Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-16 00:00:00

21.11.2023 позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про зміну (зменшення) розміру аліментів. Свій позов позивач обґрунтовує тим, що рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 07.05.2015 по справі № 136/681/15-ц шлюб між сторонами було розірвано. За рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 31.05.2013, яке набрало законної сили 11.06.2013, з позивача утримуються аліменти на користь відповідача на утримання доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи стягнення з 14 травня 2013 року і до повноліття дитини. На підставі вищевказаного рішення було видано виконавчий лист, що підтверджується дублікатом виконавчого листа від 15.11.2016, в справі №136/923/13-ц. На даний час відділом державної виконавчої служби у Могилів-Подільському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відкрито виконавче провадження на підставі вищевказаного виконавчого листа й з позивача стягуються аліменти на дитину. Позивач 30.11.2018 зареєстрував шлюб з [PERSON] . В період перебування у шлюбі, [INFO] у позивача з дружиною [PERSON] народилась спільна дитина - син [PERSON] . Позивач зазначає у позовній заяві, що оскільки змінився його сімейний стан так як він одружився й на його утриманні перебуває ще одна дитина, просив суд зменшити розмір аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] та стягувати з нього аліменти на утримання доньки в розмірі 1/6 частки, заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення повноліття дитини. Викладені обставини слугували підставою для звернення до суду. Ухвалою суду від 30.11.2023 призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та визначено відповідачу строк для подання відзиву на позов. Сторони не подали до суду своїх заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідач подала до суду відзив, який обґрунтовує наступними обставинами. Позивач в обґрунтування позову вказує на те, що з моменту стягнення аліментів на дочку по даний час у нього змінився сімейний стан, адже він уклав новий шлюб, де в нього народився син. Однак позивач не надав жодних доказів про зміну його матеріального становища, а саме величини витрат на утримання себе та членів своєї сім`ї. А тому, відповідач вважає, що позивач не довів неможливість надання ним матеріальної допомоги у розмірі частки від його доходу для неповнолітньої доньки, у зв`язку із створенням нової сім`ї та народження у ній дитини, що потягнуло погіршення його матеріального стану. Зміна сімейного стану позивача, а саме народження інших дітей/дитини без підтвердження погіршення його матеріального становища, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів, оскільки батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою (правовий висновок викладений у постанові Верховного суду від 16.09.2020 у справі №565/2071/19).Таким чином, позивачем не доведено зміну матеріального стану, а саме значного погіршення його матеріального становища з моменту стягнення аліментів, а згідно п. 4 ч. 2 ст. 4 ЦПК України учасник справи зобов`язаний подати усі докази в підтвердження вимог та не приховувати докази. Тому, відповідач просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Позивач подав до суду відповідь на відзив, у якому зазначено, що із твердженням відповідача щодо не надання доказів щодо його матеріального становища, він не погоджується, виходячи з того, що сам відзив є на його думку необґрунтованим, викладеним загальними фразами з посиланням на загальні статті СК України. У відповіді на відзив позивач зазначив, що відповідач не конкретизувала свої заперечення, щодо позовної заяви. Так як він надав докази зміни свого сімейного стану, а саме одруження та наявності на утриманні дитини. А тому позивач вважає, що належними та допустимими доказами підтверджено зміну сімейного стану, що на думку позивача, є самостійною підставою для зменшення розміру аліментів та задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до наступного висновку з огляду про таке. Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 31.05.2013 з [PERSON] , стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи стягнення з 14 травня 2013 року і до повноліття дитини. Рішення суду набрало законної сили 11.06.2013. На підставі вищевказаного рішення було видано виконавчий лист, що підтверджується дублікатом виконавчого листа від 15.11.2016, в справі №136/923/13-ц (а.с. 9). На даний час відділом державної виконавчої служби у Могилів-Подільському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відкрито виконавче провадження на підставі вищевказаного виконавчого листа й з позивача стягуються аліменти на дитину. Позивач звернувся до суду із позовом про зменшення розміру аліментів визначених за вищевказаним судовим рішенням з 1/4 заробітку (доходу) на 1/6, вказуючи, що з часу ухвалення рішення у нього відбулись зміни в сімейному стані, а саме у іншому шлюбі народилася друга дитина. Крім того, судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , яке видане 30.11.2018 Жашківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, актовий запис №92, позивач зареєстрував шлюб з [PERSON] , 1985 року народження (а.с. 7). В період перебування у шлюбі, [INFO] у позивача з дружиною [PERSON] народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , яке видане 02.04.2009 Ямпільським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис №48 (а.с. 8). Суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно ч. 2 ст. 51 Конституції України обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Згідно з ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має прав на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціальної розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7. ч. 8 ст. 7 СК України при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначені розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представник дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу ) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Тобто, законодавство передбачає стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, що узгоджується з обставинами даної справи. Відповідно до ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989. в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частинами 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Нормами ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 цієї Конвенції). Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 182, ч.1 ст. 192 СК України мінімальний розмір аліментів на дитину не може бути меншим п`ятдесяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. За ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів, серед іншого, суд має враховувати наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. Позивач обґрунтовує свої вимоги про зменшення розміру аліментів тим, що змінився його сімейний стан та збільшилось коло утриманців. При цьому відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Натомість відповідно до постанови Верховного Суду від 28.05.2021 по справі №715/2073/20 враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Зміна його сімейного стану - народження другої дитини від іншого шлюбу, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів. Аналогічний за змістом висновок викладено в постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 760/9783/18-ц (провадження № 61-9460св20), від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19 (провадження № 61-9460св20). Втім, позивач не надав жодних доказів про зміну (погіршення) його матеріального становища та не довів неможливість надання ним матеріальної допомоги у розмірі частки від його доходу для неповнолітньої доньки, у зв`язку із створенням нової сім`ї та народження у ній дитини. Зміна сімейного стану позивача, а саме народження іншої дитини без підтвердження погіршення його матеріального становища, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. З огляду на заявлені позивачем обставини без надання належних достатніх та допустимих доказів суттєвого погіршення його матеріального становища не є достатньою підставою для зменшення розміру аліментів, які стягуються на користь відповідача на утримання дитини сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковим мінімумом є вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік» у 2024 році прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років в розрахунку на місяць з 1 січня становить 3196 гривень. Аналіз змісту ст. 180 Сімейного Кодексу України дає підстави для висновку, що в даній нормі йде мова не про допомогу в сенсі додаткового джерела для існування дитини, а саме про утримання, тобто надання грошових коштів, які б в достатній мірі забезпечили дитину джерелами для існування, а таким достатнім рівнем відповідно до процитованої вище ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» є саме прожитковий мінімум. Тому мінімальним рекомендованим розміром аліментів на дитину є саме відповідний прожитковий мінімум. З огляду на вище викладене, вказані обставини у позові не дають суду законних підстав для зменшення розміру аліментів, що стягуються з позивача на користь відповідача за рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 31.05.2013, яке набрало законної сили 11.06.2013 (справа №136/923/13-ц), а тому в задоволенні позову необхідно відмовити, оскільки такі позовні вимоги є необґрунтованими і недоведеними належними, допустимими та достовірними доказами в розумінні статей 77-79 ЦПК України, які б були достатніми, в розумінні ст. 80 ЦПК України, для задоволення позову.

Outcome: dismissed