Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з заявою про встановлення факту перебування на його утриманні та виховання двох дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування поданої заяви [PERSON] зазначив, що з 02.08.2003 по 16.08.2016 перебував у шлюбі з [PERSON] . Від шлюбу мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . З моменту розірвання шлюбу діти проживають разом з заявником, він самостійно їх утримує та виховує, оплачує відпочинок та дозвілля, несе інші витрати, яких потребують діти. Мати, [PERSON] , з доньками не проживає, в матеріальному утриманні та вихованні дітей участі не приймає. З метою захисту соціальних гарантій та представницьких інтересів дітей в соціальних службах, органах місцевого самоврядування та інших органах з питань, що виникають в процесі виховання та утримання дітей, а також у зв`язку з необхідністю віднесення заявника до категорії осіб, яким дозволяється виїзд за кордон, просив задовольнити заяву та встановити факт перебування на його утриманні та факт виховання двох дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Ухвалою судді від 11.09.2023 року відкрито провадження та залучено до участі в справі в якості заінтересованої особи Державну прикордонну службу України. В судовому засідання заявник вимоги заяви підтримав та просив їх задовольнити. Представник заінтересованої особи - служби у справах дітей Волочиської міської ради Комаровська Н.М. заяву підтримала та просила задовольнити. Представник заінтересованої особи - Адміністраціяї Державної прикордонної служби України Свириденко А.Г. проти задоволення заяви заперечувала, посилаючись на те, що заявником не доведено, що він самостійно виховує та утримує дітей, а мати дітей [PERSON] ухиляється від їх утримання та виховання, Заінтересована особа [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про дату та час розгляду повідомлена у встановленому законом порядку. Заслухавши пояснення заявника, представників заінтересованих осіб, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 02.08.2003 по 16.08.2016 [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] , яка на даний час є студенткою Тернопільського національного технічного університету імені Івана Пулюя (денна форма навчання), та [PERSON] , [INFO] . З акту обстеження житлово-побутових умов від 04.07.2023, складеного комісією Богданівського старостинського округу Волочиської ТГ, вбачається, що [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , разом з доньками [PERSON] , 2004 року народження, та [PERSON] ,2008 року народження, яка закінчила 9 клас Богданівської гімназії.. Діти знаходяться на утриманні батька, мати [PERSON] за даною адресою не проживає, участі у вихованні дітей не приймає. Згідно з наданою заявником інформацією, мати дітей [PERSON] проживає за адресою: Рівненська область, Дубенський район, с. Сатиїв, та перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Відповідно до акту обстеження умов проживання дитини №188 від 17.10.2023 [PERSON] , учениця 10 класу Сатиївської ЗОШ І-ІІІ ст., тимчасово проживає та навчається за адресою матері [PERSON] в селі Сатиїв Дубенського району Рівненської області. Зі слів батька та бабусі, мати [PERSON] після розлучення переїхала в с. Сатиїв Рівненської області та залишила дітей на виховання батькові. Батько виховував та утримував їх з дитинства. Неповнолітня [PERSON] на період канікул в навчальному закладі буде проживати в сім`ї батька та бабусі. Станом на 19.12.2023 [PERSON] проживала разом з батьком за адреслю: [ADDRESS] , та навчалася в 10 класі Купільського ліцею Війтовецької селищної ради Хмельницького району Хмельницької області. Дані обставини зафіксовані в акті обстеження умов проживання дитини з батьком №237 від 19.12.2023 року та довідці Купільського ліцею Війтовецької селищної ради Хмельницького району Хмельницької області. Як пояснив у судовому засіданні [PERSON] , дочка дійсно декілька місяців проживала в сім`ї матері, однак у дитини не склалися відносини з вітчимом і вона за власною ініціативою повернулася до батька. Частиною 1 ст. 293 ЦПК України встановлено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 27 березня 2019 року у справі № 569/7589/17 зробила правовий висновок, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. Отже, встановлення юридичного факту за рішенням суду безпосередньо породжує певні юридичні наслідки, тобто, від встановлення факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих прав громадян. Згідно ч. 1 ст. 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені ст.ст. 150-151 СК України. За приписами ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно зі ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. За п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; Таким чином, за змістом наведених норм чинного законодавства, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися. Отже, при встановленні факту самостійного виховання дитини батьком фактично встановлюється юридичний факт, в силу якого обсяг прав матері обмежується або припиняється, тобто вона може бути позбавлена батьківських прав щодо дитини на підставі п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України . У поданій заяві [PERSON] зазначає, що діти проживають разом із ним, він самостійно утримує та виховує обох дітей, мати дітей проживає окремо, участі в матеріальному утриманні та вихованні доньок не приймає. Отже, фактично при задоволенні даної заяви можна буде дійти висновку, що мати дітей [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання дітей, що не є предметом даної цивільної справи. Як було зазначено вище, в силу ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Слід зазначити, що заявник не надав суду доказів, що в питанні виховання чи утримання [PERSON] та [PERSON] їхня матір [PERSON] умисно ухиляється від виконання цих обов`язків чи реалізації прав з даного приводу. Надані суду письмові докази лише свідчать про проживання дітей разом з батьком, що ніким не заперечується, однак жодним чином не підтверджують факт ухилення матері від участі у вихованні та утриманні дітей. Суд не може залишити поза увагою, що в судовому засіданні заявник підтвердив, що [PERSON] іноді надавала грошові кошти на утримання доньок та здійснила один платіж за навчання [PERSON] у вищому навчальному закладі. З позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей [PERSON] до суду не звертався, хоча, як вбачається з актів обстеження умов проживання дитини, сім`я є малозабезпеченою. Крім того, протягом певного часу [PERSON] проживала разом з матір`ю, зі слів заявника, до батька повернулася через неприязні відносини, які склалися з вітчимом, а не з матір`ю. Згідно з ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Зважаючи на те, що заявник належними та допустимими доказами не довів, що він самостійно, без участі матері дітей, виховує та утримує доньок [PERSON] та [PERSON] суд приходить до висновку про відсутність підстав для встановлення факту, що має юридичне значення - перебування дітей на його утриманні та вихованні. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: dismissed