Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-22 00:00:00

У серпні 2022 року [PERSON] (надалі за текстом - позивач) звернулася до суду з позовом до АТ «Страхова група «ТАС» (надалі за текстом - відповідач) у якому просила стягнути з відповідача на її користь 72 000,00 грн. страхового відшкодування, пов`язаного із заподіяною моральною шкодою, а також витрати на правничу допомогу. В обґрунтування позовних вимог вказала, що 30.11.2021 близько 01 год. 00 хв. в Луганській обл., Сєвєрєдонецькому р-н. смт.Борівське відбулася дорожньо-транспортна пригода, в якій невідомий водій, керуючи автомобілем марки "ЗАЗ 1102 Таврия" р.н. [NUMBER] , здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , [INFO] . Внаслідок даної ДТП [PERSON] від отриманих травм помер. Оскільки Позивач [PERSON] - донька загиблого, у зв`язку із його смертю позивачці спричинена значна та непоправна шкода, яка проявилася у моральній шкоді. 30.11.2021 року за фактом настання даної ДТП було внесено відомості про таку подію до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12021131370001247 з кваліфікацією по ч.2 ст. 286 КК України та розпочато досудове розслідування. Цивільно-правова відповідальність водія за спричинену шкоду майну, здоров`ю та/або життю третіх осіб, була застрахована у Акціонерному товаристві "Страхова група "ТАС" за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників №AT1226073., тому обов`язок відшкодувати шкоду, завдану позивачу, у зв`язку зі смертю [PERSON] у межах встановленого ліміту відповідальності покладається на саме на відповідача, як на страховика. Законом встановлено, що страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. На день настання страхового випадку, статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" встановлено у 2021 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня - 6000 гривні. З урахуванням викладеного загальний розмір страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, становить 72 000.00 грн Ухвалою судді від 11.08.2022 відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 16.08.2023 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. У судове засідання позивачка та її представник не з`явилися, про дату та час розгляду с справи повідомлені належним чином. Разом з позовом подали заяву про розгляд справи за відсутності позивача. Представник відповідача у судове засідання повторно не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно, причини неявки суду не повідомив. Будь-яких заяв та клопотань від відповідача не надходило. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив, відповідно до статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе, проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. [INFO] у місті Сєвєродонецьку Луганської області помер [PERSON] , [INFO] (а.с.19 на звороті). До позовної заяви додано копію свідоцтва про народження, зміст якого неможливо встановити з огляду на якість фотокопії (а.с.21). Інші матеріали, які б свідчили про те, що сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої настала смерть [PERSON] в матеріалах справи відсутні. Вирішуючи даний спір суд виходив з наступних мотивів та положень закону. Відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Згідно ст. 27.3. цього закону, страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Як на підставу позовних вимог позивачка посилається на те, що є донькою померлого [PERSON] , а також на те, що смерть останнього настала внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки - автомобіля ЗАЗ 1102 Таврія державний номер [NUMBER] , який застраховано у відповідача. Оцінюючи такі доводи позивачки, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно зі ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1, ч. 5, ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України установлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. У той же час позивачем не надано суду жодного доказу, на підтвердження того, що смерть [PERSON] настала внаслідок дорожньо-транспортної пригоди; що така дорожньо-транспортна пригода сталася за участі забезпеченого відповідачем транспортного засобу. Крім того, у позовній заяві позивачка зазначила, що є донькою померлого [PERSON] , проте, на підтвердження вказаної обставини належних та допустимих доказів не надала. Згідно наявної у матеріалах справи копії паспорту, прізвище позивачки « [PERSON] », натомість у свідоцтві про смерть зазначено прізвище померлого « [PERSON] », тобто прізвища позивачки та померлого відрізняються. Позовні вимоги про встановлення факту родинних відносин позивачкою не заявлялися. Позивачка вказує, що смерть [PERSON] настала внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки - автомобіля ЗАЗ 1102 Таврія державний номер [NUMBER] . Проте, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували зазначену обставину. При цьому, суд у даній справі сприяв позивачці у реалізації її процесуальних прав, за клопотанням представника позивачки судом витребувано докази. На виконання ухвали суду про витребування доказів надійшло повідомлення ГУНП в Луганській області у якому зазначено, що матеріали кримінального провадження №12021131370001247, відомості про яке просив витребувати представник позивачки - втрачені. Інших клопотань позивачка та її представник не заявляли. Вирішення цієї цивільної справи та ухвалення у ній відповідного законного й обґрунтованого рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Усі ці складові могли бути з`ясовані лише у процесі доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК України, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин. Подавши свої докази, позивач реалізував своє право на доказування і одночасно виконав обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено, як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставин. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, наданих суду позивачем, з урахуванням їх належності, допустимості, достовірності та достатності, дають об`єктивні підстави вважати, що позов [PERSON] задоволенню не підлягає повністю. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, а суд дійшов висновку про відмову у позові, судові витрати слід віднести за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed