Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-07 00:00:00

Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, який діє від імені органу опіки та піклування, звернувся до суду із позовом, у якому просить позбавити батьківських прав [PERSON] щодо малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , на підставі п.1,2 ч. 1ст 164 Сімейного Кодексу України. В обґрунтування позову зазначив, що на обліку Служби у справах дітей по Слобідському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради перебуває [PERSON] , [INFO] , як дитина, яка опинилася в складних життєвих обставинах. Так у травні 2021 року до Служби у справах дітей по Слобідському району надійшло повідомлення КЗ «Центру надання соціальних послуг» Роганської селищної ради Харківської області про те, що на під час рейду на території селищної ради було виявлено факт жорстокого поводження з дітьми на сміттєзвалищі. Мати, [PERSON] , перебуваючи в стані алкогольного сп?яніння, била палкою своїх дітей [PERSON] та [PERSON] , за даним фактом органами поліції було складено протокол жорстокого поводження з дітьми. Спеціалістами Служби у справах дітей була проведена відповідна робота та здійснено вихід за адресою проживання дітей. В ході обстеження було встановлено, що родина постійно проживала в Індустріальному районі у співмешканця матері. Стан приміщення та умови не пристосовані для проживання дітей, тому після втручання спеціалістів Центру мати з дітьми переїхала до свого батька у кватиру його дружини, де їм виділили кімнату. Мати та діти ніде не зареєстровані, свого житла не мають. [PERSON] ніде не працює, іноді допомагає своєму батькові, який приймає металобрухт. Згідно з висновком оцінки потреб сім?ї родина знаходиться в складних життєвих обставинах, мати хворіє на цукровий діабет, схильна до вживання алкогольних напоїв та жорстокого поводження з дітьми. Представник органу опіки та піклування в обґрунтування позовних вимог також послався на те, що згідно з інформацією КНП «МДП №16» мати на запрошення лікарів не реагує, рекомендації лікарів щодо обстеження, щеплення та догляду за дітьми не виконує. Службою у справах дітей по Слобідському району, були вжиті заходи щодо взяття дітей на облік, як таких, що опинилися в складних життєвих обставинах для подальшої профілактичної роботи з матір?ю. Спеціалістами неодноразово обстежувалися умови проживання дітей, проводилися профілактичні бесіди щодо недопущення застосування фізичної сили до дітей, недопущення вживання алкогольних напоїв, недопущення перебування дітей у зимовий період тривалий час на вулиці. Крім того, у січні 2022 року до Служби у справах дітей по Індустріальному району, надійшла інформація про те, що в рамках проведення рейду «Зима», за адресою попереднього проживання родини було виявлено малолітнього [PERSON] . З пояснень матері дитина хворіє, але за медичною допомогою вона не зверталася. Житлові умови за місцем перебування дитини не придатні для проживання перебування малолітньої дитини. Членами робочої групи було проведено оцінку рівня безпеки дитини, про що було складено акт згідно з додатком 10 до Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов?язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року №866, за результатами якої визначено як «небезпечно». За результатами проведення оцінки складено протокол тимчасового вилучення дитини з небезпечного середовища від 05.01.2022 року, малолітнього [PERSON] госпіталізовано до КНП «МКБЛ №16. З пояснень [PERSON] нова дружина її батька більше не погоджується на проживання [PERSON] у своїй квартирі, але проти проживання дітей не заперечує. 24.01.2022 року з метою оздоровлення дитини за клопотанням Служби у справах дітей по Слобідському району, хлопчика влаштовано до дитячого психоневрологічного санаторію № 2, де він перебуває по цей час. [PERSON] має тимчасову реєстрацію, взята на облік в спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту особи, як бездомна особа, до Служби у справах дітей по Слобідському району з питання повернення сина або з будь-яких питань щодо дитини не зверталась. Вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Представником відповідача було подано до суду відзив на позовну заяву, проти задоволення позову заперечував. Зазначив, що відповідач самостійно виховує двох малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Вказав, що згідно протоколу тимчасового вилучення дитини від 05.01.2022 року малолітнього [PERSON] було вилучено нібито з небезпечного середовища за адресою: [ADDRESS] , однак за цією адресою родина [PERSON] не проживала і не проживає. Матір з дітьми приїхала за вказаною адресою для надання допомоги чоловіку. Вказав, що позивачем не надано доказів ухилення відповідача від виконання своїх обов?язків щодо виховання дитини, жорстокого поводження з дітьми, того, що остання є алкоголіком чи наркоманом. Зауважив, що відповідач неодноразово приїздила до Служби у справах дітей у Слобідському районі, але співробітники служби на роботі були відсутні, працювали дистанційно, на телефонні дзвінки у поверненні дитини відмовляли, крім того відповідач зверталася до Служби з листами про повернення дитини. Зазначив, що твердження позивача щодо перебування дитини в психоневрологічному санаторії №2 не відповідає дійсності, остання знаходиться у санаторії «Смерічка». Крім того, вказав, що наразі позивач разом з сином [PERSON] , [INFO] , перебуває у Німеччині, у зв`язку з чим не може з`явитися у судове засідання. Сторони у справі у судове засідання не з`явились, повідомлялась про час та місце розгляду справи належним чином. Згідно заяви представник позивача просила розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала. Суд дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Згідно копії свідоцтва про народження [PERSON] народився [INFO] , матір`ю останнього є [PERSON] . Згідно повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження від 17.05.2022 року відомості про батька дитини внесені відповідно до ч.1 ст.135 СК України. Згідно листа Комунальної установи «Центр надання соціальних послуг Роганської селищної ради Харківського району Харківської області» від 26.05.2021 року № 01-10/77 остання повідомляє службу у справах дітей, що на території селищної ради виявлено факт жорстокого поводження з дітьми на території сміттєзвалища, а саме мати [PERSON] в стані алкогольного сп`яніння била палкою дітей [PERSON] та [PERSON] . А також просить здійснити вихід за адресою проживання діда дітей [PERSON] у [ADDRESS] . Згідно інформації Відділу соціальної роботи по Слобідському району м. Харкова від 02.06.2021 року №98 сім`я [PERSON] фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . В результаті відвідування спеціалістами Відділу встановлено, що в квартирі проживають [PERSON] , [INFO] , сини останньої [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , батько відповідача [PERSON] , [INFO] , та дружина останнього [PERSON] .. Відповідач була зареєстрована у матері за адресою: [ADDRESS] , але у зв`язку з тим, що мати продала квартиру без відома дочки, відповідач з дітьми не мають місця реєстрації. Відповідач не працевлаштована, але має підзаробітки, отримує державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям, має статус одинокої матері. [PERSON] відвідує дитячий садок №286 у Індустріальному районі м. Харкова. Зі слів [PERSON] , вона з дітьми проживатиме за вказаною адресою доки її співмешканець зробить ремонт у будинку за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до наказу Служби у справах дітей по Слобідському району від 08.06.2021 року №049 [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , взято на облік як дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, з підстави скоєння фізичного/психічного насильства над дитиною. Згідно інформації КНП «Міська дитяча поліклініка №16» ХМР [PERSON] та [PERSON] мешкають за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] знаходиться під наглядом лікаря-педіатра Литвін Д.А., з яким укладена декларація про надання первинної медичної допомоги, під спостереженням щодо хронічних захворювань не перебуває. 09.06.2021 року дитині проведений медичний огляд, на прийом з`явився у супроводі матері [PERSON] .. На прийом до лікаря для проведення туберкулінодіагнозтики не з`явилась, на телефонні дзвінки не відповідала. Не виконує рекомендації лікарів щодо обстеження, щеплення та догляду за дитиною. Згідно інформації Служби у справах дітей по Індустріальному району від 10.01.2022 року № 02-22/052/22 в рамках проведення рейду «Зима» за адресою: [ADDRESS] в небезпечних умовах співробітниками Служби виявлений малолітній [PERSON] , [INFO] , який перебував разом з [PERSON] .. Зі слів матері вона приїхала у гості до знайомого, а фактично мешкає за адресою: [ADDRESS] разом з дітьми. Дитину було вилучено з небезпечних умов та влаштовано до КНП «МКДЛ №16» ХМР для проведення медичного обстеження. Матеріали справи містять копію акту обстеження умов проживання від 05.01.2022 року за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до акту проведення оцінки рівня безпеки дитини від 05.01.2022 року висновок щодо рівня безпеки дитини «небезпечно». Суду також надано копію протоколу тимчасового вилучення дитини [PERSON] , [INFO] , з небезпечного середовища від 05.01.2022 року. Малолітнього [PERSON] влаштовано на оздоровлення до КНП ХОР «ОДПНС №2». Крім того, матеріали справи містять відповідь Служби у справах дітей по Слобідському району від 17.01.2023 року №08-22/27-23 на заяву [PERSON] від 23.12.2022 року щодо повідомлення місця перебування малолітнього [PERSON] та повернення дитини та відповідь Служби від 21.04.2023 року №08-22/233-23 на заяву представника відповідача від 17.04.2023 року щодо повернення дитини, квитанцію ПАТ «Укрпошти» на адресу санаторія «Смерічка» від 03.03.2023 року. Згідно висновку щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо малолітнього [PERSON] , [INFO] , від 20.02.2023 року №87 доцільно позбавлення батьківських прав [PERSON] у відношенні останнього. Згідно з частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Частиною 1 статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Стаття 5 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачає, що держави-учасниці поважають відповідальність, права і обов`язки батьків і у відповідних випадках членів розширеної сім`ї чи общини, як це передбачено місцевим звичаєм, опікунів чи інших осіб, що за законом відповідають за дитину, належним чином управляти і керувати дитиною щодо здійснення визнаних цією Конвенцією прав і робити це згідно зі здібностями дитини, що розвиваються. Відповідно до пунктів 1-3 статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно з пунктом 1 статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Частиною першою статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Частиною 1 статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини, у тому числі, шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР. Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Як зазначив Європейський суд з прав людини в рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Як Суд зазначив у рішенні у справі «Нойлінґер та Шурук проти Швейцарії» (Neulinger and Shuruk v. Switzerland), ([ВП], заява № 41615/07, ЄСПЛ 2010 року): «136. Інтерес дитини складається з двох аспектів. З одного боку цей інтерес вимагає, що зв`язки дитини з її сім`єю мають бути збережені, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною. Звідси випливає, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, та що необхідно зробити все, щоб зберегти особисті відносини та, якщо і коли це можливо, «відновити» сім`ю [рішення у справі «Гнахоре проти Франції» (Gnahore v. France), заява № 40031/98, п. 59, ЄСПЛ 2000-ІХ]. З іншого боку очевидно також, що в інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у здоровому середовищі, та батькам не може бути надано право за статтею 8 Конвенції на вжиття таких заходів, що можуть завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі «Ельсхольц проти Німеччини» (Elsholz v. Germany), [ВП], заява № 25735/94, п. 50, ЄСПЛ 2000-VIII, та у справі «Марсалек проти Чехії» (Marsalek v. the Czech Republic), заява № 8153/04, п. 71, від 4 квітня 2006 року)». У рішенні по справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, N 250, ст. 35-36, п. 90), і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні по справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року Суд повторює, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 (див., зокрема, рішення у справі "МакМайкл проти Сполученого Королівства" (McMichael v. the United Kingdom) від 24 лютого 1995 року, п. 86, серія A, N 307-B). Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не "згідно із законом", не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися "необхідним у демократичному суспільстві" (див. згадане вище рішення у справі МакМайкла, п. 87). Визначаючи, чи було конкретне втручання "необхідним у демократичному суспільстві", Суд повинен оцінити - у контексті всієї справи загалом - чи були мотиви, наведені на виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає стаття 8 (див., наприклад, справи "Кутцнер проти Німеччини" (Kutzner v. Germany), N 46544/99 п. 65, ЄСПЛ 2002-I, та "Зоммерфельд проти Німеччини" (Sommerfeld v. Germany), [GC],N 31871/96, п. 66, ЄСПЛ 2003-VIII). Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-III сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно з частиною 1 статті 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини і водночас, санкція (відповідальність) за протиправну винну поведінку матері або батька. Згідно пунктів 15, 16, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, тощо), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення батьківських прав, покладено на позивача. Обставини справи не містять доказів, які б свідчили про винне, свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). З матеріалів справи вбачається, що відповідач зверталася до органу опіки та піклування з відповідними заявами щодо місця знаходження дитини та її повернення як самостійно, так і через представника, що свідчить про те, що вона бажає приймати участь у вихованні дитини, у фізичному та духовному розвитку сина. Крім того, до позовної заяви Службою у справах дітей по Слобідському району додано запити до психоневрологічного диспансеру, наркологічного диспансеру, сектору ювенальної превенції щодо надання інформації щодо [PERSON] від 17.02.2022 року, натомість матеріали справи не містять доказів про притягнення відповідача до адміністративної чи кримінальної відповідальності, а також відомостей про перебування її на обліку у лікаря нарколога чи психіатра. Згідно з частиною шостою статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Суд вважає, що висновок Департаменту служб у справах дітей від 20.02.2023 року №87 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON] , [INFO] , є недостатньо обґрунтованим. У ньому не наведено безперечних підстав та аргументів, які б вказували на необхідність позбавлення відповідача батьківських прав, не зазначено, яка робота проведена органом опіки та піклування із відповідачем щодо врегулювання даного конфлікту, він не містить висновків про те, чи відповідає такий крайній захід інтересам дитини та яким чином позбавлення відповідача батьківських прав захистить такі інтереси. Суд вважає, що позбавлення відповідача батьківських прав не буде відповідати меті такого заходу: захисту інтересів дитини та стимулювання мати щодо належного виконання своїх обов`язків, та не забезпечить інтереси дитини, оскільки остаточно розірве її зв`язок із матір`ю. Ураховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для застосування до відповідача такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батьківських прав. Таким чином, у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed