Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-15 00:00:00

У грудні 2021 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява в якій позивач просить стягнути з [PERSON] в порядку суброгації матеріальну шкоду в розмірі 17 348,13 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 13.03.2019 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «УНІКА» та [PERSON] було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО» № 001359/4615/0000066. Предметом даного Договору були майнові інтереси Страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням зокрема транспортним засобом «Nissan X- Trail», державний реєстраційний номер [NUMBER] (далі - застрахований автомобіль). У відповідності до умов вказаного Договору страхування Позивач взяв на себе в`язання у разі настання страхового випадку сплатити страхове відшкодування. За змістом, 1.1.2.1 Договору, страховим ризиком визнається, зокрема дорожньо-транспортна пригода. 18.05.2019 о 16 год. 40 хв. в м. Києві, на пл. Європейській, 2 сталася дорожньо-транспортна пригода за участі двох автомобілів: «SeatIbiza» державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля «Nissan X-Trail», державний реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Відповідно до Постанови Шевченківського районного суду м. Києва по справі № 761/21548/19 від 06.06.2019, [PERSON] порушила п.16.11 Правил дорожнього руху України, що спричинило пошкодження транспортних засобів, за що передбачена відповідальність відповідно до ст. 124 КУпАП. [PERSON] визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення. Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди, застрахованому транспортному засобу «Nissan X-Trail», державний номерний знак [NUMBER] , було завдано механічних ушкоджень. Відповідно до чого Страхувальник зазнав матеріального збитку. 20.05.2019 потерпілий від дорожньо-транспортної пригоди, звернувся до Страховика ПрАТ «СК «Уніка» з заявою про подію, що має ознаки страхового випадку. Для встановлення характеру та розміру шкоди, заподіяної власнику автомобіля «Nissan X-Trail», державний номерний знак [NUMBER] , ПрАТ «СК «Уніка» проведено огляд транспортного засобу, про що складено Протокол огляду транспортного засобу. Відповідно до рахунку ТОВ «Кий Авто Груп» № ФС0217220 від 31.05.2019, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Nissan X-Trail», державний номерний знак [NUMBER] складає 74 695,45 грн. Відповідно до страхового акту № 00302003 від 10.06.2019 ПрАТ «СК «Уніка» прийнято рішення про визнання вказаної події страховим випадком та виплату страхового відшкодування за Договором в розмірі 71 320,45 грн. шляхом безготівкового перерахування коштів в сумі 71320,45ТОВ «Кий Авто Груп». На момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «SeatIbiza» державний реєстраційний номер [NUMBER] , яким в момент дорожньо-транспортної пригоди керувала [PERSON] , булазастрахована в АТ "СГ "ТАС" (ПРИВАТНЕ), відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ5938890. Оскільки позивачем здійснено виплату страхового відшкодування, а цивільно-правова відповідальність відповідача, винуватця у ДТП, була застрахована, Позивач 26.06.2019 звернувся до АТ "СГ "ТАС". АТ "СГ "ТАС" (ПРИВАТНЕ) здійснила відшкодування ПрАТ «СК «Уніка» у сумі 53972,32 грн. Таким чином, до ПрАТ «СК «Уніка» перейшло право вимоги до відповідача на підставіст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» в порядку суброгації, а тому позивач просить стягнути з відповідача різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою в розмірі 17 348,13 грн. З метою досудового врегулювання спору, відповідачеві 16.09.2020 направлено Претензію/Досудову вимогу №025321, однак ніяких дій зі сторони відповідача, щодо погашення заборгованості в досудовому порядку проведено не було. За захистом своїх справ позивач звернувся до суду. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.12.2021 вищевказана позовна заява надійшла в провадження судді Сіромашенко Н.В. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України судом направлений запит до Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Шевченківської РДА щодо місця реєстрації відповідача. Згідно відповіді на запит від 23.12.2021 відповідач зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 28.12.2021 відкрито провадження у справі та справа призначена до розгляду в спрощеному порядку з викликом сторін. 01.02.2023 через канцелярію суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, в якому відповідач зазначила на те, що при розрахунку страхових виплат (Страховий акт № 00302003 від 10.06.2019.) ПрАТ «СК «УНІКА не використовувала коригуючі коефіцієнти згідно ст.7.1, ст.29 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (згідно страхового акту: коефіцієнт фізичного зносу-0,00, процент фізичного зносу-0,00%). При тому «Nissan X-Trail», д.р.н. [NUMBER] , 2017 року випуску, в експлуатації з 07.03.2018 під керуванням [PERSON] , згідно інформації з бази даних AudaHistory двері задні праві відновлювались ремонтом попередньо до настання даного страхового випадку. Коефіцієнт фізичного зносу замінених складових, згідно п.п.7.39 (6) Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, становить 0,3414, що дорівнює 20723,13 грн. Складові частини кузова та оперення кузова, кабіни, рами КТЗ відновлювались ремонтом. Розрахунок суми страхового відшкодування: 74695,45 грн. - 20723,13 грн. = 53972,32 грн. Таким чином, не застосувавши коефіцієнт зносу автомобіля та незважаючи на попередній ремонт автомобіля «Nissan X-Trail» д.р.н. [NUMBER] , позивач завищив суму страхового відшкодування. Страховику забороняється встановлювати або пропонувати встановлювати розмір страхового платежу, розрахований в інший спосіб (ст.7.1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Ні її, ні представника АТ «СГ «ТАС» на процедуру проведення експертизи не викликали. Оскільки ПрАТ «СК «УНІКА» звертається з вимогою відшкодування збитків своєї компанії, то і повинна була повернути їй праве крило і бампер (первинна вартість відповідно: 6767, 27 грн та 10 020,95 грн.), для зменшення її збитків. Саме ПрАТ «СК «УНІКА» повинна була контролювати відповідність законодавству всіх етапів проходження ремонту застрахованого в неї автомобіля і забрати їх в організації, що проводила ремонтні роботи для повернення їх АТ «СГ «ТАС» або їй. Згідно ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі,. недостатності страхової виплати для повного відшкодування завданої шкоди, зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням. Однак її страхова сума у розмірі 250 000,00 грн. покриває заподіяну нею шкоду. Таким чином спір про відшкодування повної суми збитків [PERSON] повинен вирішуватися між ПрАТ «С «УНІКА» та АТ «СГ «ТАС». Крім цього відповідач зазначила, що вона є інвалідом другої групи, отримує пенсію в розмірі 2679,61 грн та сума страхового відшкодування для неї значна, а суд може зменшити розмір відшкодування шкоди фізичній особі. 23.02.2023 від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначив на те, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. АТ «СГ «ТАС» здійснило власний розрахунок суми страхового відшкодування з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу транспортного засобу та відшкодувало ПрАТ «СК «УНІКА» 53972,32 грн. В судове засідання представник позивача не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суд не повідомила, надіслала відзив на позов. Представник третьої особи в судове засідання не звився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося. Суд, дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 13.03.2019 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «УНІКА» та [PERSON] було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО» № 001359/4615/0000066. Відповідно до п. 1.1. договору його предметом є майнові інтереси [PERSON] (Страхувальник), пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням зокрема транспортним засобом «Nissan X-Trail», державний реєстраційний номер [NUMBER] (застрахований автомобіль). Відповідно до п. 1.2. договору страховими ризиками, зокрема, є ДТП. 18.05.2019 о 16 год. 40 хв. в м. Києві, [PERSON] керуючи автомобілем марки «SeatIbiza» державний реєстраційний номер [NUMBER] , на пл. Європейській, 2 в м. Києві на виїзді з вулиці Грушевського на площу Європейську на регульоване перехрестя не надав перевагу в русі автомобілю «Nissan X-Trail», державний реєстраційний номер [NUMBER] , який рухався по головній дорозі, в результаті чого скоїла з ним зіткнення, що призвело до пошкодження транспортних засобів та завдало матеріальних збитків. Відповідно до Постанови Шевченківського районного суду м. Києва по справі № 761/21548/19 від 06.06.2019, [PERSON] визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення. Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди, застрахованому транспортному засобу «Nissan X-Trail», державний номерний знак [NUMBER] , було завдано механічних ушкоджень. 20.05.2019 [PERSON] звернулась до ПрАТ «СК «Уніка» із заявою про подію, що має ознаки страхового випадку, просила визнати подію страховим випадком та виплатити страхове відшкодування на СТО, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Дніпровська Набережна, 16-а. Для встановлення характеру та розміру шкоди, заподіяної власнику автомобіля «Nissan X-Trail», державний номерний знак [NUMBER] , ПрАТ «СК «Уніка» проведено огляд транспортного засобу, про що складено Протокол огляду транспортного засобу, місце огляду ТОВ «Київ Авто Холдинг». Відповідно до рахунку ТОВ «Кий Авто Груп» № ФС0217220 від 31.05.2019, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Nissan X-Trail», державний номерний знак [NUMBER] складає 74 695,45 грн. Відповідно до страхового акту № 00302003 від 10.06.2019 ПрАТ «СК «Уніка» визнала подію 18.05.2019 страховим випадком та визначила суму страхового відшкодування в розмірі 71320,45 грн. Відповідно до платіжного доручення № 092191 від 11.06.2019 позивач сплатив страхове відшкодування в сумі 71 320,45 грн ТОВ «Кий Авто Груп». Відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ5938890 на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «SeatIbiza» державний реєстраційний номер [NUMBER] , яким в момент дорожньо-транспортної пригоди керувала [PERSON] , була застрахована в АТ "СГ "ТАС". Оскільки цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в АТ "СГ "ТАС", позивач заявою від 26.06.2019 № 25321 звернувся до АТ "СГ "ТАС" про виплату страхового відшкодування в розмірі 71320,45 грн, яке було сплачено позивачем. АТ "СГ "ТАС" здійснила відшкодування ПрАТ «СК «Уніка» у сумі 53 972,32 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 40787 від 06.08.2019. Позивачем відповідачеві 16.09.2020 направлено Претензію/Досудову вимогу №025321, про сплату різниці між фактично завданою шкодою та страховою виплатою в розмірі 17348,13 грн. Згідно ст.993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно, на підставі ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка отримала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдану шкоду. За умовами ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. За змістом наведених правових норм після виплати страхового відшкодування до страховика переходить право вимоги яке страхувальник (особа, що одержала страхове відшкодування) має до особи, відповідальної за завдані збитки. Отже, до ПрАТ "СК "Уніка" перейшло право на отримання від відповідача, як винуватця ДТП, суми непокритих збитків у розмірі 17348,13 грн. із розрахунку: (71320,45 грн. - 53972,32 грн.). При застосуванні наведених норм права підлягає врахуванню правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі №755/18006/15-ц, (пункти 68-70); стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону № 1961-IV, з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 зазначеного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Отже, відносини між ПАТ «Страхова компанія «УНІКА» та відповідача у цій справі регулюються правилами ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» - в порядку суброгації. Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 27 постанови № 4 від 01 березня 2013р., що при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика, суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Так, у випадку суброгації, відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні, із збереженням самого зобов`язання, на підставі договору страхування, а також ст. 993 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування». У випадку регресу, одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється нормами ст. 1191 ЦК України. Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи (абз. 1 п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власникір наземних транспортних засобів»). Шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого - це шкода, пов`язана, зокрема з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу (абз. 2 ч. І ст. 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). За змістом ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Таким чином, виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» покладено на страховика винної особи у межах, встановлених цим Законом і договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Аналіз вищезазначених правових норм дає підстави стверджувати, що у разі настання страхового випадку, страховик особи, з вини якої пошкоджено транспортний засіб потерпілого, зобов`язаний відшкодувати особі, якій завдано таку шкоду витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, але у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі. Відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин (пункт 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 року № 142/5/2092. Тобто, якщо для відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу. Такі висновки викладені у постанові Верховного Суду від 12.03.2018 року по справі № 910/5001/17. Відносини між відповідачем та його страховиком (АТ «СГ«ТАС») регулюються умовами, визначеними у договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та правилами статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно з частиною першою зазначеної статті у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються; витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Таким чином, страховик відповідача виконав свої зобов`язання, відшкодувавши витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням його зносу. У Постанові Верховного Суду України від 02.12.2015 року у справі № 6-691 цс 15 зазначено, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). На підставі цього висновку Верховний суд у складі судової палати Касаційного цивільного суду у своїй Постанові № 686/17155/15-ц від 03.10.2018 року підтримав вищезазначений правовий висновок та визначив, що страховик за договором обов`язкового страхування відповідає у межах страхового ліміту за мінусом фізичного зносу, а за решту - безпосередній винуватець. Відповідно ч. 1 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). За змістом статті 1194 ЦК України в системному зв`язку зі статтею 993 цього Кодексу та статтею 27 Закону України «Про страхування» можна дійти висновку про те, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1, 2 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Зі змісту ст. 76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - достатності. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Отже, за таких обставин суд вважає позовні вимоги про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди законними та обґрунтованими. Суд не приймає до уваги посилання відповідача на те, що розмір страхового відшкодування завищений, оскільки доказів на підтвердження цього, судуне надано. Жодного контррозрахунку відносно доказів наданих позивачем суду не представлено. Крім цього, згідно роз`яснень, які містяться у п. 7 Постанови № 4 від 1 березня 2013 року Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», правила частини четвертої статті 1193 ЦК України про можливість зменшення розміру відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину, застосовуються у виняткових випадках, якщо відшкодування шкоди у повному розмірі неможливе або поставить відповідача у тяжке матеріальне становище. Стаття 1193 ЦК України є загальною нормою, якою встановлюються підстави звільнення від відповідальності за завдання позадоговірної шкоди та підстави зменшення відповідальності порівняно із загальним розміром відшкодування шкоди в повному обсязі. З огляду на вказане, до спірних правовідносин положення ч. 4 ст. 1193 ЦК України, які застосовуються при вирішенні питання про відшкодування завданої фізичною особою шкоди, не можуть бути застосовані. Оскільки у даному випадку мають місце правовідносини суброгації, тобто переходу права вимоги від страхувальника до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат, суд критично оцінює посилання відповідача на можливість зменшення розміру відшкодування шкоди згідно вимог ч.4 ст.1193 ЦК України з урахуванням її складного матеріального становища. У відповідності до ст. 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2270,00 грн., які сплачено позивачем за подання позову до суду, виходячи із суми позовних вимог, які задоволено судом.

Outcome: approved