Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-11 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із вказаним позовом в якому зазначила, що 08 листопада 2000 року зареєструвала шлюб з відповідачем. В шлюбі у них народилися двоє дітей, які на даний час повнолітні. Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 04 лютого 2020 року шлюб між ними розірвано. Зазначає, що за час проживання у шлюбі з відповідачем ними придбано квартиру в [ADDRESS] , власність на яку оформлено на відповідача. Вказує, що оскільки спірну квартиру було придбано ними спільно як подружжям за спільні кошти, їй належить частка. Тому позивачка просить визнати спірну квартиру спільною сумісною власністю подружжя та визнати за нею право власності на частину квартири, а також скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. В підготовче засідання позивачка не з`явилася, її представник адвокат Голіней позов з вказаних підстав підтримала. Відповідач в підготовчому засіданні позов визнав. Суд вивчивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши подані сторонами належні та допустимі докази, заслухавши думку учасників дійшов наступних висновків. Згідно з ч. 1\~ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України\~(далі -\~ЦПК України) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. В силу вимог ч. 3\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі\~ст. 60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Так, положеннями статті 368\~ЦК України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю, а майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (частина друга статті 372 ЦК України). Відповідно до ч. 1\~ст. 61 СК України\~визначено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до п. 23\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя »\~спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті\~60,\~69 СК, ч. 3\~ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3\~ст. 325 ЦК\~можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (ст.60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен встановити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя (постанова Верховного Суду України від 25 листопада 2015 року №6-2333цс15). Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України). Згідно зі\~статтею 68 СК України\~розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до\~Цивільного кодексу України. Відповідно до частини першої статті 69\~СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частиною першою статті 70\~СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Конструкція статей 60,70\~СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, і один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт,у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) та є сталим у судовій практиці при вирішенні спірних правовідносин. Таким чином, вирішуючи питання про поділ майна подружжя, встановивши факт набуття цього майна подружжям у період перебування в шлюбі, застосуванню підлягають положення статей 60,70\~СК України з урахуванням презумпції спільності права власності подружжя на майно. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Коломийського міськрайонного від 04 лютого 2020 року (а.с. 7). Відповідно до копії договору купівлі-продажу від 21 лютого 2013 року [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS] (а.с. 8-9). Згідно витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 21 лютого 2013 року вказана квартира на лежить на праві приватної власності відповідачу (а.с. 10). Звертаючись з позовом до суду, позивачка посилається на те, що оскільки квартира придбана нею та відповідачем в період перебування у шлюбі, вона належить їм, як подружжю на праві спільної сумісної власності. Згідно зі ст. 200\~ЦПК України за\~результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч. 4ст. 206\~ЦПК України у\~разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи, що квартира набута подружжям за час шлюбу, відповідач за яким зареєстровано право власності на неї, визнає це, є їх спільною сумісною власністю, кожному з колишнього подружжя належить право власності на 1/2 її частину, суд вважає, що позов слід задовольнити та в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за сторонами право власності на 1/2 частину вказаного нерухомого майна. Відповідно до вимог ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При поданні до суду позовної заяви позивачкою було сплачено судовий збір в розмірі 1073,60 гривень, виходячи з вартості спірного майна, що була відома позивачці на час звернення його до суду. В судовому засіданні представник позивачки долучила висновок про вартість об`єкта оцінки відповідно до якого вартість спірної квартири станом на 21 грудня 2023 року становить 593100 грн., тому з позивачки слід стягнути 1\~891,90 грн недоплаченого судового збору в дохід держави, а з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2\~965,50 гривень. На підставі та

Outcome: approved