Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-11 00:00:00

20 листопада 2023 року [PERSON] звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому просить суд розірвати шляю між сторонами. Позовні вимоги мотивувала тим, що 29 вересня 1995 року між сторонами було зареєстровано шлюб. За час перебування останніх у шлюбі сторін народилося четверо дітей, двоє з яких - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , є неповнолітніми. Причиною розірвання шлюбу є розходження поглядів на сімейне життя. Спільне господарство не ведеться з початку червня 2023 року, шлюб носить формальний характер. Ухвалою суду від 22 листопада 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду,\~ відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, з призначенням судового розгляду на 12 січня 2024 року. 12 січня 2024 року на адресу суду надійшла заява від відповідача [PERSON] про розгляд справи за його відсутності та визнання позовних вимог\~ в повному обсязі. 12 січня 2024 року на адресу суду надійшла заява від позивача [PERSON] про розгляд справи за її відсутності та підтримання нею позовних вимог\~ у повному обсязі. Відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 29 вересня 1995 року сторони уклали шлюб між собою (а.с.67), від якого народилася донька [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] (а.с.7-8). Шлюбні відносини фактично припинені. Спірні правовідносини виникли між сторонами з приводу розірвання шлюбу. Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно з частиною першою статті 24 Сімейного кодексу України (далі СК України) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з частинами третьою та четвертою статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини першої статті 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно із частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (частина 1 статті 110 СК України). Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що сторони разом не проживають, сімейні стосунки не підтримують, шлюб існує формально. За таких обставин суд вважає, що наявні підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили (ч.3 ст.115 СК України). Відповідно ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору сплаченого позивачем під час подачі позову до суду. Частиною 1 ст. 142 ЦПК України передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Приймаючи до уваги те, що відповідач перед початком судового розгляду визнав позовні вимоги у повному обсязі, суд вважає за доцільне стягнути з нього на користь позивача 50 відсотків від сплаченого нею судового збору за подання позовної заяви до суду, з одночасним поверненням 50 відсотків від сплаченого позивачем судового збору із державного бюджету.

Outcome: approved