Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-23 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом. Позов обґрунтовує тим, що вона проживала з відповідачем з 2017 року. [INFO] у них народилася донька [PERSON] . В актовому запису про народження дитини, батьком дитини зазначений [PERSON] . У зв`язку з погіршення відносин з відповідачем з грудня 2019 року вони спільно не проживають. [PERSON] усунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, він не цікавиться життям доньки, не бере участі в її вихованні та матеріальному забезпеченні. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05.10.2020 ухвалено стягувати з відповідача в користь позивача аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 1300,00 грн. щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23.04.2020 та до досягнення дитиною повноліття. Відповідач аліменти на утримання доньки не сплачує, в зв`язку з чим в нього утворилася заборгованість в сумі 17924,00 грн. На підставі її заяви, було внесено відомості до ЄРДР та відкрито кримінальне провадження № 12021035520000464 від 20.07.2021 за ч.1 ст.164 КК України, за фактом злісного ухилення [PERSON] від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів), а також злісне ухилення батьків від утримання неповнолітніх або непрацездатних дітей, що перебувають на їх утриманні. Зазначає, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток дочки, її навчання, побут та умови проживання, не забезпечує її фінансово. Посилаючись на викладене, позивач просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав, відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , стягнути понесені у справі судові витрати. Ухвалою судді Нововолинського міського суду Волинської області від 18.09.2023 матеріали цивільної справи № 165/3292/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Служба у справах дітей Дубенської міської ради, про позбавлення батьківських прав, передано на розгляд до Луцького міськрайонного суду Волинської області. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.10.2023 визначено головуючого суддю Івасюту Л.В. Ухвалою судді від 24.10.2023 відкрито загальне позовне провадження у справі. Відзиву від відповідача у встановлений ухвалою строк до суду не надходило. Ухвалою суду від 18.12.2023 закрито підготовче провадження у справі. До початку розгляду справи, від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи у її відсутності, заявлений позов підтримує та просить задовольнити з наведених у ньому підстав, не заперечує щодо ухвалення заочного рішення у справі. Від представника відповідача надійшло клопотання про визнання позову. Представник органу опіки та піклування, надіслав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності. У відповідності до вимог ч.2\~ст.247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та надані докази на підтвердження обґрунтованості заявлених вимог, суд установив таке. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України (далі - СК України) мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Тлумачення наведених положень статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Судом встановлено, що сторони є батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] (а.с. 11). Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05.10.2020 ухвалено стягувати з відповідача в користь позивача аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 1300,00 грн. щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23.04.2020 та до досягнення дитиною повноліття. Із акту № 130 про проживання без реєстрації від 28.06.2023 та довідки № 759 від 28.06.2023 вбачається, що малолітня [PERSON] , [INFO] проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] , разом із матір`ю та перебуває на її утриманні. Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї від 22.06.2023, [PERSON] створені належні умови для проживання [PERSON] , [INFO] . Батько [PERSON] усунувся від виконання своїх батьківських обов`язків та не приймає участі в вихованні та утриманні дочки. З висновку органу опіки та піклування № 4459/05-02-29/23 від 14.12.2023 випливає, що служба у справах дітей Нововолинської міської ради здійснила візит за адресою: [ADDRESS] , де винаймає житло [PERSON] . Поспілкувавшись з сусідами було з`ясовано, що [PERSON] винаймає житло за вказаною квартирою, але на даний час там не проживає. Зі слів квартиронаймачів, [PERSON] виїхав до Чехії. Комісією встановлено, що [PERSON] з грудня 2019 року не займається вихованням дочки [PERSON] , не піклується про її фізичний та духовний розвиток, не цікавиться життям, здоров`ям та навчанням, не надає коштів на її утримання. Орган опіки та піклування, вважає, що [PERSON] свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обовязків щодо виховання дочки [PERSON] , [INFO] , а тому його слід позбавити батьківських прав відносно дочки. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. Разом з тим це, насамперед, є способом захисту прав та інтересів дитини, а тому при вирішенні цього питання перш за все необхідно виходити з інтересів дитини, з`ясувати та оцінити який позитивний чи негативний наслідок для дитини матиме таке рішення. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Статтею 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчим органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-XII, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Як вказано в ч.1 ст.17\~Закону України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07.12.2006 у справі «Хант проти України»). Оцінюючи наявні в справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач тривалий час не бере участі у вихованні дочки, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не забезпечує її необхідними матеріально-побутовими умовами, доглядом, вихованням, не спілкується з нею. Зазначені фактори в сукупності, суд розцінює як ухилення від виховання дитини та самоусунення від виконання батьківських обов`язків. Проаналізувавши наведене, суд дійшов висновку щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] , що відповідатиме інтересам дитини. Частиною першою\~статті 141 ЦПК України\~визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову (ч.1 ст.142 ЦПК України). \~ \~ \~ \~Враховуючи визнання позову відповідачем, за позовну вимогу про розірвання шлюбу з нього на користь позивача слід стягнути 50% сплаченого позивачем судового збору, що становить 536,80 грн. Інші 50%, тобто 536,80 грн., слід повернути позивачу безпосередньо із бюджету.

Outcome: approved