу. Цей факт свідчить про те, що відповідачу байдуже на фінансовий та духовний стан його дітей, та останній лише користується своїм статусом батька чотирьох неповнолітніх дітей для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації. Вона зверталась в суд із позовом про стягнення аліментів, рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 16.04.2018 ухвалено стягувати із [PERSON] на її користь аліменти на утримання малолітніх дітей в твердій грошовій сумі - по 800 грн щомісячно на кожну дитину, починаючи з 23.10.2017 і до досягнення ними повноліття. Однак, відповідач ухиляється і надалі від виконання зазначеного рішення, у зв`язку з чим вона звернулась у Пустомитівський відділ державної виконавчої служби із заявою про відкриття виконавчого провадження та стягнення із відповідача в її користь аліментів у примусовому порядку. Окрім цього, її молодший син [PERSON] , [INFO] , є інвалідом з дитинства, а вона є його законним представником (опікуном), відтак вона змушена витрачати доволі багато коштів на лікування, курси реабілітації, для нормального функціонування організму дитини. Також зазначає, що розмір аліментів, які визначив суд у рішенні, не вистачає навіть на лікування сина, не враховуючи вже витрати на одяг, їжу, різні гуртки тощо. Таким чином, із покликанням на норми ст. ст. 164, 180, 181, 184, 192 СК України, просить збільшити розмір аліментів, а також зважаючи на те, що батько дітей не виконує свої батьківські обов`язки належним чином, не забезпечує їх матеріально, відтак вона прийшла до висновку про необхідність застосування крайньої міри заходів, а саме позбавлення батьківських прав відповідача відносно його синів. Відповідно до ухвали від 12.09.2023 відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого провадження. Також вказаною ухвалою доручено Сихівській районній адміністрації як органу опіки та піклування надати письмовий висновок щодо розв`язання спору. Від представника позивачки - адвоката Чумака С.Г. 09.10.2023 надійшла нотаріально завірена копія заяви [PERSON] про визнання позовних вимог в частині позбавлення його батьківських прав. 09.11.2023 із Сихівської районної адміністрації як органу опіки та піклування надійшов висновок від 26.10.2023 №260001-вих-132244 щодо розв`язання спору. Ухвалою суду від 22.11.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала з підстав, що наведені у позовній заяві, просила позов задовольнити. Додатково зазначила, що вона вийшла заміж та її теперішній чоловік [PERSON] має намір усиновити її обох малолітніх дітей. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, повідомлявся про дату, час і місце розгляду справи. У заяві, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Ковтун Л.Б. про визнання позовних вимог, відповідач [PERSON] просив розглядати справу у його відсутності. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Сихівської районної державної адміністрації Львівської міської ради В.Андрусишин просив розглядати справу у його відсутності. При прийнятті рішення просив взяти до уваги висновок від 26.10.2023 №260001-вих-132244, який був складений на виконання ухвали суду. Заслухавши думку позивачки та її представника, дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції 28.12.2010, актовий запис №6570), та [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції 15.05.2015, актовий запис №1607). Встановлено, що малолітні діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстровані та проживають разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Згідно із свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Сихівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 09.11.2023, [PERSON] одружився із [PERSON] [INFO] , прізвище дружини після реєстрації шлюбу - [PERSON] . На підставі рішення Сихівського районного суду м.Львова від 16.04.2018, ухвалено стягувати із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі по 800 грн на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 23.10.2017 і до досягнення ними повноліття. Відповідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Згідно із ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Законом України «Про державний бюджет на 2024 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 01 січня 2024 - 3 196 грн. З часу присудження аліментів, які були визначені вищезазначеним рішенням суду, через значні інфляційні процеси в Україні підвищилася вартість життя і прожитковий мінімум для дітей відповідного віку, у зв`язку з чим визначений розмір аліментів в сумі 800 грн на кожну дитину на місяць, не може забезпечити належний рівень матеріального забезпечення дітей. Таким чином, з огляду на вищевикладене, у зв`язку з тим, що визначений у 2018 році розмір аліментів на утримання дітей, з урахуванням зростання вартості споживчих товарів і послуг, інфляції тощо, не є достатнім розміром для задоволення потреб дітей, суд дійшов висновку, що є підстави для збільшення розміру аліментів. Враховуючи стан здоров`я дітей, матеріальне становище сторін, суд приходить до висновку про визначення розміру аліментів, які повинні стягуватись з відповідача на користь позивачки на утримання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , щомісячно в твердій грошовій сумі в розмірі по 2 000 грн на кожну дитину, що буде необхідним та достатнім розміром для забезпечення гармонійного розвитку дітей та не суперечитиме принципам розумності, рівності та справедливості. Відтак позовні вимоги позивачки про збільшення розміру аліментів підлягають до задоволення. Разом з тим, не підлягає задоволенню вимога позивачки щодо стягнення аліментів у новому розмірі з часу звернення її до суду із даною позовною заявою, оскільки згідно з роз`ясненнями, викладеними в п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у новому розмірі аліменти виплачуються від дня набрання рішенням суду законної сили. Щодо позовної вимоги [PERSON] про позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав, суд зазначає таке. 07.10.2023 відповідачем [PERSON] складено посвідчену приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Ковтун Л.Б. заяву компетентним органам, або всім, кого це стосується, відповідно до якої він дає згоду на позбавлення його батьківських прав відносно малолітніх синів: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , а також просить розглянути справу з приводу позбавлення його батьківських прав без його участі (зареєстровано в реєстрі за №3497). Згідно висновку Органу опіки та піклування Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради від 26.10.2023 №260001-вих-132244, позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітніх дітей є недоцільним, з огляду на те, що матір`ю дітей не представлено жодних доказів, які б свідчили про невиконання батьком своїх батьківських обов`язків, а відмова батька від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Частиною першою статті 14 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Згідно із ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, чи розірвано шлюб і чи проживають вони разом чи окремо. Відповідно до ч.2 ст.150 цього ж кодексу, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно з п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини. Разом з тим, в ході розгляду справи не знайшли свого підтвердження ті обставини, що відповідач [PERSON] не піклується про здоров`я своїх дітей [PERSON] та [PERSON] , їх фізичний, духовний та моральний розвиток, тощо, відповідно не знайшов свого підтвердження факт ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Жодних належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, викладених у позові, щодо ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, позивачкою суду не надано. Всі доводи зводяться лише до визнання відповідачем позову, про що ним складено відповідну нотаріально посвідчену заяву. Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), які стосуються застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», рішення від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України»). Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. У постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16-ц (провадження №61-29266св18) вказано, що звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтована підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оцінювальний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин. За положенням частини шостої статі 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер. Судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, приймають участь у вихованні не у достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості (стаття 5 Декларації про соціальні та правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо у разі передачі дітей на виховання та їх усиновлення на національному и міжнародному рівнях від 03 грудня 1986 року). Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та освідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Зокрема, вказаний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20 (провадження № 61-6807св21), від 11 вересня 2020 року у справі № 357/12295/18 (провадження № 61-21461св19), від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18 (провадження № 61-8883св19), від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19). Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною. Таким чином, при вирішенні даної справі в частині позбавлення батьківських прав, суд, враховуючи висновок органу опіки та піклування Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради про недоцільність позбавлення батьківських прав відповідача щодо його малолітніх синів, звертає увагу на те, що сам факт наявності нотаріально посвідченої заяви від імені відповідача також не може бути підставою для позбавлення відповідача батьківських прав щодо дітей. З огляду на викладене, враховуючи найкращі інтереси дітей, у задоволенні позовної вимоги позивачки про позбавлення батьківських прав відповідача слід відмовити. Вирішуючи питання щодо судових витрат, суд приходить до такого висновку. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачка при зверненні до суду з позовом про збільшення розміру аліментів звільнена від сплати судового збору на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір», враховуючи вимоги ст.141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню 1 073 грн 60 коп судового збору. Разом з тим, оскільки у задоволенні позовних вимог позивачки про позбавлення батьківських прав відмовлено, понесені нею судові витрати на підставі ст. 141 ЦПК України розподілу між сторонами не підлягають.

Outcome: partial