Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-15 00:00:00

У грудні 2021 року позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визнання спільною сумісною власністю подружжя, поділ майна подружжя. В обґрунтування позову зазначив, що перебував в зареєстрованому шлюбі з 18 квітня 2015 року з [PERSON] , на момент подачі даного позову рішення стосовно їх розлучення не набрало законної сили. В період їх подружнього життя, на підставі договору купівлі - продажу квартири від 08 листопада 2016 року, було набуто спільне майно - квартира [ADDRESS] . Право власності на дану квартиру зареєстровано на відповідача та двох малолітніх дітей (що народилися у шлюбі між позивачем та відповідачем), по 1/3 за кожним. Крім цього, перебуваючи у шлюбі, було придбано автомобіль (транспортний засіб марки BMW Х7, 2019 року випуску, чорного кольору, номер шасі (кузова) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] ), який зареєстрований на відповідача. З врахуванням того, що всі документи щодо набуття 1/3 частки вказаної квартири [ADDRESS] , а також транспортного засобу марки BMW Х7, номер шасі (кузова) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , були оформлені на відповідача, а в позасудовому порядку здійснити розподіл спільного майна є неможливим, позивач в межах обсягу своїх цивільних прав визначив саме такий спосіб захисту свого порушеного права шляхом стягнення на його користь половини вартості транспортного засобу в зв`язку з неможливістю поділити дане майно в натурі та визнання 1/3 частки квартири [ADDRESS] . 06.01.2022 ухвалою Печерського районного суду м. Києва провадження у справі відкрито та вирішено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 29.06.2022 закінчено підготовче провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ майна подружжя та призначено справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду. 31.01.2022 ухвалою Печерського районного суду м. Києва провадження у справі 757/55152/21-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання факту проживання однією сім`єю до реєстрації шлюбу та поділ спільного сумісного майна відкрито та вирішено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження. 21.09.2022 ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва Хайнацького Є. С. цивільну справу № 757/55152/21-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання факту проживання однією сім`єю до реєстрації шлюбу та поділ спільного сумісного майна, об`єднано в одне провадження з цивільною справою [PERSON] до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ майна подружжя. Об`єднаній цивільній справі присвоєно № 757/68335/21-ц. В судовому засіданні в режимі відеоконференції представник позивача за первісним позовом [PERSON] - [PERSON] , просила задовольнити позовні вимоги. В судове засідання не з`явилася відповідачка за первісним позовом [PERSON] , надіслала клопотання про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги за об`єднаним позовом підтримала в повному обсязі. Судовим розглядом встановлено, що 18.04.2015 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 515. У шлюбі в сторін народилися діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Під час перебування в шлюбі 08 листопада 2016 року сторонами була придбана квартира [ADDRESS] , яка зареєстрована за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] по 1/3 за кожним. Під час перебування у шлюбі придбано автомобіль BMW Х7, 2019 року випуску, чорного кольору, номер шасі (кузова) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] зареєстрований за [PERSON] . Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 22.11.2021 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Відповідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України кожний має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю. Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях 316, 317, 319 Цивільного кодексу України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб. Відповідно до частини першої статті 355 Цивільного кодексу України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Ст. 60 Сімейного кодексу України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і ст.. 368 Цивільного кодексу України. Ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 2 ст. 70 Сімейного кодексу України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один з них приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт в судовому порядку. При цьому тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції спільної сумісної власності майна, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Відповідний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц, від 05 березня 2020 року у справі № 484/3454/16-ц. Згідно ч. 4 ст. 71 СК України, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. На вимогу ч. 5 ст. 71 СК України, присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Приписами частин 1 та 2 статті 372 Цивільного кодексу України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, в Ухвалі від 01.02.2017 у справі 541/642/13-ц зазначила, що кожен з подружжя має право на поділ майна, яке є об`єктом спільної власності, шляхом виділення його в натурі в особисте майно та припинення спільної власності взагалі. Відповідно ст. 71 СК України у випадку неподільності об`єкту спільного майна, він присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Тобто, при наявності такої кількості об`єктів спільного неподільного майна, суд повинен справедливо присудити частину об`єктів майна одному з подружжя, частину - іншому і, таким чином, припинити як спільну власність, так і сам спір, як існуючий, так і такий що ймовірно виникне у майбутньому між подружжям. У постановах Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 09 червня 2021 року в справі № 369/7613/17, від 09 червня 2021 року в справі № 523/15462/16-ц, від 14 квітня 2021 року в справі № 127/7830/17 наголошується: «... вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин четвертої, п`ятої статті 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Якщо жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя у цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності». Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11). За викладених обставин, судом установлено, що 1/3 квартири [ADDRESS] , яка зареєстрована за [PERSON] набута сторонами під час перебування у зареєстрованому шлюбі, презумпція спільного майна жодним чином не спростована, а тому вказане нерухоме майно є спільним сумісним майном подружжя. У зв`язку із чим, враховуючи неможливість поділу сторонами вказаного житлового приміщення в добровільному порядку, а також відсутність підстав і обставин для відступу від рівності часток у спільній власності, кожному з подружжя ( [PERSON] та [PERSON] ) необхідно визначити у власність по 1/2 частці на це нерухоме майно - 1/3 квартири [ADDRESS] , а не всю квартиру, як вказано у позовних вимогах. Враховуючи викладене, суд приходить висновку, про здійснення поділу квартири [ADDRESS] як об`єкта спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] в такий спосіб: - виділити [PERSON] 1/6 ідеальну частку в квартирі [ADDRESS] ; - визнати за [PERSON] право власності на 1/6 частки в квартирі [ADDRESS] . Припинити право спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на 1/3 квартири [ADDRESS] . Крім того, суд вважає за аналогічних підстав, що спільним майном подружжя є і придбаний в шлюбі (у році) автомобіль марки BMW Х7, 2019 року випуску, чорного кольору, номер шасі (кузова) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , оскільки за змістом ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно звіту з незалежної оцінки майна, складного ТОВ «Консалтинг-експерт І» 14 грудня 2021 року, ринкова вартість ринкова вартість автомобіля BMW Х7, 2019 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер [NUMBER] складає 1881600,00 грн. Таким чином, суд дійшов висновку, що автомобіль придбаний сторонами під час шлюбу, а тому є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та підлягає поділу шляхом стягнення з відповідача грошової компенсації вартості 1/2 частини цього автомобіля у розмірі 940800,60 грн. (1881600,00 /2). З огляду на викладене, оцінивши доводи сторін, перевіривши обставини справи в сукупності з наявними у справі доказами, суд дійшов висновку, що вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України та враховуючи пропорційність задоволених позовних вимог слід стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] сплачений судовий збір в розмірі 14074, 000 грн. Щодо об`єднаного позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання факту проживання однією сім`єю до реєстрації шлюбу та поділ спільного сумісного майна, суд зазначає наступне. Свої позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що з 2009 року вона проживала з [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Сторони вели спільне господарство, мали взаємні права та обов`язки. За час спільного проживання сім`єю до реєстрації шлюбу, ведення спільного господарства за спільні кошти подружжям було набуте зокрема таке спільне майно: частка (зареєстровано за [PERSON] ) в уставному фонді ТОВ «Агропрем`єр» (код ЄДРПОУ 33805073, місцезнаходження: 79026, м. Львів, вул. Стрийська, 46а, кв. 1) в розмірі - 50 010 грн.; частка (зареєстровано за [PERSON] ) в уставному фонді ТОВ «Хуст-Агро_Лан» (код ЄДРПОУ 33309786, місцезнаходження: 90400, Закарпатська обл., м. Хуст, вул. Сливова, буд. 34) в розмірі - 796 250 грн.; частка (зареєстровано за [PERSON] ) в уставному фонді ТОВ «Буський консервний завод» (код ЄДРПОУ 00376403, місцезнаходження: 80500, Львівська обл., м. Буськ, вул. Петрушевича, буд. 28) в розмірі - 46 595 грн.; автомобіль BMW 7501, 2011 року випуску (зареєстрований за [PERSON] , відчужений 30.05.2014 року). Відповідно до інтернет видання AUTO.RIA середня вартість автомобіля BMW 7501, 2011 р.в. станом на період серпень-жовтень 2021 року становить - 518 721.36 грн.; автомобіль AUDI А6, 2006 року випуску (зареєстрований за [PERSON] , відчужений 28.10.2010 року). Відповідно до інтернет видання AUTO.RIA середня вартість автомобіля AUDI А6, 2006 р.в. станом на період серпень-жовтень 2021 року становить - 226 430.53 грн.; автомобіль AUDI А7, 2010 року випуску (зареєстрований за [PERSON] , відчужений 03.02.2012 року). Відповідно до інтернет видання AUTO.RIA середня вартість автомобіля AUDI А7, 2010 р.в. станом на період серпень-жовтень 2021 року становить - 526 424 грн.; автомобіль BMW Х7, 2019 року випуску (зареєстрований за [PERSON] , фактично користується [PERSON] ). Відповідно до інтернет видання AUTO.RIA середня вартість автомобіля BMW Х7, 2019 р.в. станом на період серпень-жовтень 2021 року становить - 3 003 989.4 грн.; квартира загальною площею 116.4 кв. м., житловою площею - 71.7 кв. м., опис: складається з 4 кімнат, за адресою: [ADDRESS] ; середня ринкова вартість квартири на час розгляду справи згідно сайту Dom Ria - 10 651 738.9 грн. Натомість, хоч дана квартира і була придбана за спільні кошти [PERSON] та [PERSON] , однак оформлена була на сестру [PERSON] - [PERSON] , хоча остання і не мала самостійного достатнього джерела фінансування для купівлі зазначеної квартири. Тобто рішення, на підставі якого [PERSON] набула право власності на квартиру [ADDRESS] є удаваними в частині набувача відповідної кватири. Фактичними та реальними власниками квартири за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] та [PERSON] . За таких обставин має бути визнано протиправним та скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 5021677 від 15.08.2013 року, згідно з яким здійснено державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Квартира [ADDRESS] має бути визнана об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] та підлягає поділу за даним позовом. Посилаючись на норми ст. ст. 69, 70, 74 СК України [PERSON] , просила суд встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу [PERSON] з [PERSON] з 2009 року. Визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 5021677 від 15.08.2013 року, згідно з яким здійснено державну реєстрацію права власності за [PERSON] на квартиру за адресою: [ADDRESS] ; визнати об`єктами права спільної сумісної власності [PERSON] (ІПН: [NUMBER] ) та [PERSON] (ІПН: [NUMBER] ): частка в уставному фонді ТОВ «Агропрем`єр» ( код ЄДРПОУ 33805073) в розмірі - 50 010 грн.; частка в уставному фонді ТОВ «Хуст-Агро_Лан» (код ЄДРПОУ 33309786) в розмірі - 796 250 грн.; частка в уставному фонді ТОВ «Буський консервний завод» (код ЄДРПОУ 00376403) в розмірі - 46 595 грн.; автомобіль BMW 7501, 2011 року випуску, середня ринкова вартість - 518 721.36 грн.; автомобіль AUDI А6, 2006 року випуску, середня ринкова вартість - 226 430.53 гри.; автомобіль AUDI А7, 2010 року випуску, середня ринкова вартість - 526 424 гри.; автомобіль BMW Х7, 2019 року випуску, середня ринкова вартість - 3 003 989.4 грн.; квартира за адресою: [ADDRESS] ; середня ринкова вартість - 10 651 738.9 грн.; в порядку поділу спільного майна подружжя виділити [PERSON] (ІПН: [NUMBER] ) та визнати за [PERSON] (ІПН: [NUMBER] ) право приватної власності на: автомобіль BMW Х7,2019 року випуску, [NUMBER] ; в порядку поділу спільного майна подружжя виділити [PERSON] ІПН: [NUMBER] ) та визнати за [PERSON] право власності на: квартиру загальною площею 116.4 кв. м., житловою площею - 71.7 кв. м., опис: складається з 4 кімнат, за адресою: [ADDRESS] ; стягнути з [PERSON] (ІПН: [NUMBER] ) на користь [PERSON] (ІПН: [NUMBER] ) грошової компенсації 4 642 878.20 грн. [PERSON] та [PERSON] надані відзиви, де вони заперечують про задоволення позову [PERSON] . У відзивах зазначають, що зазначена інформація про факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу [PERSON] з [PERSON] з 2009 року є неправдивою та не відповідає дійсності, оскільки з січня 2009 року по орієнтовно січень 2015 року [PERSON] не проживав разом із [PERSON] , так як у вказаний час проживав зі своєю колишньою цивільною дружиною [PERSON] та старшим сином [PERSON] . Відповідно і інформація, що майно, яке перелічене в позові [PERSON] , яке ніби то придбано спільно [PERSON] з [PERSON] в період з 2009 року по 2015 рік не відповідає дійсності, оскільки у [PERSON] з [PERSON] з 2009 року по 2015 рік ніколи не було спільного бюджету, вони ніколи не вели спільне господарство та між ними не були відносини, притаманні подружжю. Судом встановлено, 18.04.2015 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 515. У шлюбі в сторін народилися діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Як зазначалося, рішенням Печерського районного суду м. Києва від 22.11.2021 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Звертаючись до суду з позовом [PERSON] просить суд встановити факт проживання [PERSON] та [PERSON] , які проживають однією сім`єю з 2009 року, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою та визнати за нею в порядку поділу спільного майна право власності на 1/2 частину майна набутого [PERSON] за цей період часу. Частиною другою статті 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Згідно з ч. 1 ст. 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. За приписами ст. 60 СК України та ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Майном як особливим об`єктом вважається окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (ч. 1 ст. 190 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. 63 СК України). Відповідно до ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Правило ст. 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. З наведеного положення випливає ознака подружніх відносин: наявність факту ведення спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї, наявність усталених відносини, що притаманні подружжю, спільне проживання. Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України), обов`язок доказування покладається на сторін (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Так, відповідно до приписів ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Єдиним доказом наданим суду стосовно проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу [PERSON] з [PERSON] з 2009 року є Довідка від ПП «Медичний центр «Інтерсоно» від 07.12.2022 № 109 про те, що в період з 01.01.2014 по 31.12.2015 [PERSON] та [PERSON] звертались до ПП «Медичний центр «Інтерсоно» з питань запліднення. Верховний Суд у постановах від 15 липня 2020 року у справі № 524/10054/16, від 07 грудня 2020 року у справі № 295/14208/18-ц зазначив, що належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із "подружжя"; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що "подружжя" вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства. При цьому Верховний Суд у постановах від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15, від 20 січня 2020 року у справі № 490/10757/16-ц, від 21 травня 2020 року у справі №161/11536/17 вказав на те, що факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не можуть свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю. Вирішуючи заявлену в межах даної цивільної справи позову вимогу про встановлення факту спільного проживання сторін як чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 2009 року, суд дійшов висновку, що сама лише Довідка, в якій зазначається, що в період з 01.01.2014 по 31.12.2015 [PERSON] та [PERSON] звертались до ПП «Медичний центр «Інтерсоно» з питань запліднення, без доведення наявності у сторін спільного побуту та бюджету, факту здійснення спільних витрат не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, тим паче з 2009 року. Як передбачено вимогами ст. 77, 80 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Крім того, у відповідності до ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Сам факт перебування у незареєстрованих шлюбних відносинах без установлення обставин ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною із сторін, про що, також зазначено в Постанові Верховного Суду від 26.06.2019 року у справі №442/2219/11. Щодо посилань [PERSON] на те, що майно [PERSON] куплялось в період з 2009 по 2015 за спільні з [PERSON] кошти то суд зазначає, що належних доказів, які б підтверджували як вищенаведені обставини так і те, що спірне майно придбавалось в тому числі за кошти [PERSON] , або було набуто під час спільного проживання за кошти сторін, [PERSON] не надано та не встановлено судом під час розгляду справи. За загальним правилом доказування тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову покладається на позивача, за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача. Пріоритет у доказуванні надається не тому, хто надає більшу кількість доказів, а в першу чергу їх достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Таким чином, враховуючи, що [PERSON] за час розгляду справи не було надано належних та допустимих доказів придбання майна [PERSON] в період з 2009 рік по 2015 рік за рахунок спільних коштів, суд дійшов висновку про те, зазначене майно не належить до спільно нажитого майна та не підлягає поділу між сторонами в рівних частках. Щодо відчужених автомобілів за відсутності згоди одного з подружжя, суд зазначає наступне. Оскільки судом встановлено, що сторони не проживали однією сім`єю до реєстрацію шлюбу, позовні вимоги про визнання об`єктами права спільної сумісної власності подружжя вказаних автомобілів та стягнення грошової компенсації за такі в порядку поділу спільного майна подружжя є безпідставними. Більше того, [PERSON] не надано доказів придбання зазначених автомобілів за спільні кошти, як і факту існування спільного побуту чи наявності усталених відносин між сторонами. Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З урахуванням викладеного, суд приходить висновку про відмову [PERSON] у задоволенні її позовних вимог.

Outcome: partial