Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-23 00:00:00

До Дарницького районного суду м. Києва звернулась [PERSON] , з позовом до [PERSON] , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову зазначено, що позивач згідно ордеру виданого Дарницькою районною в м. Києві державної адміністрації має право на заняття житлового приміщення, а саме квартири [ADDRESS] . У вказаній квартирі також зареєстровані: чоловік позивача [PERSON] , їх дочка [PERSON] , онук [PERSON] , та колишній чоловік доньки [PERSON] . З 2002 року дочка з онуком та відповідачем проживали у вищевказаній квартирі разом. З 2015 року сімейно-шлюбні відносини між ними припинились та відповідач виїхав з квартири у наймане житло. Зазначила, що відповідач не проживає у вищевказаній квартирі 8 років, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, не отримує кореспонденцію за вказаною адресою, особистих речей в квартирі немає. З урахуванням викладеного просить суд визнати [PERSON] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 05.09.2023 року відкрито спрощене позовне провадження, призначено справу до судового розгляду. Від позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі наполягала на їх задоволенні. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини поважності неявки суд не повідомив. Від представника третьої особи надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої остання просить суд розглядати справи без участі представника. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що відповідно до ордеру на жиле приміщення № 001708 від 01.12.2005 року виданого Дарницькою районною в м. Києві державною адміністрацією, вбачається, що [PERSON] , надано право на зайняття жилого приміщення площею 29,7 кв. м., в квартирі за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА» департаменту з питань реєстрації КМДА, вбачається, що [PERSON] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до акту про фактичне проживання осіб від 05.05.2023 року вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , не проживає з 2015 року по теперішній час, про що свідчать сусіди [PERSON] , та [PERSON] . Відповідно до ч. 1,2 ст. 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Відповідно до статті 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Згідно з частиною четвертою статті 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законодавством. Відповідно до частини першої статті 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. У частині третій статті 71 ЖК України наведено випадки, у яких жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців. Вичерпного переліку поважності причин непроживання в житловому приміщенні законодавство не встановлює, у зв`язку з чим зазначене питання суд вирішує в кожному конкретному випадку, з урахуванням конкретних обставин справи. Згідно статтею 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Принципами цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок з доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог. Саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції. Отже, позивач, як особа, яка на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами на звернення до суду за захистом порушеного права, визначає докази, якими підтверджуються доводи позову та спростовуються заперечення відповідача проти позову, доводиться їх достатність та переконливість. У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. При вирішенні спору про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно встановити факт відсутності особи у жилому приміщення понад шість місяців та поважність причин такої відсутності. Поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначаються судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та правил ЦПК України щодо оцінки доказів. У постанові Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 490/12384/16-ц висловлений висновок щодо застосування статей 71,72 ЖК України, який полягає в тому, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Вказано, що саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК України строки у жилому приміщенні без поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Таким чином, оскільки відповідач у вищевказаній квартирі не проживає понад 8 років, не сплачує комунальні послуги, будучи зареєстрованим у ній, що порушує права та законні інтереси позивача. Належних доказів на підтвердження факту не проживання відповідача у спірній квартирі з поважних причин з 2015 року в судовому засіданні не встановлено, на даний час відсутня будь-яка домовленість між позивачем та відповідачами на право користування житловим приміщенням, позивач несе витрати по його утриманню, які нараховуються згідно численності зареєстрованих осіб, суд приходить до висновку що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 1073,60 грн. На підставі викладеного і

Outcome: approved