Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, зазначивши, що являється повнолітнім сином відповідача, однак продовжує навчання та являється студентом, продовжуючи навчання у навчальному закладі на денній формі, позивач не має часу на працевлаштування та потребує матеріальної допомоги, відповідач не виплачує добровільно аліменти з часу його навчання, тому повністю позивача забезпечує його мати, відповідач має реальну змогу сплачувати аліменти, оскільки має велику заробітну плату. Просить стягнути з відповідача на його користь аліменти на період навчання в розмірі 4000 грн. щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до 30.06.2026 року та понесені витрати на правову допомогу в сумі 4000 грн.. Справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідач належним чином повідомлявся про судовий розгляд справи (копію ухвали згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення отримав 07.12.2023 року), відзив на позов та інших заяв, клопотань не подав. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Дослідивши письмові докази та проаналізувавши їх в сукупності, суд дійшов висновку про наступне: Судом встановлено, що позивач являється повнолітнім сином відповідача, навчається на денній формі навчання у Житомирському державному університеті імені Івана Франка. Відповідач доказів неможливості сплати аліментів у вказаному позивачем розмірі та інших обставин, що мають значення при вирішенні даного спору (матеріальний та сімейний стан, стан здоров`я, наявність інших утриманців), не подав. Відповідно до ст.199 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину, якщо повнолітні син чи дочка продовжують навчання до досягнення ними 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Оскільки відповідачем відзив на позовну заяву та інших заяв чи клопотань не подано, суд вважає, що відповідач має можливість та зобов`язаний надавати допомогу на утримання повнолітнього сина на час його навчання. За таких обставин позов підлягає задоволенню. Розподіл судових витрат у справі підлягає вирішенню на підставі ст.141 ЦПК України. Так, відповідно до ст.141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені і документально підтверджені судові витрати. Статтею 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу. Як передбачено ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадку надання правничої допомоги за рахунок держави. Розмір судових витрат встановлюється на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків, тощо), що передбачено ч.8 ст.141 ЦПК України. На підтвердження доказу понесення згідно вказаного договору витрат в розмірі 4000 гривень, позивачем надано квитанцію до прибуткового касового ордера №15/10 від 15.11.2023 року, акт з описом наданих послуг. Отже, заявлені позовні вимоги в частині стягнення з відповідача понесених витрат на правову допомогу підлягають задоволенню. Разом з тим, з відповідача підлягає стягненню на спеціальний рахунок судовий збір, оскільки на підставі ст.5 ч.1 п.3\~Закону України\~"Про\~судовий збір"\~позивач звільнений \~від сплати\~судового збору\~у справах про стягнення аліментів. На підставі викладеного,

Outcome: approved