Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-16 00:00:00

У квітні 2017 року позивач [PERSON] звернулася до Новогродівського міського суду Донецької області з позовом про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дитини. Позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані тим, що з відповідачем вона перебувала у шлюбі з 04 червня 2011 року. Мають дочку [PERSON] , [INFO] . 18 березня 2014 року відповідач виїхав до Російської Федерації, звідки пересилав кошти на їх з дочкою утримання. Згодом відповідач припинив надавати матеріальну допомогу на утримання дочки, повідомивши, що планує створити нову сім`ю. Позивач зазначає, що відповідач працює в Товаристві з обмеженою відповідальністю «АБК «АЛЬФА», має постійний дохід та можливість сплачувати аліменти на утримання дочки. За цих підстав позивач просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 (однієї чверті) всіх видів заробітку (доходу), але не менше визначеного законодавством мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подання позову. Ухвалою Новогродівського міського суду Донецької області від 19 травня 2017 року у даній справі було відкрите провадження. Ухвалою цього ж суду від 02 червня 2017 року провадження у справі зупинено у зв`язку зі зверненням із судовим дорученням про надання правової допомоги до іноземного суду. Згідно з матеріалами виконання судового доручення, складеними Мантурівським районним судом Костромської області Російської Федерації, відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Відділу УФМС Росії по Костромській області в м. Мантурово. Але відповідно до відміток на поштових повідомленнях про вручення судового відправлення, які були направлені [PERSON] , останній за цією адресою не проживає. Ухвалою Новогродівського міського суду Донецької області від 09 січня 2018 року провадження у справі було поновлено. В січні 2018 року провадження у справі знову було зупинено у зв`язку з направлення до іноземного суду судового доручення про вручення відповідачу судових документів за місцем його роботи ТОВ «Акціонерна будівельна компанія «Альфа» (м. Москва). При цьому з матеріалів справи вбачається, що судом Російської Федерації вживалися заходи для належного повідомлення відповідача та виконання судового доручення. Згідно з протоколом судового засідання Пресненського районного суду м. Москви від 06 квітня 2018 року [PERSON] в судове засідання не з`явився, повідомлений судом належним чином. Ухвалою Новогродівського міського суду Донецької області від 04 лютого 2021 року провадження у справі було поновлено. Ухвалою Новогродівського міського суду Донецької області від 25 лютого 2021 року провадження у справі знову було зупинено у зв`язку зі зверненням із судовим дорученням про надання правової допомоги до іноземного суду за місцем фактичного проживання відповідача в м. Москві. 19.03.2021 року судове доручення Новогродівського міського суду Донецької області було надіслано Східним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Харків) до Головного управління міністерства юстиції Російської Федерації по Москві для організації виконання. 06.10.2021 року Східним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Харків) до Головного управління міністерства юстиції Російської Федерації по Москві був направлений запит щодо результатів виконання судового доручення відносно [PERSON] . У зв`язку з неотриманням будь-яких відомостей у жовтні 2021 року Новогродівський міський суд Донецької області повторно направив судове доручення про вручення документів [PERSON] , яке 26.10.2021 року було надіслано Східним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Харків) до Головного управління міністерства юстиції Російської Федерації по Москві для організації виконання. Розпорядженням Верховного Суду від 29.04.2022 року за № 26/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (Новогродівський міський суд Донецької області) змінено територіальну підсудність судових справ Новогродівського міського суду Донецької області Індустріальному районному суду міста Дніпропетровська. В грудні 2023 року зазначена справа була зареєстрована в Індустріальному районному суду міста Дніпропетровська та згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючого-суддю Наталію Марченко. Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 08 грудня 2023 року справу прийнято до розгляду, поновлено провадження у справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Сторони в судове засідання не з`явилися. Позивач надала заяву про розгляд справи без її участі, в якій позов підтримала та просить його задовольнити. В свою чергу, відповідач повідомлявся про розгляд справи у порядку, визначеному міжнародним договором. Суд враховує, що згідно зі статтею 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього\~Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору України. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 22.01.1993 року в Мінську (Республіка Білорусь) в рамках країн СНД з метою забезпечення належного захисту прав і законних інтересів громадян та осіб, що проживають на їхніх територіях, була підписана Конвенція про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах (далі Конвенція), яка 10.11.1994 року ратифікована Верховною Радою України та яка 14.07.1995 року набула чинності для України. Зазначена Конвенція застосовувалася, в тому числі, у відносинах України з Російською Федерацією. Цією Конвенцією визначено, що громадяни кожної із держав-учасниць (Договірні Сторони), а також особи, що проживають на їхніх територіях, користуються на території всіх інших Договірних Сторін по відношенню до своїх особистих та майнових прав таким самим правовим захистом, як і власні громадяни даної Договірної Сторони. Договірні Сторони здійснюють правову допомогу шляхом виконання процесуальних і інших дій, що передбачені законодавством запитуваної Договірної Сторони, зокрема, шляхом вручення документів. Відповідно до\~статті 8\~Конвенції при\~виконанні доручення\~про надання\~правової допомоги\~запитувана установа\~застосовує законодавство\~своєї країни.\~На прохання\~запитуючої установи\~вона може\~застосувати і\~процесуальні норми\~запитуючої Договірної\~Сторони,\~якщо тільки\~вони не\~суперечать законодавству\~запитуваної Договірної\~Сторони. У випадку, якщо точна адреса зазначеної в дорученні особи невідома, запитувана установа вживає відповідно до законодавства Договірної Сторони, на території якої вона знаходиться, необхідні заходи для встановлення адреси. Після виконання доручення запитувана установа повертає документи запитуючій установі; у тому випадку, якщо правова допомога не могла бути надана, вона одночасно повідомляє про обставини, що перешкоджають виконанню доручення, і повертає документи запитуючій установі. Згідно зі статтею 32 Конвенції правовідносини батьків і дітей визначаються за законодавством Договірної Сторони, на території якої постійно проживають діти. 01.12.2022 року Верховною Радою України прийнято Закон «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993 року" (набрав чинності 23.12.2022), згідно з яким відповідно до положень статті 62 Віденської конвенції про право міжнародних договорів, статті 24 Закону України "Про міжнародні договори України", зупинено у відносинах з Російською Федерацією та Республікою Білорусь дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року\~та Протоколу до неї від 22 січня 1993 року. Загальновідомим є той факт, що з 2014 року Російська Федерація вчиняє збройну агресію проти України, порушує її суверенітет і територіальну цілісність, а також основоположні принципи та норми міжнародного права. Тому 24.02.2022 розірвано дипломатичні відносини між Україною та Російською Федерацією у зв`язку з повномасштабною збройною агресією останньої проти України. В листі Міністерства юстиції України від 21.03.2022 №25814/12.1.1/32-22 «Щодо забезпечення виконання міжнародних договорів України у період воєнного стану» роз`яснено, що у зв`язку з Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, за зверненням Мін`юсту Міністерство закордонних справ України повідомило депозитаріїв конвенцій Ради Європи, Гаазької конференції з міжнародного приватного права та ООН, а також сторони двосторонніх міжнародних договорів України про повномасштабну триваючу збройну агресією Росії проти України та неможливість у зв`язку з цим гарантувати у повному обсязі виконання Українською стороною зобов`язань за відповідними міжнародними договорами та конвенціями на весь період воєнного стану. З урахуванням норм звичаєвого права щодо припинення застосування міжнародних договорів державами у період військового конфлікту між ними, рекомендовано не здійснювати будь-яке листування, що стосується співробітництва з установами юстиції Росії і Білорусі на підставі міжнародних договорів України з питань міжнародно-правових відносин та правового співробітництва у цивільних і кримінальних справах, та у галузі міжнародного приватного права, крім випадків передачі судам чи громадянам на території України документів, одержаних за результатами виконання запитів, доручень і клопотань. До теперішнього часу відомості щодо виконання судового доручення компетентними органами Російської Федерації суду не надані. При цьому частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства України, гарантується, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Отже, праву відповідача бути повідомленим про розгляд справи та безпосередньо брати участь у судовому засіданні кореспондується право позивача на судовий захист та розгляд її справи у розумний строк. Тому при розгляді справи суд зобов`язаний дотримуватися балансу між правами обох сторін. Суд наголошує, що в цій справі Україною як правовою державою, яка додержується взятих на себе міжнародних зобов`язань, з 2017 року було вжито достатньо заходів для належного повідомлення відповідача про розгляд справи та забезпечення його процесуальних прав. Зокрема, відповідно до матеріалів виконання судового доручення судом Договірної Сторони відповідачу за його зареєстрованим місцем проживання в Російській Федерації було направлено повідомлення про необхідність отримання судових документів українського суду. Суд звертає увагу, що згідно зі статтею 131 ЦПК України, що підлягає застосуванню в силу статті 32 Конвенції, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають електронного кабінету, за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому суду адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає, не перебуває або не знаходиться. Отже, не проживання відповідача за його зареєстрованим місцем проживання, підтвердженим відповідною довідкою компетентного органу Договірної Сторони, свідчить про його належне повідомлення про розгляд справи. Крім того, в силу статті 8 Конвенції саме запитувана установа повинна вживати відповідно до законодавства Договірної Сторони, на території якої вона знаходиться, необхідні заходи для встановлення адреси особи, якій адресовані судові документи, для виконання судового доручення, яке, до речі, у цій справі направлялося національним судом чотири рази. З огляду на вищенаведене, суд дійшов до висновку, що у цій справі судом були дотримані положення міжнародного договору, який діяв на час вчинення певної процесуальної дії, щодо належного повідомлення відповідача про розгляд справи. Відтак, з урахуванням предмета позову, тривалості судового провадження (понад шести років), вжиття всіх передбачених законодавством заходів для належного повідомлення відповідача про розгляд справи, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі даних та доказів та ухвалити по справі заочне рішення. З`ясувавши всі обставини по справі та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню за наступних підстав: Судом установлено, що з 04 червня 2011 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Новогродівського міського управління юстиції у Донецькій області був зареєстрований шлюб між громадянином Російської Федерації [PERSON] та [PERSON] , про що зроблений актовий запис № 37. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу « [PERSON] ». Сторони мають дочку [PERSON] , яка народилася [INFO] . Рішенням мирового судді судової дільниці № 435 поселень Вороновське, Київський, Новофедоровське та Роговське м. Москви від 25 вересня 2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний. Згідно з наявною в матеріалах справи довідкою про склад сім`ї дитина проживає разом із матір`ю в міста Новогродівка Донецької області. При вирішенні спору про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини, суд виходить із положень статті 51 Конституції України та частини 1 статті 180 Сімейного кодексу України, відповідно до яких батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно зі статтею 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до частини 1 статті 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною 5 статті 183 СК України передбачено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Отже, законодавцем визначено безспірний розмір аліментів на одну дитину в розмірі однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Статтею 191 Сімейного кодексу України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви. Суд вважає, що відповідач як батько зобов`язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Приймаючи до уваги матеріальний стан сторін та всі інші обставини, передбачені статтею 182 Сімейного кодексу України, суд приходить до висновку, що відповідно до положень сімейного законодавства розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , необхідно визначити в розмірі 1/4 (однієї чверті) його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду - 20 квітня 2017 року, до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Отже,\~стягуючи з\~відповідача аліменти,\~суд вважає за доцільне допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. При розподілі судових витрат, суд виходить із положень статті\~статті 141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.\~Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.\~\~ Позивач в силу частини 1\~статті 5 Закону України «Про судовий збір»\~звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів. Тому, оскільки позов задоволено, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір, який становить 640 грн.

Outcome: approved