Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-22 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідача Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - АТ «Українська залізниця») та просить суд стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 28\~459,70 грн. за період з 12.08.2023 по 14.09.2023 (включно), посилаючись на затримку відповідачем виплат на підставі рішення суду від 08.05.2023. В обґрунтування вимог зазначено, що він працював на посаді чергового локомотивного депо, а 01.12.2022 звільнений з посади у зв`язку з виходом на пенсію вперше за ст. 38 КЗпП України. Рішенням суду від 08.05.2023, яке залишено без змін постановою суду апеляційної інстанції від 05.07.2023, стягнуто з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 30\~000,00 грн. за період з 02.12.2022 по день винесення рішення. Також рішенням суду від 15.11.2023 з відповідача на його користь стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 09.05.2023 по 11.08.2023 у сумі 30\~000,00 грн. Відповідач, як роботодавець, повний розрахунок зі звільненим працівником провів лише 15.09.2023, тому з врахуванням його середньоденного заробітку у сумі 837,05 грн. та періоду невиплати з 12.08.2023 по 14.09.2023 просить вимоги задовольнити. Ухвалою суду від 12.12.2023 відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідач скористався правом подання відзиву на позовну заяву та 27.12.2023 до системи «Електронний суд» скеровано відзив на позовну заяву. Представник відповідача [PERSON] заперечував проти задоволення позовних вимог, не визнаючи їх, просив відмовити у їх задоволенні, витрати віднести за рахунок позивача. Ухвалою суду від 23.01.2024 відмовлено у задоволенні клопотання про перехід до розгляду за правилами загального позовного провадження. Згідно зі ст.\~279\~ЦПК України суд проводить розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов такого висновку. Як встановлено судом та не оспорюється учасниками процесу, наказом (розпорядженням) №663/ОС від 14.11.2022 [PERSON] звільнено з посади чергового локомотивного депо (основного) Структурного підрозділу «Криворізьке локомотивне депо» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (а.с. 21). Рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 травня 2023 року, залишеного без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 05 липня 2023 року, стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02.12.2022 по день винесення рішення (08.05.2022) у сумі 30 000,00 грн. (а.с. 28-30, 31-34). Рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 листопада 2023 року, яке не набрало законної сили, стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 09.05.2023 по 11.08.2023 (включно) у сумі 30\~000,00 грн. (а.с. 35-37). Одноразову грошову допомогу відповідачем було нараховано позивачу у вересні 2023 року у сумі 145\~575,64 грн. та виплачено 15 вересня 2023 року; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні нарахований у липні 2023 року у сумі 30\~000,00 грн. та виплачений 31 липня 2023 року (а.с. 27). Відповідно до вимог ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені уст. 116 КЗпП України. Згідно зі ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Частиною першою ст. 117 КЗпП України встановлено, що в разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Отже, відповідно до змін, внесених у ст. 117 КЗпП України Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022, який набрав чинності 19.07.2022, середній заробіток має бути стягнутий не більше як за шість місяців затримки розрахунку за умови відсутності спору про розмір заборгованості. Як позивач зазначає у позові між ним та відповідачем відсутній спір щодо самого розміру заборгованості заробітної плати (а.с. 5). Оскільки позивача було звільнено 01.12.2022, тобто вже після набрання чинності нових змін, період, за який може бути стягнутий середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні становить з 02.12.2022 по 02.06.2023. Натомість позивач просить стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 12.08.2023 по 14.09.2023 (включно) сумі 28\~459,70 грн., тобто поза межами визначеного законодавцем строку. Суд погоджується з запереченням відповідача, викладеним у відзиві на позов, вважаючи його обґрунтованим. Згідно із частинами 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно з вимогами пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Тому аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, враховуючи заперечення відповідача, викладене у відзиві на позов, суд приходить до висновку про наявність підстав для відмови у задоволення позовних вимог у повному обсязі. Відповідно до положень ст.\~141\~ЦПК України віднести витрати по сплаті судового збору за рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed