Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-10 00:00:00

Позивач через свого представника звернувся до чуду із вказаним позовом. В обґрунтування вимог вказує, що з 24.06.2008 року він, як син та член сім`ї відповідача має право на користування квартирою [ADDRESS] , на підставі ордеру №25, що виданий на ім`я [PERSON] . На даний час позивач не має можливості перейти до іншого місця проживання, адже у нього немає власного житла та заробітку для оренди іншого житлового приміщення. Батько, в свою чергу, змінив замки на вхідних дверях житла та чинити йому перешкоди в доступі до приміщення. З огляду на наведене, [PERSON] просить ухвалити рішення про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом його вселення та зобов`язання відповідача надати ключі від житлового приміщення, а також зобов`язати батька не чинити перешкод у користуванні вказаний об`єктом нерухомого майна. Ухвалою суду від 30 серпня 2023 справу було прийнято до розгляду та відкрито провадження. 02 жовтня 2023 року на адресу суду надійшов відзив відповідача в якому він зазначає, що в 2019 році його колишня дружина (мати позивача) в період його відсутності (перебування на військовій службі) подала позов про розлучення та разом з дітьми переїхала зі спірної квартири, питання користування житловим приміщенням з того часу не обговорювалось. На разі, він проживає у вказаній квартирі зі своєю дружиною (повторний шлюб). Позивач довгий час за спірної адресою не проживає, доказів на обґрунтування позову не надає, відповідно до чого підстави для задоволення позовних вимог відсутні. В судовому засіданні представник позивача підтримала позов та просила його задовольнити. Відповідач та його представник проти задоволення позовних вимог заперечили, надали пояснення, аналогічні викладеному у письмовому відзиві на позов. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що сторони перебувають у родинних відносинах (як батька та син) (а.с.6). Згідно спеціального ордеру №25 від 24 серпня 2008 року, виданого на ім`я відповідача [PERSON] , йому з сім`єю із семи чоловік ( [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] ) надано право заняття житлового приміщення площею 44, 5 кв.м. (трикімнатної квартири [ADDRESS] ) (а.с. 7). Вказані особи зареєстровані у вказаній квартирі по даний час (а.с.8). з 29 травня 1993 року по 29 жовтня 2019 [PERSON] (мати позивача) та [PERSON] (відповідач) перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Луцького міськрайонного суду від 29.10.2019 було розірвано (а.с.54-55). В судовому засіданні відповідач визнав, що змінив замки від вхідних дверей спірного житлового приміщення та проживає там зі своєю дружиною (шлюб між ними зареєстровано 18 серпня 2023 року, а.с.53). Стаття 47 Конституції України гарантує кожному право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Стаття 47 Конституції України гарантує кожному право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Наданий лист Луцького районного управління поліції ГУНП у Волинській області від 23 серпня 2023 року (а.с.51), в якому [PERSON] на його звернення повідомлено про встановлені на підставі опитування сусідів обставин не проживання ряду зареєстрованих особі (в тому числі позивача [PERSON] ) у квартирі за адресою [ADDRESS] з 2019 року, суд вважає недостовірним доказом відповідно до приписів статті 79 ЦПК України, оскільки у ньому відсутня інформація про анкетні дані осіб, які опитувались. Лист Луцького районного управління поліції ГУНП у Волинській області від 23 серпня 2023 року, наданий на ім`я [PERSON] щодо її проживання у спірній квартирі не стосується предмету спору у даній справі. З матеріалів справи вбачається, що на розгляді Луцького міськрайонного суду також перебувала справа за позовом [PERSON] до відповідача з тим самим предметом та за тих самих підстав. Рішенням суду від 18 серпня 2023 року, що залишено без змін постановою Волинського апеляційного суду від 06 листопада 2023 року, позовні вимоги [PERSON] було задоволено у повному обсязі (а.с.31-32). В судовому засіданні відповідач не порушував питання про виселення позивача зі спірної квартири чи про визнання його таким, що втратив право на проживання у цій квартирі. Пояснення сторони відповідача щодо вільного доступу сина до квартири у судовому засіданні підтвердження не знайшли. З огляду на вказане, у суду наявні підстави для задоволення позову у повному обсязі. Згідно приписів ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення сума судового збору. На підставі наведеного, ст.ст. 58, 61, 64, 157 Житлового кодексу України, ст.ст. 2, 4, 5, 7, 9, 10, 76-80, 89, 141, 211, 259, 263, 265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved