Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-08 00:00:00

16.11.2023 позивач [PERSON] через адвоката Кулініч К.В. звернувся до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовом до відповідача, в якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав щодо малолітнього [PERSON] , [INFO] . Ухвалою судді від 21.11.2023 позовну заяву залишено без руху та запропоновано позивачеві усунути вказані в ній недоліки. Ухвалою судді від 04.12.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 19.12.2023. Ухвалою суду від 19.12.2023 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 09.01.2024. У судове засідання 09.01.2024 учасники справи не з`явилися, про час і місце розгляду справи оповіщені належним чином; представник позивача через канцелярію суду подала заяву, в якій просить справу розглянути без її участі та участі позивача, позовні вимоги підтримала; відповідач у заяві від 08.01.2024 просила розглянути справу без її участі, позов визнала у повному обсязі; представник третьої особи просив справу розглянути без його участі. У відповідності до вимог частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом - ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов наступного висновку. У відповідності до частини шостої статті 263 ЦПК України, якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Згідно з частиною четвертою статті 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 15.09.2001, який рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 13.09.2022 було розірвано (а.с. 12). Від даного шлюбу сторони мають двох синів: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 13). Позивач стверджує, що неповнолітній [PERSON] проживає з ним, а відповідач з березня 2022 року виїхала за кордон, у зв`язку з чим вихованням та матеріальним утриманням дитини не займається, не цікавиться станом здоров`я сина, його фізичним, моральним та духовним розвитком, фактично самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків. Вказані обставини підтверджуються наступними доказами: - копією паспорта [PERSON] для виїзду за кордон, з якої убачається, що вона дійсно перетнула кордон 11.03.2022 у напрямку «виїзд» і на даний час проживає в Республіці Ірландія (а.с. 11); - довідкою станом на 24.08.2023 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 25.08.2023 № 6176, виданої Управлінням адміністративних послуг Чернігівської міської ради, з якої убачається, що неповнолітній [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , разом з батьком - [PERSON] , [INFO] (а.с. 10); - актом про не проживання особи за місцем реєстрації від 07.09.2023, за змістом якого [PERSON] , [INFO], не проживає за місцем реєстрації за адресою: [ADDRESS] , з березня 2020 року по теперішній час (а.с. 14); - відповіддю КНП «Сімейна поліклініка» Чернігівської міської ради № 01-14/788 від 22.09.2023 на адвокатський запит, з якої убачається, що [PERSON] , [INFO] , знаходиться під наглядом КНП «Сімейна поліклініка» ЧМР. Соціальний стан задовільний. Розумовий та фізичний розвиток дитини відповідає віку. На обліку у вузьких спеціалістів дитина не перебуває, вроджених та хронічних захворювань не має. Загальний стан дитини, на момент складення відповіді на даний запит, задовільний. Дитина проживає з батьком - [PERSON] , який повністю займається вихованням та здоров`ям дитини. Стосовно матері [PERSON] інформацію надати не можуть, так як вона проживає за кордоном (а.с. 16); - відповіддю загальноосвітньої спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів фізико-математичного профілю № 12 м. Чернігова від 22.09.2023 № 65 на адвокатський запит про те, що [PERSON] , [INFO] ,навчається у 8-Г класі загальноосвітньої спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів фізико-математичного профілю № 12 м. Чернігова. Вихованням [PERSON] займається батько дитини, [PERSON] . На запити школи реагує вчасно, відвідує батьківські збори, цікавиться навчанням сина та поведінкою в школі. Дитина доглянута. Мати учня, [PERSON] , мешкає окремо (зі слів батька вони розлучені і вона знаходиться за кордоном). Мати дитини не бере участі у вихованні сина, не слідкує за його зовнішнім виглядом та самопочуттям, не цікавиться його поведінкою та навчанням, не спілкується з учителями та класним керівником, не відвідує батьківські збори (а.с. 18); - відповіддю Управління (служби) у справах дітей Чернігівської міської ради від 26.10.2023 № 01-31/04/2744 на заяву позивача про те, що спеціалістами управління був налагоджений зв`язок з громадянкою [PERSON] через додаток Viber за номером, який вказано в заяві ( [NUMBER] ). У ході бесіди було встановлено, що вона дійсно перетнула кордон у напрямку «виїзд» і на даний час проживає в Республіці Ірландія. [PERSON] повідомила, що з моменту виїзду стосунки з дитиною не підтримує, матеріально не забезпечує, участі у вихованні не приймає (а.с. 20). Отже, вихованням та утриманням дитини займається лише позивач, що підтверджується матеріалами справи. Крім того, виконавчий комітет Чернігівської міської ради як орган опіки та піклування своїм висновком, затвердженим рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 19.12.2023 № 828, вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відношенню до її малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-ХІІ і набула чинності для України 27.09.1991), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частини першої статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Статтею 11 Закону «Про охорону дитинства» встановлено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до частини другої статті 150 Сімейного кодексу України (далі за текстом - СК України) батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, моральний та духовний розвиток. Згідно з пунктом другим частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до частини сьомої та восьмої статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. В силу статті 165СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснено, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК (2947-14). Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ураховуючи вимоги закону, визнання відповідачем позову, встановлення факту ухилення відповідача від виконання обов`язків по вихованню малолітнього [PERSON] , суд вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно дитини. Відповідно до частини першої статті 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Із платіжної інструкції від 23.11.2023 № 694 (платіж № 1242802628) вбачається, що позивач при зверненні до суду з позовом сплатив судовий збір у розмірі 1 073 грн 60 коп. Оскільки відповідач позов визнала до початку розгляду справи по суті, враховуючи положення частини першої статті 142 ЦПК України, суд вважає за можливе повернути [PERSON] з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позовної заяви, а саме 536,80 грн, а також відповідно до вимог статті 141 ЦПК України стягнути з відповідача на його користь 536,80 грн у відшкодування сплаченого судового збору. Ураховуючи викладене,

Outcome: approved