Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-07 00:00:00

У вересні 2023 р. позивач [PERSON] в особі представника - адвоката Стрикаль О.В. звернулась до Верховного Суду з позовною заявою про розірвання шлюбу з клопотанням про визначення підсудності. Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду Краснощокова Є.В. від 21.09.2023 року підсудність цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу визначено Деснянському районному суду м. Києва. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.09.2023 року вказана позовна заява передана на розгляд судді Деснянського районного суду м. Києва Буша Н.Д. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 02.10.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Позивач, звертаючись до суду, мотивує свої позовні вимоги тим, що 30 квітня 2010 року між сторонами було зареєстровано шлюб. Від цього шлюбу у подружжя народились діти - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Шлюб з відповідачем виявився невдалим. В останні роки стосунки між сторонами поступово погіршувались. У позивача з відповідачем постійно безпідставно виникали сварки, які призвели до розгладу і фактичного припинення їх шлюбних відносин. Позивач неодноразово намагалась наладити стосунки із своїм чоловіком та зберегти сім`ю, але всі намагання виявились марними. Виявилось, що позивач та відповідач зовсім різні люди, не мають спільних інтересів, мають зовсім протилежні погляди на життя, мають несумісні характери. В останні роки стосунки між сторонами вкрай напружені, що призвело до втрати нормальних сімейних відносин, взаємоповаги і довіри один до одного і неможливості подальшого спільного проживання однією сім`єю. З травня 2023 року сторони не ведуть спільного господарства, хоча поки що і проживають за однією адресою, спільного бюджету не мають. Наразі позивач шукає собі окреме житло. За таких обставин, подальше сумісне життя і збереження сім`ї вважає неможливим. Крім того, це суперечить інтересам сім`ї та головне інтересам їх дітей, і тому це унеможливлює примирення з відповідачем. Позивач просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, а також стягнути з відповідача судові витрати, які складаються з витрат по сплаті судового збору в розмірі 1073,60 грн., витрати пов`язані із складанням позовної заяви адвокатом в розмірі 4 500 грн., витрат, пов`язаних із перекладом документів в розмірі 3 120 грн., а всього 8693,60 грн. Відповідно до вимог ст.ст. 19, 279 ЦПК України вказана справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням учасників справи. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Пустовий Б.В. ознайомився з матеріалами вказаної справи 23.10.2023 року та отримав позовну заяву з додатками, відзив на позов не подавав. Заперечень проти розірвання шлюбу сторона відповідача до суду не подавала. Судом встановлено, що шлюб між сторонами зареєстрований 30 квітня 2010 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 405. Від шлюбу сторони мають двох дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідними копіями свідоцтв про народження. На теперішній час подружні відносини між сторонами припинені, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, позивач не бажає зберегти шлюб, тому шлюб між сторонами повинен бути розірваний. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Відповідно до ст. 112 ч. 2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Приймаючи до уваги, що причини, які спонукають наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Таким чином, суд вважає встановленим, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. За правилами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені останньою та документально підтверджені витрати зі сплати судового збору у розмірі 1073,60 гривень. Крім того, відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною 3 ст. 133 ЦПК України, визначено витрати пов`язані з розглядом справи: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Отже витрати на правничу допомогу та витрати, пов`язані із залученням перекладачів це витрати, пов`язані з вчиненням процесуальних дій, необхідних для розгляду справи та є видом судових витрат. Судом встановлено, що оплата послуг з перекладу з німецької мови на українську здійснювалась позивачем, що підтверджується рахунком № [NUMBER] від 29.08.2023 року, квитанцією, а також актом виконаних робіт від 29.08.2023 року на загальну суму 3120,00 грн. (а.с.19-21). Таким чином, сума в розмірі 3120,00 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Щодо витрат позивача на правничу допомогу в розмірі 4 500,00 грн., які остання сплатила адвокату за складання позовної заяви, то позивачем не надано відповідних доказів такої оплати ( договорів, рахунків, квитанцій та інше), окрім копії ордеру на надання правничої (правової) допомоги адвокатом Стрикаль О.В. від 12.09.2023 року та від 03.10.2023 року, а також копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, суду не надано. Тому судові витрати в цій частині задоволенню не підлягають. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову.

Outcome: partial