Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-22 00:00:00

В провадженні Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська перебувала цивільна справа за позовом М(Т)СБУ до [PERSON] про стягнення суми сплаченого майнового відшкодування. Заочним рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 серпня 2021 року позовні вимоги М(Т)СБУ до [PERSON] про стягнення суми сплаченого майнового відшкодування задоволено у повному обсязі. Стягнуто зі [PERSON] на користь М(Т)СБУ суму сплаченого майнового відшкодування в розмірі 33073\~гривні 59\~копійок та судовий збір у сумі 2481 гривня (а. с. 80-81). Не погодившись із вказаним рішенням суду, відповідачем 22 червня 2023 року подано до суду заяву про перегляд заочного рішення (а. с. 104-105). В обґрунтування заяви про перегляд заочного рішення відповідачем зазначено про те, що про існування вказаного рішення суду відповідач [PERSON] дізнався тільки 19 травня 2023 року, через мобільний за стосунок «ДІЯ», в якому відобразилося виконавче провадження № 71850345, в межах якого була винесена постанова про арешт коштів відповідача та вказано номер цієї справи. Стверджує, що в свою чергу, з повним текстом заочного рішення відповідач ознайомився лише 23 травня 2023 року через його представницю адвокатку Гусакову О.Б. Вказує, що відповідач під час судового розгляду цієї справи не міг подати свої заперечення, оскільки жодних повідомлень чи повісток не отримував, вказане рішення отримав лише 23 травня 2023 року. Крім того, зазначає, що підставою для прийняття судом рішення у цій справі про стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів став висновок оцінювача про вартість матеріальних збитків завданих в наслідок пошкодження автомобіля Skoda\~Octavia,\~державний реєстраційний\~номер [NUMBER] в\~дорожньо-транспортній\~пригоді,\~однак в\~матеріалах справи\~відсутній перелік\~пошкоджених деталей\~автомобіля при\~ДТП,\~який відповідав\~би переліку,\~щодо якого\~здійснена оцінка\~вартості.\~Вважає,\~що вказане\~свідчить про\~відсутність причинно-наслідкового\~зв`язку між\~виною відповідача\~та розміром\~збитків, а отже розгляд цивільної справи 204/3886/22 суд провів не об`єктивно, через що вказане рішення підлягає перегляду (а. с. 104-105). Ухвалою суду від 10 серпня 2023 року заяву представниці відповідача [PERSON] адвокатки Гусакової О.Б., про перегляд заочного рішення задоволено. Заочне рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 02 лютого 2023 року у цивільній справі за позовом М(Т)СБУ до [PERSON] про стягнення суми сплаченого майнового відшкодування скасовано. Справу призначено до судового розгляду на 11 годину 30 хвилин 27 вересня 2023 року (а. с. 128, 129). У судовому засіданні представник позивача адвокат Сечко С.В., позовні вимоги підтримав в повному обсязі, прохав їх задовольнити, обґрунтування надав аналогічні тексту позовної заяви. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] , позовні вимоги не визнав, при їх задоволення заперечував, обґрунтування надав аналогічні тексту заяви про перегляд заочного рішення. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників цивільного процесу, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням кожен окремо та в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на наступне. Судом встановлено, що постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21 вересня 2020 року (у справі 204/5759/20), [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів громадян. Постанова набрала законної сили 02 жовтня 2020 року (а. с. 4 та на звороті). Із вказаної\~постанови вбачається,\~що 28\~серпня 2020\~року о\~20\~годині 00\~хвилини,\~ [PERSON] в [ADDRESS] , біля електроопори 309, водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом ВАЗ, державний реєстраційний номер [NUMBER] , не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою та не зміг відповідно зреагувати на її зміну, чим скоїв зіткнення з автомобілем Skoda Octavia, державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , чим порушив вимоги п. 2.3 (б) Правил дорожнього руху, що призвело до пошкодження транспортних засобів. У судовому засіданні [PERSON] вину визнав, обставини зазначені в протоколі не оспорював. Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу ВАЗ, державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] не зареєстрована (а. с. 5). Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу Skoda Octavia А 7, державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] зареєстрована в АТ «СГ «ТАС», за страховим полісом АО/5068107 (діючий на 28 серпня 2020 року (а. с. 9). 29 серпня 2020 року потерпілий [PERSON] з метою компенсації спричинених в результаті дорожньо-транспортної пригоди збитків звернувся до МТСБУ з відповідною заявою (а. с. 8) та повідомленням про ДТП (а. с. 6 та на звороті). 30 вересня 2020 року суб`єктом оціночної діяльності [PERSON] на підставі договору № 20/016 від 01 січня 2020 року складено звіт № 280820 з оцінки вартості матеріальних збитків завданих в наслідок нанесених пошкоджень автомобілю Skoda Octavia А 7, державний реєстраційний номер [NUMBER] в дорожньо-транспортній пригоді (а. с. 11-28). Вартість оціночних послуг 1526 гривень (а. с. 32-33). Наказом М(Т)СБУ від 21 жовтня 2020 року № 3.1/1507, на підставі довідки № 1 від 19 жовтня 2020 року про розмір відшкодування шкоди (а. с. 30) прийнято рішення про відшкодування [PERSON] шкоди з фонду захисту потерпілих у розмірі 31547 гривень 59 копійок (а. с. 29). Відповідно до платіжного доручення № 2543553 від 23 жовтня 2020 року [PERSON] здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 31547 гривень 59 копійок (а. с. 31). Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України,\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з вимогами ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Приписами ст. 13\~ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з вимогами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Вимогами ст. 77\~ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Нормою ст. 81\~ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Приписами ч. 1 ст. 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до вимог п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об`єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояву їх шкідливих властивостей. Згідно з вимогами ч. ч 1, 2 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Як було встановлено судом, постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21 вересня 2020 року винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, що призвело до настання дорожньо-транспортної пригоди є відповідач по справі [PERSON] . Відповідно до вимог ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Преюдиційні факти - це факти, встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили і не підлягають доведенню в іншій справі. Таким чином, при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи цей позов, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. У такому разі і призначення відповідної експертизи не вимагається. Такий висновок викладений у постанові Верховного суду від 24 червня 2020 року у справі № 6040/14169/17. Відтак, в силу вказаних норм закону, на таку особу покладається обов`язок відшкодувати завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди матеріальну шкоду. Так, зі звіту суб`єкта оціночної діяльності [PERSON] № 280820 оцінки вартості матеріальних збитків завданих в наслідок нанесених пошкоджень автомобілю Skoda Octavia А 7, державний реєстраційний номер [NUMBER] в дорожньо-транспортній пригоді (а. с. 11-28) вбачається, що: ринкова вартість автомобіля становить 372123 гривні 03 копійки, вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля 47867 гривень 40 копійок, вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу 34487 гривні 16 копійок, вартість матеріальних збитків завданих внаслідок ДТП 34487 гривень 16 копійок. Однак, представником відповідача вказаний звіт ставиться під сумнів, з тих підстав, що в ньому відсутній перелік пошкоджених деталей автомобіля при дорожньо-транспортній пригоді, який би відповідав переліку, щодо якого здійснена оцінка вартості. Натомість, суд не може погодитися з вказаними доводами представника відповідача, з огляду на наступне. Згідно з вимогами ст.\~3\~Закону України\~«Про оцінку\~майна,\~майнових прав\~та професійну\~оціночну діяльність\~в Україні» оцінка майна, майнових прав - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9\~цього Закону і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності. Вимоги до змісту звіту про оцінку майна, порядку його оформлення та рецензування встановлюються положеннями (національними стандартами) оцінки майна. Приписами ст. 5 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» визначено, що суб`єктом оціночної діяльності є: суб`єкти господарювання - зареєстровані в установленому законодавством порядку фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, а також юридичні особи незалежно від їх організаційно-правової форми та форми власності, які здійснюють господарську діяльність, у складі яких працює хоча б один оцінювач, та які отримали сертифікат суб`єкта оціночної діяльності відповідно до цього Закону; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, які отримали повноваження на здійснення оціночної діяльності в процесі виконання функцій з управління та розпорядження державним майном та (або) майном, що є у комунальній власності, та у складі яких працюють оцінювачі. Відповідно до\~відомостей Державного\~реєстру «Суб`єкти\~оціночної діяльності»\~(https://www.spfu.gov.ua/ua/list/spf-estimate-registers-subjects.html?region=0&legal_entity),\~ФОП [PERSON] \~зареєстрований,\~як суб`єкт\~оціночної діяльності\~за напрямком\~діяльності 1.3 «Оцінка колісних транспортних засобів». 10 вересня 2003 року постановою Кабінету Міністрів України № 1440 затверджено Національний стандарт № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», який є обов`язковим для застосування під час проведення оцінки майна та майнових прав суб`єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна. Поняття, що вживаються у цьому Стандарті, використовуються в інших національних стандартах. Пунктами 50-55 вказаного Національного стандарту № 1, зокрема, визначені загальні вимоги до проведення незалежної оцінки майна. 28 жовтня 2004 року постановою Кабінету Міністрів України № 1442 затверджено Національний стандарт № 2 «Оцінка нерухомого майна», який є обов`язковим для застосування під час проведення оцінки нерухомого майна (нерухомості) суб`єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна та проводять державну експертизу звітів з експертної грошової оцінки земельних ділянок державної та комунальної власності у разі їх продажу. Приписами ч.\~6\~ст.\~9 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» визначено, що положення (національні стандарти) оцінки майна є обов`язковими до виконання суб`єктами оціночної діяльності під час проведення ними оцінки майна всіх форм власності та в будь-яких випадках її проведення. Таким чином, оцінка нерухомого майна має здійснюватися відповідно до Національного стандарту № 2 та з урахуванням Національного стандарту № 1, яким визначено загальні засади. Так, згідно з пунктом 50 Національного стандарту № 1 проведенню незалежної оцінки майна (незважаючи на вибір оцінювачем методичного підходу його оцінки) передує підготовчий етап, на якому здійснюється, зокрема, ознайомлення з об`єктом оцінки. Відповідно до вимог п. 51 Національного стандарту № 1, незалежна оцінка майна проводиться у такій послідовності: укладення договору на проведення оцінки; ознайомлення з об`єктом оцінки, збирання та оброблення вихідних даних та іншої інформації, необхідної для проведення оцінки; ідентифікація об`єкта оцінки та пов`язаних з ним прав, аналіз можливих обмежень та застережень, які можуть супроводжувати процедуру проведення оцінки та використання її результатів; вибір необхідних методичних підходів, методів та оціночних процедур, що найбільш повно відповідають меті оцінки та обраній базі, визначеним у договорі на проведення оцінки, та їх застосування; узгодження результатів оцінки, отриманих із застосуванням різних методичних підходів; складання звіту про оцінку майна та висновку про вартість об`єкта оцінки на дату оцінки; доопрацювання (актуалізація) звіту та висновку про вартість об`єкта оцінки на нову дату (у разі потреби). Разом із цим, вимогами п. 56 Національного стандарту № 1 визначено, що звіт про оцінку майна, у тому числі, має містити письмову заяву оцінювача про якість використаних вихідних даних та іншої інформації, особистий огляд\~об`єкта оцінки\~(у\~разі неможливості\~особистого огляду\~ відповідні\~пояснення та\~обґрунтування застережень\~і припущень\~щодо використання\~результатів оцінки), дотримання національних стандартів оцінки майна та інших нормативно-правових актів з оцінки майна під час її проведення, інші заяви, що є важливими для підтвердження достовірності та об`єктивності оцінки майна і висновку про його вартість, а також додатки з копіями всіх вихідних даних, а також у разі потреби - інші інформаційні джерела, які роз`яснюють і підтверджують припущення та розрахунки. Отже, виходячи з наведених норм, незважаючи на вибір експертом методичного підходу оцінки майна (дохідний, порівняльний), підготовці та проведенню незалежної експертизи майна передує, в будь-якому випадку, ознайомлення з об`єктом оцінки шляхом доступу до нього. Такі правові\~висновки викладені\~в постановах\~Верховного Суду від 19 грудня 2019 року у справі № 211/2171/15, від 01 жовтня 2020 року у справі № 2-2394/10, від 15 жовтня 2020 року у справі № 917/628/17, від 07 квітня 2021 року у справі № 753/3055/18. Як вбачається зі змісту звіту № 280820 суб`єкта оціночної діяльності [PERSON] (а. с. 11-28), оцінювач особисто проводив ідентифікацію та огляд об`єкта власності, який був предметом оцінки 10 вересня 2020 року, на підтвердженням чого останнім складено відповідний Акт огляду колісного транспортного засобу (а. с. 18 на звороті 19) із зазначенням назв деталей та опису пошкодження транспортного засобу, які відповідають вказаним пошкодженням [PERSON] в повідомленні про дорожньо-транспортну пригоду від 29 серпня 2020 року, зокрема: пошкоджене заднє праве крило (боковина), задній бампер, розбито задній правий ліхтар (а. с. 6 та на звороті). Таким чином, під час розгляду справи, доводи представника відповідача щодо відсутності в матеріалах справи переліку пошкоджених деталей автомобіля при дорожньо-транспортній пригоді спростовані матеріалами справи. Суд зазначає, що правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулює Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлений обов`язок власників транспортних засобів застрахувати цивільно-правову відповідальність водіїв, які керують застрахованим транспортним засобом. Разом із цим, з матеріалів справи вбачається, що відповідач на момент дорожньо-транспортної пригоди не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Відповідно до\~вимог ст. 3\~Закону України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Згідно з вимогами ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Приписами п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Статтею 29 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Відповідно до вимог п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, зокрема, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Згідно з вимогами пп. 38.2.1 п. 38.2 ст. 38 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. При цьому, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Разом з цим, при оцінці обставин справи необхідно виходити з того, що якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). З огляду на викладене, з урахуванням того, що відповідач є\~винною особою\~у вчиненні\~вказаної дорожньо-транспортної\~пригоди,\~і на\~момент вчинення\~якої не\~застрахував свою\~цивільно-правову\~відповідальність, тому завдану шкоду потерпілому відшкодовано МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь МТСБУ в порядку регресу відповідних документально підтверджених витрат, пов`язаних із виплатою страхового відшкодування. Так, позивач прохає суд стягнути з відповідача суму сплаченого майнового відшкодування в розмірі 33073 гривні 59 копійок, натомість, відповідно до довідки про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих № від 19 жовтня 2020 року (а. с. 30) та платіжного доручення № 2543553 від 23 жовтня 2020 року (а. с. 31) вбачається, що сплачена ним сума майнового відшкодування [PERSON] становить 31547 гривень 59 копійок, а тому суд доходить висновку, що саме ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в порядку регресу. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити про те, що стаття 6Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Отже, при ухваленні рішення по суті, суд повинен вживати всіх заходів задля того, щоб судове рішення було не лише законним, але й справедливим. Європейський суд з прав людини вказав у своєму рішенні «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року вказав на те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях, а тому, виходячи із наведеного вище, суд доходить висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню, в частині стягнення з відповідача на користь МТСБУ в порядку регресу відповідних документально підтверджених витрат, пов`язаних із виплатою страхового відшкодування у розмірі 31547 гривень 59 копійок. Згідно зі ст. 141 ЦПК України, судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача, а тому з останнього на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 2481 гривня. На підставі викладеного,

Outcome: partial