Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-22 00:00:00

25 серпня 2023 року з позовом про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою за адресою [ADDRESS] , опис та площа, якої визначена рішенням Київського районного суду м. Одеса від 11.08.2022 року № 520/10806/15-ц, до суду звернулась [PERSON] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що згідно рішення суду у справі № 520/10806/15-ц було визначено порядок користування земельною ділянкою співвласниками, однак, позивач не має можливість скористатись своїм правом як на вільне користування виділеною їй частиною земельною ділянки так і на потрапляння до вказаної частини ділянки шляхом проходу по частині ділянці яка, вказаним рішенням суду, виділена у загальне користування. Позивачем та її представником визначено що усунення перешкод повинно відбуватись шляхом демонтування вхідної калитки домоволодіння за адресою [ADDRESS] зі сторони [ADDRESS] з боку приміщень, які належать [PERSON] за рахунок [PERSON] та [PERSON] ; демонтування будь-яких конструкції та споруд, а саме та не виключно - внутрішніх парканів, калитки та інші споруди за адресою [ADDRESS] , які перешкоджають [PERSON] вільному проходу та користуванню земельною ділянкою, опис та площа якої визначена Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 11 серпня 2022 року у справі №520/10806/15-ц за рахунок [PERSON] та [PERSON] , а саме земельної ділянки площею 260м2, яка складається з ділянки № [NUMBER] площею 99 м2 з приляганням до фасадної зовнішньої межі ділянки, що включає площу зайняту частиною житлового будинку літ. «А» з прибудовами та господарськими будівлями з урахуванням площі під частиною житлового будинку з прибудовою; ділянки № [NUMBER] площею 145 м2; 1/2 частки земельної ділянки № [NUMBER] загального користування площею 31м2; зобов`язати [PERSON] та [PERSON] не перешкоджати [PERSON] вільному проходу та користуванню земельною ділянкою, опис та площа якої визначена Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 11 серпня 2022 року у справі №520/10806/15-ц, а саме земельної ділянки площею 260м2, яка складається з ділянки № [NUMBER] площею 99 м2 з приляганням до фасадної зовнішньої межі ділянки, що включає площу зайняту частиною житлового будинку літ. «А» з прибудовами та господарськими будівлями з урахуванням площі під частиною житлового будинку з прибудовою; ділянки № [NUMBER] площею 145 м2; 1/2 частки земельної ділянки № [NUMBER] загального користування площею 31м2; зобов`язати [PERSON] та [PERSON] не чинити [PERSON] будь-яких перешкод у встановленні спільних меж, а також встановлення межових знаків на земельній ділянці за адресою, [ADDRESS] , опис та площа якої визначена Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 11 серпня 2022 року у справі №520/10806/15-ц, а саме земельної ділянки площею 260м2, яка складається з ділянки № [NUMBER] площею 99 м2 з приляганням до фасадної зовнішньої межі ділянки, що включає площу зайняту частиною житлового будинку літ. «А» з прибудовами та господарськими будівлями з урахуванням площі під частиною житлового будинку з прибудовою; ділянки № [NUMBER] площею 145 м2; 1/2 частки земельної ділянки № [NUMBER] загального користування площею 31м2. Відповідачі та їх представник заперечували проти задоволення позову стверджуючи що фактично позовні вимоги пов`язані із виконання рішення суду від 11.08.2022 року у справі № 520/10806/15-ц, а тому не є ефективним способом захисту права позивача на виконання рішення суду, яке повинно відбуватись шляхом виконання вказаного вище рішення суду а не окремим позовом а крім того, 27.06.1978 р. за рішенням народного суду Київського р-ну м. Одеси здійснено розподіл частки у розмірі 18/25 (або 36/50) частин житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , яка належала подружжю [PERSON] - [PERSON] . Зазначеним рішенням суду розподіл здійснено шляхом визначення права власності на 21/50 частину за [PERSON] та на 15/50 частин за [PERSON] . При цьому, відповідно проекту розподілу земельної ділянки Одеського БТІ від 31.03.1978 р. за колишнім подружжям [PERSON] - [PERSON] закріплено право користування земельною ділянкою наступним чином: за [PERSON] (доля в домоволодінні 21/50) на земельну ділянку 88 кв.м., відповідно до проекту розподілу земельної ділянки від 31.03.78 р. та за [PERSON] (доля в домоволодінні 15/50) на земельну ділянку 322 кв.м. зі зворотній сторони з [ADDRESS] , відповідно до проекту розподілу земельної ділянки від 31.03.78 р. В подальшому право власності на частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] переходили до інших власників, але встановлений порядок користування за рішенням народного суду Київського р-ну м. Одеси від 27.06.1978 р. не змінювався та не оспорювався будь яким співвласником нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до встановленого рішенням народного суду Київського р-ну м. Одеси від 27.06.1978 р. порядку користування і здійснюється користування земельною ділянкою відповідачами. Рішення народного\~суду Київського\~р-ну\~м.\~Одеси від\~27.06.1978\~р.\~не скасовувалось\~та є\~чинним до\~цього часу,\~а тому,\~на думку\~відповідачів та\~їх представника\~існування одночасно\~двох рішень\~суду за\~якими встановлені\~різні порядки\~користування однією\~земельною ділянкою\~робить фактично\~неможливим виконання\~саме рішення\~від 11.08.2022\~року ,\~без додаткового\~роз`яснення порядку\~його виконання,\~так як\~це буде\~суперечить іншому\~законному рішенню\~суду. Як встановлено судом 27.06.1978 р. за рішенням народного суду Київського р-ну м. Одеси ( рішення набрало законної сили та не є скасованим або зміненим ) здійснено розподіл частки у розмірі 18/25 (або 36/50) частин житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , яка належала подружжю [PERSON] - [PERSON] . Зазначеним рішенням суду розподіл здійснено шляхом визначення права власності на 21/50 частину за [PERSON] та на 15/50 частин за [PERSON] . При цьому, відповідно проекту розподілу земельної ділянки Одеського БТІ від 31.03.1978 р. за колишнім подружжям [PERSON] - [PERSON] закріплено право користування земельною ділянкою наступним чином: за [PERSON] (доля в домоволодінні 21/50) на земельну ділянку 88 кв.м., відповідно до проекту розподілу земельної ділянки від 31.03.78 р. та за [PERSON] (доля в домоволодінні 15/50) на земельну ділянку 322 кв.м. зі зворотній сторони з [ADDRESS] , відповідно до проекту розподілу земельної ділянки від 31.03.78 р. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 11.08.2022 року ( набрало законної сили 08.11.2022 ) по цивільної справі № 520/10806/15-ц за позовом\~ [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] , третя особа Одеська міська рада про встановлення порядку користування земельною ділянкою, було задоволені позовні вимоги та встановлено порядок користування земельною ділянкою при житловому будинку [ADDRESS] між [PERSON] , [PERSON] й [PERSON] наступним чином: 1) [PERSON] виділено у користування земельну ділянку, площею 260 кв. м, що складає 21/50 частки, та складається з: ділянки № [NUMBER] , площею 99 кв. м, з приляганням до фасадної зовнішньої межі ділянки, що включає площу зайняту частиною житлового будинку літ. «А» з прибудовами та господарськими будівлями з урахуванням площі під частиною житлового будинку з прибудовою; ділянки № [NUMBER] , площею 145 кв. м; 1/2 частки земельної ділянки № 4 загального користування, площею 31 кв. м. 2) [PERSON] виділено у користування земельну ділянку, площею 174,0 кв. м, що складає 7/25 частку земельної ділянки, та складається з: ділянки № [NUMBER] площею 96 кв. м, з урахуванням площі під частиною житлового будинку з прибудовою; ділянки № [NUMBER] , площею 65 кв. м, з приляганням до лівої та задньої зовнішніх меж ділянки з урахуванням площі під господарськими будівлями; 1/2 частки земельної ділянки № [NUMBER] загального користування, площею 31 кв. м. Вхід на виділену ділянку залишено існуючий у фасадній межі ділянки зі сторони [ADDRESS] . 3) [PERSON] виділено у користування земельну ділянку (ділянка № [NUMBER] ), площею 186 кв. м, що складає 15/50 частки, з приляганням до фасадної, правої і задньої зовнішніх меж ділянки, що включає, в тому числі, площу зайняту частиною житлового будинку літ. «А» та господарськими будівлями. Вхід на виділену ділянку залишено існуючий у фасадній межі ділянки зі сторони [ADDRESS] . Виділені [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] межі ділянок згідно визначеного порядку користування земельною ділянкою при житловому будинку [ADDRESS] мають наступний опис: частина земельної ділянки [PERSON] : від фасадної зовнішньої межі земельної ділянки, від точки розташованої з відступом 3,36 м від правої зовнішньої межі ділянки в напрямку до задньої зовнішньої межі ділянки, по зовнішній стіні гаражу літ. «В», відрізок довжиною 3,30 м; далі по осях міжквартирних перегородок, які відокремлюють квартири співвласників на всю їх довжину до перетину з зовнішньою стіною житлового будинку літ. «А», орієнтованої на праву і задню зовнішні межі земельної ділянки; далі під кутом 45о у напрямку правої зовнішньої межі ділянки, відрізок довжиною 1,41 м; далі уздовж зовнішньої стіни житлового будинку літ. «А» в напрямку до задньої зовнішньої межі ділянки, відрізок довжиною 4,37 м; далі поворот праворуч у напрямку до правої зовнішньої межі ділянки, відрізок довжиною 7,61м; поворот ліворуч у напрямку задньої зовнішньої межі земельної ділянки уздовж правої зовнішньої межі, відрізок довжиною 14,28 м; поворот ліворуч у напрямку лівої зовнішньої межі ділянки уздовж вбиральні літ. «Г» та навісу літ. «Ж», відрізок довжиною 7,15 м; поворот праворуч у напрямку задньої зовнішньої межі земельної ділянки, відрізок довжиною 2,97 м до задньої зовнішньої межі; поворот праворуч у напрямку до правої зовнішньої межі земельної ділянки по задній межі, зовнішній стіні навісу літ. «Ж» та вбиральні літ «Г», відрізок довжиною 1,46м+6,42м+0,98м; поворот праворуч у напрямку фасадної зовнішньої межі земельної ділянки по правій зовнішній межі до кута житлового будинку літ. «А» відрізок довжиною 22,49 м, далі по зовнішній стіні житлового будинку літ. «А» відрізок довжиною 11,7 м+1,03 м, далі по фасадної зовнішньої межі, відрізок довжиною 1,54 м; поворот праворуч у напрямку лівої зовнішньої межі земельної ділянки, відрізок довжиною 3, 36 м. Частина земельної ділянки [PERSON] - Частина I: від фасадної зовнішньої межі земельної ділянки (від кута житлового будинку літ. «А»), у напрямку до задньої зовнішньої межі ділянки по зовнішній стіні житлового будинку літ. «А», відрізок довжиною 0,34 м + 7,35 м; поворот праворуч і далі по осях міжквартирних перегородок, які відокремлюють квартири співвласників на всю їх довжину до перетину з зовнішньою стіною житлового будинку літ. «А», орієнтованої на фасадну зовнішню межу земельної ділянки; далі по зовнішній стіні гаражу літ. «В» у напрямку до фасадної зовнішньої межі ділянки до точки розташованої з відступом 3,36 м від правої зовнішньої межі ділянки, відрізок довжиною 3,30 м;- поворот праворуч у напрямку лівої зовнішньої межі земельної ділянки по зовнішній стіні гаражу літ. «В», відрізок довжиною 3,93 м; далі поворот праворуч у напрямку задньої зовнішньої межі земельної ділянки по зовнішній стіні гаражу літ. «В», відрізок довжиною 0,3м до огорожі; поворот ліворуч у напрямку до лівої зовнішньої межі земельної ділянки по огорожі, відрізок довжиною 5,06м до зовнішньої стіни житлового будинку літ. «А»; поворот ліворуч по зовнішній стіні житлового будинку літ. «А» у напрямку фасадної зовнішньої межі, відрізок довжиною 0,29 м; далі поворот праворуч у напрямку лівої зовнішньої межі земельної ділянки по зовнішній стіні житлового будинку літ. «А», відрізок довжиною 3,50 м. Частина II: від точки розташованої з відступом 3,92 м від лівої зовнішньої межі земельної ділянки та на відстані 1,5 м від стіни житлового будинку літ. «А» у напрямку до задньої зовнішньої межі ділянки уздовж лівої зовнішньої межі, відрізок довжиною 29,46 м; поворот праворуч у напрямку правої зовнішньої межі земельної ділянки уздовж вбиральні літ. «Е» та сараю літ. «И», відрізок довжиною 4,35 м, далі уздовж навісу літ. «Ж» та вбиральні літ. «Г», відрізок довжиною 7,15м; далі поворот праворуч у напрямку фасадної зовнішньої межі уздовж правої зовнішньої межі, відрізок довжиною 14,28 м; поворот праворуч у напрямку лівої зовнішньої межі земельної ділянки, відрізок довжиною 7,61 м; поворот праворуч у напрямку задньої зовнішньої межі уздовж житлового будинку літ. «А», відрізок довжиною 3,24 м+1,5 м; далі поворот ліворуч у напрямку лівої зовнішньої межі уздовж житлового будинку літ. «А», відрізок довжиною 3,79м. Частина земельної ділянки [PERSON] : Частина I: від точки розташованої з відступом 0,34 м+7,35 м від фасадної зовнішньої межі ділянки у напрямку до задньої зовнішньої межі земельної ділянки по зовнішній стіні житлового будинку літ. «А» відрізок довжиною 4,87 м, далі відрізок до кута житлового будинку літ. «А» довжиною 6,75 м далі по зовнішній стіні житлового будинку літ. «А», відрізок довжиною 3,63 м; поворот праворуч у напрямку правої зовнішньої межі земельної ділянки по зовнішній стіні житлового будинку літ. «А» відрізок довжиною 5,59 м, далі відрізок довжиною 1,0 м+0,4 м; поворот праворуч у напрямку фасадної зовнішньої межі земельної ділянки уздовж житлового будинку літ. «А» відрізок довжиною 3,24 м+4,37 м; далі поворот праворуч під кутом 45о у напрямку лівої зовнішньої межі ділянки, відрізок довжиною 1,41 м; далі по осях міжквартирних перегородок відокремлюючи квартири співвласників на всю їх довжину до перетину з зовнішньою стіною житлового будинку літ. «А», орієнтованої на ліву зовнішню межу земельної ділянки. Частина II: від точки розташованої з відступом 6,80 м+1,46 м від лівої зовнішньої межі ділянки в напрямку до фасадної зовнішньої межі ділянки уздовж сараю літ. «И», відрізок довжиною 2,97 м; поворот праворуч у напрямку лівої зовнішньої межі земельної ділянки уздовж сараю літ. «И», відрізок довжиною 4,35м; далі поворот ліворуч у напрямку фасадної зовнішньої межі земельної ділянки, відрізок довжиною 9,46 м уздовж лівої зовнішньої межі до точки розташованої на відстані 3,92 м від лівої зовнішньої межі; поворот праворуч у напрямку лівої зовнішньої межі земельної ділянки до точки на відстані 11,92 м+1,15 м від задньої зовнішньої межі земельної ділянки, відрізок довжиною 3,92 м; поворот праворуч у напрямку задньої зовнішньої межі земельної ділянки по лівій зовнішній межі ділянки до стіни вбиральні літ: «Е», відрізок довжиною 11,92 м, далі по стіні вбиральні літ. «Е», відрізок довжиною 1,15 м; поворот праворуч у напрямку правої зовнішньої межі земельної ділянки по стіни вбиральні літ. «Е» та стіні сараю літ. «И» відрізок довжиною 6,80 м, далі відрізок довжиною 1,46 м. Частина земельної ділянки, яка залишається в загальному користуванні [PERSON] та [PERSON] : від точки розташованої з відступом 7,35 м від фасадної зовнішньої межі ділянки в напрямку до задньої зовнішньої межі земельної ділянки по зовнішній стіні житлового будинку літ. «А», відрізок довжиною 4,87 м, далі відрізок до кута житлового будинку літ. «А» довжиною 6,75 м, далі по зовнішній стіні житлового будинку літ. «А», відрізок довжиною 3,63 м; поворот праворуч у напрямку правої зовнішньої межі земельної ділянки по зовнішній стіні житлового будинку літ. «А», відрізок довжиною 5,59 м, далі відрізок довжиною 1,0 м+0,4 м; поворот ліворуч у напрямку задньої зовнішньої межі земельної ділянки , відрізок довжиною 1,5 м; поворот ліворуч у напрямку лівої зовнішньої межі земельної ділянки, відрізок довжиною 3,79 м+3,92 м до точки розташованої на відстані 35,38м від фасадної межі; поворот ліворуч у напрямку фасадної зовнішньої межі, відрізок довжиною 35,38 м; поворот ліворуч у напрямку правої зовнішньої межі земельної ділянки, відрізок довжиною 0,96 м. Визначено графічне зображення порядку користування земельною ділянкою при житловому будинку [ADDRESS] згідно додатку № 2 до висновку експерта Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз, додаткової судової земельно-технічної експертизи № 18-1697/1698/1699 від 04 червня 2020 року «Варіант порядку користування земельною ділянкою [ADDRESS] ». Вказане рішення суду у справі 520/10806/15ц було залишено без змін постановою Одеського апеляційного суду від 08 листопада 2022 року. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 березня\~2023 року касаційна скарга\~представника [PERSON] та [PERSON] [PERSON] \~залишена без задоволення, а рішення Київського районного суду м. Одеси від 11 серпня 2022 року та постанова Одеського апеляційного суду від 08 листопада 2022 року залишені без змін. У справі 520/10806/15ц судами були встановлені наступні обставини: [PERSON] на підставі договору дарування,\~укладеного між останньою та [PERSON] ,\~посвідченого 29 липня 2013 року приватним нотаріусом Черненко І. П. за реєстровим № 1273, належить на праві спільної часткової власності 21/50 часток житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , на земельній ділянці 625 кв. м, яка знаходиться у фактичному користуванні. Іншими співвласниками вказаного вище житлового будинку є: [PERSON] , якому належить 7/25 будинку на підставі рішення народного суду Київського району м. Одеси від 18 липня 1983 року, [PERSON] , якому належить 15/50 будинку на підставі договору дарування від 10 серпня 2004 року. Між сторонами виник спір щодо порядку користування земельною ділянкою, на якій розташоване домоволодіння [ADDRESS] . У відповідності до вимог ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Правовідносини, пов`язані із визначенням порядку користування земельною ділянкою, на якій розташоване домоволодіння [ADDRESS] були предметом дослідження Верховного Суду , який у постанові від 20.03.2023 у вказаній справі № 520/10806/15ц, прийшов до наступного висновку : У частині першій статті 377 ЦК України зазначено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Право користування земельною ділянкою визначається відповідно до часток кожного з власників нерухомого майна, яке знаходиться на цій земельній ділянці, якщо інше не було встановлено домовленістю між ними. Однак у будь-якому випадку наявне в однієї особи право не може порушувати права іншої особи (частина п`ята статті 319 ЦК України). Отже, при вирішенні спору, визначаючи варіанти користування земельною ділянкою, суд повинен виходити з розміру часток кожного зі співвласників на нерухоме майно, наявності порядку користування земельною ділянкою, погодженого власниками або визначеного на підставі відповідного договору, оформленого у встановленому законом порядку. Якщо суд установить, що співвласники визначили порядок користування й розпорядження земельною ділянкою, для зміни якого підстав немає, він ухвалює рішення про встановлення саме такого порядку. Якщо ж погодженого або встановленого порядку користування земельною ділянкою немає, то суд установлює порядок користування земельною ділянкою з дотриманням часток кожного співвласника у нерухомому майні та забезпеченням вільного користування кожним зі співвласників належним йому майном. Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду України: від 15 травня 2017 року у справі № 6-841цс16 та від 01 листопада 2017 року у справі № 6-2454цс16 та у постановах Верховного Суду: від 17 лютого 2021 року у справі № 473/4829/13-ц (провадження № 61-3537ск20), від 22 лютого 2022 року у справі № 577/5615/19 (провадження № 61-12815св21), від 31 травня 2022 року у справі № 642/5013/17 (провадження № 61-10431св20). Ця практика є незмінною. Згідно з листом комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації Одеської міської ради» від 21 вересня 2017 року № 488673.72.17 за адресою: [ADDRESS] , проект розподілу земельної ділянки від 31 березня 1978 року в архівах справи відсутній. Відповідно до листа Управління архітектури та містобудування Одеської міськради від 25 вересня 2017 року № 01-15/464П суду надані матеріали за спірною земельною ділянкою, а саме: рішення виконавчого комітету Одеської міської ради депутатів трудящих від 05 квітня 1955 року № 252; договір про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку від 06 червня 1955 року; план управління Головного архітектора м. Одеси; акт вказівки кордонів від 11 квітня 1955 року; викопіювання з чергового плану 1978 року, викопіювання з чергового плану 2012 року. Проект розподілу спірної земельної ділянки між колишніми власниками домоволодіння [ADDRESS] не надано. 28 вересня 2017 року Державним архівом Одеської області надано лише рішення виконавчого комітету Одеської міської ради депутатів трудящих від 05 квітня 1955 року № 252. Судами встановлено, що матеріали архівних справ не містять проект розподілу земельної ділянки Одеського бюро технічної інвентаризації від 31 березня 1978 року між колишніми власниками домоволодіння, за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 15 листопада 2017 року у справі № 520/10806/15-ц було призначено повторну судову будівельно-технічну експертизу. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 09 січня 2018 року уточнено питання по призначеній експертизі та викладно його у такій редакції: надати можливі варіанти встановлення порядку користування земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] , згідно часток співвласників у праві власності на будинок за цією адресою, де [PERSON] належить 21/50 часток; [PERSON] належить 15/50 часток, а [PERSON] належить 7/25 часток у межах виділеної у користування земельної ділянки площею 584 кв. м, згідно договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку на праві особистої власності від 06 червня 1955 року та рішення виконавчого комітету Одеської міської ради депутатів трудящих від 05 квітня 1955 року N 252. Згідно з наданого експертом висновку\~Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз\~від 04 червня 2020 року проведеної у справі додаткової судової земельно-технічної експертизи № 18-1697/1698/1699, не надається можливим встановити порядок користування земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] , згідно часток співвласників у праві власності на будинок за цією адресою, де [PERSON] належить 21/50 часток; [PERSON] належить 15/50 часток, а [PERSON] , належить 7/25 часток у межах виділеної у користування земельної ділянки площею 584 кв. м, згідно договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку на праві особистої власності від 06 червня 1955 року та рішення виконавчого комітету Одеської міської ради депутатів трудящих від 05 квітня 1955 року № 252, з урахуванням рішення народного суду Київського району м. Одеси від 27 червня 1978 року, який враховував би всі зазначені вище умови. Експертом запропоновано один найбільш доцільний варіант порядку користування вказаною вище земельною ділянкою між співвласниками належних їм часткам, без врахування рішення народного суду Київського району м. Одеси від 27 червня 1978 року, який передбачає найбільш раціональне використання земельної ділянки за її цільовим призначенням і можливість потрапляння ( проходу) кожного з співвласників до виділених їм ділянок, в тому числі через ділянку загального користування з можливістю обслуговування належних їм будівель і споруд, про визначення якого просила позивачка [PERSON] в уточненому позові Визначаючи варіанти користування спірною земельною ділянкою, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, правильно встановив, що між співвласниками [PERSON] та\~ [PERSON] і [PERSON] \~відсутні будь-які угоди щодо порядку її користування; немає погодженого або встановленого порядку користування цією земельною ділянкою, а тому найбільш доцільним є встановлення порядку користування земельною ділянкою за варіантом висновку судової земельно-технічної експертизи, що відповідають їхнім часткам у праві власності у домоволодінні. Крім того, права співвласників домоволодіння щодо користування нерухомим майном не порушуються. Обидві сторони мають безперешкодний доступ до своїх частин земельної ділянки та домоволодіння. Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що фактичний порядок користування спірною ділянкою між співвласниками будинку сторонами спору не тільки не відповідає часткам співвласників у праві власності на будинок та є не справедливим, але й позбавляє позивачку [PERSON] можливості належним чином здійснювати обслуговування частини житлового будинку, який є у її фактичному користуванні, оскільки фактичний варіант надає останній можливість доступу до будинку лише з фасадної частини будинку, про що зазначено експертом під час складання висновку. Отже за встановлених у справі наведених вище обставин, суди врахували, що інших варіантів поділу земельної ділянки експертом не запропоновано, а вказаний варіант відповідає часткам кожного зі сторін у спільній частковій власності, дійшли вірного висновку про задоволення уточнених позовних вимог [PERSON] , зауваживши про відхилення тверджень відповідачів із посиланням на рішення народного суду Київського району м. Одеси від 27 червня 1978 року, як на підставу для відмови у позові [PERSON] , оскільки матеріали архівних справ, які були витребувані судом під час вирішення спору не містять проекту розподілу спірної земельної ділянки між колишніми власниками вказаного вище домоволодіння, водночас судом вірно враховано доводи позивачки у цій частині про те, що розподіл спірної земельної ділянки між всіма власниками, тобто за участю власника 7/25 домоволодіння станом на 27 червня 1978 року не складався. Цивільний процесуальний кодекс України ( далі ЦПК України ) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК України ). Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до\~Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема,\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК України ). На підставі ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог п.4 ст. 264 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду. Правовідносини пов`язані із захистом права власності врегульовані Цивільним кодексом України ( далі ЦК України ). Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Стаття 321 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України. Ця засада означає, що право власності є недоторканним, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України. Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно з частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Частинами першою-третьою статті 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.\~ Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню ( ч.2 ст. 386 ЦК України). Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном ( ст. 391 ЦК України). Згідно п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16.04.2004 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК). Таким чином суд вважає доведеним що у позивача виникло право користування частиною земельної ділянки яка знаходиться у спільному володінні саме у порядок і спосіб, визначений рішенням Київського районного суду м. Одеса від 11.08.2022 року у справі № 520/10806/15-ц, так як зазначене рішення було винесення з урахуванням наявності діючого рішення народного суду Київського р-ну м. Одеси від 27.06.1978, та згідно правового висновку Верховного Суду , винесеного по правовідносинам пов`язаним із спором щодо порядку користування земельною ділянкою, на якій розташоване домоволодіння [ADDRESS] , при вирішенні даного спору щодо не можливості врахування рішення народного суду Київського району м. Одеси від 27 червня 1978 року, оскільки матеріали архівних справ, які були витребувані судом під час вирішення спору не містять проекту розподілу спірної земельної ділянки між колишніми власниками вказаного вище домоволодіння, а крім того , що розподіл спірної земельної ділянки між всіма власниками, тобто за участю власника 7/25 домоволодіння станом на 27 червня 1978 року не складався. Наведене підтверджує наявність на цей час єдиного легітимного порядку розподілу користування земельною ділянкою, на якій розташоване домоволодіння [ADDRESS] , між співвласниками вказаного домоволодіння , який визначений рішенням Київського районного суду м. Одеса від 11.08.2022 року у справі № 520/10806/15-ц. Відповідне право на вільне користування позивачкою виділеної їй у користування частиною земельної ділянки підлягає захисту саме шляхом усунення перешкод. Посилання сторони відповідачів не невірний спосіб обраного позивачкою захисту порушений прав судом не приймається так як рішенням суду від 11.08.2022\~року у\~справі №\~520/10806/15-ц\~було лише\~визначено сам\~порядок користування\~без зобов`язання\~сторонам здійснити\~певні дії\~а тому\~на виконання\~рішення суду\~не може\~видаватися виконавчий\~лист про\~примусове виконання\~рішення суду,\~а особа\~якої було\~виділена у\~користування конкретна\~частина земельної ділянки, має можливість захисту власних прав лише шляхом окремого позову. Одночасно із цим суд погоджуючись із доведеністю факту перешкод у користуванні позивачкою частиною земельної ділянки шляхом її не допуску на частину земельної ділянки, яка за рішенням суду виділена у загальне користування ,вважає недоведеним факт такої перешкоди з боку відповідача [PERSON] так як він не користується вище зазначеною частиною земельної ділянки яка виділена у загальне користування та не має відношення до калитки через яку існує прохід до вказаної частини земельної ділянки. За викладеним суд приходить до висновку про те, що зобов`язання усунути перешкоди шляхом вільного доступу до частини земельної ділянки , яка відселена у загальне користування зі сторони [ADDRESS] з боку приміщень, які належать [PERSON] , можу бути покладено саме на [PERSON] який має можливість або надання можливості позивачці користуватись наявною калиткою , шляхом простого надання ключів , або у випадку необхідності примусового потрапляння на вказану частку шляхом демонтування наявної калитки, вказане демонтування повинно виконуватись за рахунок саме [PERSON] . Також суд вважає необхідним зобов`язати всіх співвласників як [PERSON] так і [PERSON] не перешкоджати вільному проходу [PERSON] до частини земельної ділянки яки виділена у її користування згідно опису та площі визначеної рішенням Київського районного суду м. Одеса від 11.08.2022 року № 520/10806/15-ц для встановлення спільних меж і межових знаків задля відокремлення частини земельної ділянки яка виділена у користування [PERSON] рішенням Київського районного суду м. Одеса від 11.08.2022 року № 520/10806/15-ц. Водночас суд\~приходить до\~висновку про\~передчасність та\~необґрунтованість вимог\~позивачці щодо\~ \~демонтування будь-яких\~конструкцій і\~споруд на\~частини земельної\~ділянки яки\~їй виділена,\~так як\~кожна вимога\~щодо демонтування\~будь якого\~об`єкта нерухомості\~є окремою\~вимогою із\~доказами необхідності\~і \~можливості саме такого способу захисту права , відповідно до вимог ст. 376 ЦК України. Що стосується вимог про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 3\~666,00 грн., пов`язаної із викликом позивачкою спеціаліста по встановленню спільних меж, суд вважає наступне. У відповідності до вимог ч.1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками ( визначеними частиною другою статті ) є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Суд вважає недоведеними що визначені у позовної заяві витрати на виклик спеціаліста пов`язані саме з відновленням порушеного права, так як відповідачів не зобов`язували рішеннями суду спільно здійснювати будь яки дії щодо встановлення меж а тому понесені на вказані дії витрати не підлягають розподілу між співвласниками. Щодо стягнення понесених при розгляді справи позивачкою судових витрат суд зазначає наступне. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, у відповідності до вимог ч.3 ст. 133 ЦПК України , належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. У статті 137 ЦПК України визначені витрати на професійну правничу допомогу: 1. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. 2. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною третьою зазначеної статті встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України зазначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Враховуючи вище викладене суд вважає, що питання розподілу судових витрат слід розглянути окремо у випадку подання протягом п`яти днів з дня проголошення рішення заінтересованою особою відповідної заяви та доказів визначених ч.8 ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: partial