Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-15 00:00:00

[PERSON] 28 вересня 2023 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до відповідача [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення, про визнання майна спільним сумісним майном подружжя та визнання права власності в порядку спадкування за законом. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 жовтня 2023 року заяву було прийнято до розгляду суду та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 жовтня 2023 року клопотання про витребування доказів було задоволено. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 грудня 2023 року підготовче провадження у справі було закрито та справу призначено до судового розгляду. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 січня 2024 року вирішено питання про розгляд справи в заочному порядку. Позивач у своєму позові посилався на те, що він є сином відповідача і [PERSON] , яка померла [INFO] . Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно. 13 травня 1978 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] . На підставі договору купівлі-продажу від 16 січня 1986 року [PERSON] належить житловий будинок [ADDRESS] . Зазначений житловий будинок було придбано відповідачем і його дружиною, [PERSON] , за спільні кошти, перебуваючи у зареєстрованому шлюбі. Після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , відповідач вважає себе одноосібним власником, відмовляється надати письмову згоду як одного з подружжя, що є живим, на визначення частки [PERSON] , документи на майно також не надає. Оформлення правовстановлюючого документа на одного з подружжя на майно, набуте за час шлюбу, жодним чином не свідчить про зміну правового режиму майна і не тягне за собою обмеження прав іншого з подружжя на свою частку у спільній власності. 18 жовтня 2016 року позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Постановою Другої дніпровської державної нотаріальної контори від 04 лютого 2023 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на домоволодіння [ADDRESS] у зв`язку із відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на зазначене майно. Також зазначив, що у правовстановлюючому документі наявна невідповідність адреси. В договорі купівлі-продажу від 27 січня 1986 року зазначена адреса нерухомого майна як [ADDRESS] . Згідно з переліком найменувань містобудівного кадастру та адресного плану на території Новокодацького району м. Дніпра існує провулок Валуйський, вулиці Валуйської або Валуйського не існує у м. Дніпрі. Для подальшої реєстрації права власності на успадковану частину житлового будинку необхідно встановити факт дійсної адреси, яка підтверджується технічним паспортом на будинок. Просив суд встановити факт, що дійсна адреса житлового будинку [ADDRESS] ; визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] та визнати за позивачем право власності на частину житлового будинку [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . У своїй заяві до суду справу просив розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та дату судового засідання повідомлявся в порядку ч. 11 ст. 128 ЦПК України, про причини своєї неявки судові не повідомив. На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим розглядати справу за відсутності відповідача. Будь-які заяви чи клопотання від відповідача до суду не надходили. Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 13 травня 1978 року [PERSON] і [PERSON] зареєстрували шлюб (а.с. 22), від якого у них народилося двоє синів: [PERSON] , [INFO] (а.с. 107 оберт), і [PERSON] , [INFO] (а.с. 13). На підставі договору купівлі-продажу від 16 січня 1986 року, посвідченого Другою дніпропетровською державною нотаріальною конторою і зареєстрованого в реєстрі за № 1-242, [PERSON] належить житловий будинок [ADDRESS] (раніше Дніпропетровськ) (а.с. 24). [INFO] [PERSON] померла (а.с. 14). Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно. 18 жовтня 2016 року [PERSON] звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері, [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с. 100 оберт). 18 жовтня 2016 року до нотаріальної контори звернувся [PERSON] із заявою про відмову від прийняття спадщини після смерті своєї матері, [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с. 101). 18 жовтня 2016 року до нотаріальної контори із заявою про відмову від прийняття спадщини після смерті дружини, [PERSON] , яка померла [INFO] , звернувся [PERSON] (а.с. 101 оберт). Постановою Другої дніпровської державної нотаріальної контори від 04 лютого 2023 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері, [PERSON] , яка померла [INFO] , на домоволодіння [ADDRESS] у зв`язку із відсутністю оригіналів правовстановлюваних документів (а.с. 128 оберт-129). З приводу встановлення факту дійсності адреси спірного житлового будинку суд приходить до такого висновку за наступних підстав. На підставі ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Пуктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995 року визначено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до чинного ЦПК України юридичний факт встановлюється судом за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. В таких справах заявник має подати докази про відсутність можливості одержання чи відновлення відповідного документу. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. У своєму позові [PERSON] просить встановити факт, що дійсна адреса житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами № [NUMBER] , право власності на який на підставі договору купівлі-продажу від 16 січня 1986 року зареєстровано за [PERSON] , є [ADDRESS] . Як вбачається з відкритих джерел інформації, дійсно [ADDRESS] . За таких обставин, суд приходить до висновку, що дійсно в договорі купівлі-продажу було допущено помилку. Разом з тим, факт ідентичності, чи тотожності, розбіжності у написанні адреси у судових рішеннях не підлягає встановленню у судовому порядку. Таким чином, позовні вимого в цій частині задоволенню не підлягають. Щодо позовних вимог в частині визнання спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності в порядку спадкування за законом суд зазначає наступне. Відповідно до пункту 1 розділу VII «Прикінцевих положень» СК України, цей кодекс набув чинності одночасно з набуттям чинності ЦК України, тобто з 01 січня 2004 року. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України), норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року. До сімейних відносин, які існували до 01 січня 2004 року, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набуття ним чинності. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 3 ст. 368 ЦК України). Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України). Згідно з частиною першої статті 57\~СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка, зокрема, є майно: набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч. 1 ст. 70 СК України). Подібним чином питання спільної власності подружжя регулював і КпШС України, який був чинним на час набуття права власності на спірний житловий будинок (16 січня 1986 року). Відповідно до положень ч. 1 ст. 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Частиною 1 статті 27 КпШС України визначено, що подружжя може укладати між собою всі дозволені законом майнові угоди. Проте, угоди між ними, спрямовані на обмеження майнових прав жінки, чоловіка або дітей, недійсні і не обов`язкові ні для подружжя, ні для третіх осіб. Як вбачається із матеріалів справи, [PERSON] і [PERSON] зареєстрували шлюб 13 травня 1978 року. За час перебування у зареєстрованому шлюбі подружжям було придбано житловий будинок, а саме у 1986 році, що підтверджується договором купівлі-продажу від 16 січня 1986 року, посвідченим Другою дніпропетровською державною нотаріальної конторою. Право власності на домоволодіння [ADDRESS] згідно з правовстановлюючими документами) у м. Дніпрі було зареєстровано за відповідачем [PERSON] . Згідно із положенням ч. 1 ст. 28 КпШС України в разу поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року № 6-843цс17 та узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду в постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18). Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яка не потребує доказування та встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує допоки не спростована. Презумпція спільності майна подружжя поширюється, у тому числі й на те майно, яке було нажите у період шлюбу, але оформлене і зареєстровано на ім`я одного з подружжя (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 липня 2022 року у справі № 495/6578/17 (провадження № 61-17462св21)). Сутність презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте в період шлюбу, полягає в тому, що на певний об`єкт поширюється правовий режим спільного сумісного майна,\~що не потребує доказування та встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу. Проте за наявності спору така презумпція може бути спростована, тому тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається саме на заінтересовану особу, яка її оспорює. Таким чином, житловий будинок [ADDRESS] було придбано подружжям [PERSON] і [PERSON] у зареєстрованому шлюбі за спільні грошові кошти подружжя, тому вказане нерухоме майно має статус спільного сумісного майна подружжя. Спростування вказаного твердження судові не надано. Враховуючи положення ч. 1 ст. 28 КпШС України, частки [PERSON] і [PERSON] у праві спільної сумісної власності на житловий будинок [ADDRESS] згідно з правовстановлюючими документами) у м. Дніпрі є рівними, тобто по частині. Відповідно до положень ст. ст. 5, 15, 16\~ЦК України застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності наступних умов: наявності у позивача певного суб`єктивного права (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством), і відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову. У статті 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ст.\~1216\~ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). На підставі ст.\~1217\~ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218\~ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч. 1 ст.\~1268\~ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Статтею 1297 ЦК України встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі на житловий будинок, інші споруди, є набуття спадкодавцем за життя цього права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до статті 392\~ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі, про неефективність способу захисту права особи відповідно до положень\~статті 16 ЦК України. У такому випадку спадкоємець не позбавлений можливості захисту своїх прав шляхом подання позову про визнання права власності в порядку спадкування. Аналогічний правовий висновок неодноразово викладено Верховним Судом у постановах: від 20 червня 2018 року у справі № 640/13903/16-ц (провадження № 61-15147св18); від 20 червня 2018 року у справі № 266/5267/18 (провадження № 61-6647св19); від 20 березня 2019 року у справі № 550/1040/16-ц (провадження № 61-28423св18); від 22 квітня 2020 року у справі № 601/2592/18 (провадження № 61-17859св19); від 22 квітня 2020 року у справі № 127/23809/18 (провадження № 61-11210св19); від 27 травня 2020 року у справі № 361/7518/16-ц (провадження № 61-43734св18), від 16 вересня 2020 року у справі № 464/1663/18 (провадження № 61-9410св19). Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є\~докази,\~які містять\~інформацію щодо\~предмета доказування. Предметом\~доказування є\~обставини,\~що підтверджують\~заявлені вимоги\~чи заперечення\~або мають\~інше значення\~для розгляду\~справи і\~підлягають встановленню\~при ухваленні\~судового рішення. Сторони\~мають право\~обґрунтовувати належність\~конкретного доказу\~для підтвердження\~їхніх вимог\~або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Статтею 79 ЦПК України встановлено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст.\~80\~ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно із ч. 1 ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, оскільки [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, який зареєстрували 13 травня 1978 року, та у період шлюбу подружжям було придбано житловий будинок [ADDRESS] , тобто, відповідно до вимог 22 КпШС України вказаний будинок є спільною сумісною власністю подружжя. В той же час, [PERSON] померла, а [PERSON] , на якого було зареєстровано право власності на спірний житловий будинок відмовляється надати правовстановлюючі документи на нього, а тому [PERSON] , який є спадкоємцем після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , має законне право вимоги визнання за ним права власності на спадщину. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір у розмірі 4\~111 грн. 19 коп. (а.с. 1), враховуючи, часткове задоволення позовних вимог, з відповідача слід стягнути 1\~963 грн. 99 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial