Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-07 00:00:00

Акціонерне товариство «ТАСКОМБАНК» звернулось до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову зазначено, що 10.12.2020 між ТОВ ФК «ЦФР» та [PERSON] було укладено кредитний договір №8725113227, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в сумі 60400,00 грн, строком кредитування 36 місяців. За умовами кредитного договору позичальник сплачує відсотки за користування кредитом у розмірі 0,01% річних від суму боргу за кредитним договором та щомісячні відсотки у розмірі 3,45% від суми кредиту. На сьогоднішній день відповідачем належним чином не виконуються взяті на себе зобов`язання, що підтверджується розрахунком заборгованості та випискою по особовому рахунку. 20.09.2021 право вимоги за цим кредитним договором відступлені позивачу. Станом на 13.09.2023 заборгованість відповідача перед Банком становить 106623,47 грн, з яких: 58684,50 грн - заборгованість за тілом кредиту, 11,57 грн. - заборгованість по річним відсоткам, 47927,40 грн. - заборгованість по щомісячним відсоткам. Відповідач обов`язки щодо погашення заборгованості в добровільному порядку не виконує, внаслідок чого позивач просить стягнути вказану суму заборгованості та судові витрати з відповідача у судовому порядку. Представник позивача, відповідно до ст. 276 ЦПК України, у позові просив здійснити розгляд справи в порядку спрощеного провадження без виклику сторін. Відповідач про розгляд справи в порядку спрощеного провадження без виклику сторін судом повідомлявся належним чином, але відповідно до ч. 4 ст. 277 ЦПК України, в установлений судом строк, не подав суду заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, проте, його представник, адвокат Вовк М.В., подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позивач частково визнає позовні вимоги, а саме лише в чистині заборгованості за тілом кредиту, свою позицію обґрунтовує тим, що до спірних правовідносин між сторонами з приводу виконання кредитного зобов`язання повинні застосовуватись виключно умови кредитування визначені у Заяві-анкеті на отримання кредиту та кредитному договорі №8725113227 від 10.12.2020, які підписані відповідачем. (постанова Великої Палати ВС від 03.07.2019 у справі №342/180/17) Крім цього, паспорт споживчого кредиту, наданий позивачем до позову та у якому зазначено умови про сплату відсотків за кредитним договором містить узагальнену інформацію про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту та передує укладенню кредитного договору з позичальником, оскільки передбачає проведення оцінки кредитодавцем кредитоспроможності споживача. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 травня 2022 року по справі №393/126/20 зазначив, що ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору га його змісту, а тому, на думку представника відповідача, паспорт кредиту не являється складовою спірного кредитного договору від 10.12.2020, укладеного з відповідачем та, як наслідок, звільняє відповідача від обов`язку по сплаті відсотків за користування кредитними коштами. Також представник відповідача просить стягнути з позивача витрати на правову допомогу у розмірі 6000,00 грн. Представник позивача надав до суду письмові пояснення, в яких підтримав первісно заявлені позовні вимоги, а також зазначив, що судова практика, наведена представником відповідача у відзиві на позовну заяву не має жодного відношення до спору між сторами по справі, оскільки стосується кредитних договір, де всі або частина істотних умов кредитного договору викладені у формі публічної пропозиції (до яких приєднується Позичальник підписуючи заяву- договір (заяву-анкету тощо) про приєднання до таких правил обслуговування, тарифів та умов, а також стосується кредитних договорів, де воля сторін на укладення кредитного договору визначається лише у паспорті кредиту. Відповідно до Кредитного договору № 8725113227 від 10 грудня 2020 року, який укладений між ТОВ «ФК «ЦФР» та Відповідачем (право вимоги за яким пізніше було від ступлено до AT «ТАСКОМБАНК»), позичальник підписав даний кредитний договір та паспорт кредиту, який є невід`ємною його частиною. Воля сторін на укладання договору була викладена не у паспорті кредиту, а у кредитному договорі. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому, згідно з роз`ясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. З урахуванням встановлених у справі обставин, суд дійшов висновку, що спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються положеннями Цивільного кодексу України, в частині, що стосуються питання виконання зобов`язань за кредитним договором. Згідно з ч.ч. 1-2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. 1052 ЦК України у разі невиконання позичальником обов`язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов`язання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором. Матеріалами справи підтверджено, що 10.12.2020 відповідач [PERSON] підписав Заяву-анкету на отримання кредиту та інших послуг в ТОВ ФК «ЦФР». Підписанням цієї заяви відповідач надав згоду на обробку своїх персональних даних та їх використання позивачем з метою отримання фінансових послуг з надання кредиту. Також відповідач підтвердив, що його ознайомлено з положенням ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», ст.ст. 6, 9 ЗУ «Про споживче кредитування» ст. 12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та іншою інформацією, необхідною для свідомого та добровільного вибору фінансової послуги. (а.с. 10) Також, 10.12.2020 між ТОВ ФК «ЦФР» та [PERSON] було укладено кредитний договір №8725113227 (а.с. 7), відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в сумі 60400,00 грн, строком кредитування 36 місяців. За умовами кредитного договору позичальник зобов`язується сплачувати проценти за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту на умовах, передбачених в Паспорті кредиту №5113227, який є невід`ємною частиною цього Договору. Підписавши цей договір позичальник доручає виплатити/сплатити, за рахунок отриманого кредиту, суми грошових коштів за реквізитами (надається перелік сум та реквізитів). (п. 1.3, 1.4 кредитного договору) Всі інші умови кредитного договору викладені у Паспорті кредиту та Умовах отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР» редакція від 04.05.2020, які розміщенні на сайті ТОВ «ФК «ЦФР» www.kreditmarket.ua та з яким Позичальник ознайомився до укладання цього договору та до яких приєднується підписавши цей Договір. Цей Договір, Паспорт кредиту №5113227 та Умови складають єдиний кредитний договір. Позичальник підписавши цей Договір підтверджує, що свій примірник цього Договору він отримав (п. 2.1, 2.2 кредитного договору) Крім цього, 10.12.2020 між ТОВ ФК «ЦФР» та [PERSON] було укладено Паспорт кредиту №5113227, який містить дані, щодо позичальника та кредитодавця, основні умови кредитування, інформацію щодо орієнтовної реальної процентної ставки та загальної вартості кредиту, порядок повернення кредиту (графік платежів та додаткову інформацію. Зокрема, за користування кредитом Позичальник сплачує відсотки у розмірі 0,01% річних від суму боргу за кредитним договором та щомісячні відсотки у розмірі 3,45% від суми кредиту. (а.с. 8-9). 20.09.2021 між ТОВ «ФК ЦФР» та АТ «ТАСКОМБАНК» було укладено Договір факторингу №200921, відповідно до умов якого ТОВ «ФК ЦФР» відступило АТ «ТАСКОМБАНК», а АТ «ТАСКОМБАНК» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за кредитним договором №8725113227. (а.с. 19-39) Як встановлено судом, відповідачем умови кредитного договору не виконано. Згідно з розрахунком заборгованості (а.с. 41), станом на 13.09.2023 заборгованість відповідача становить 106623,47 грн., з яких: 58684,50 грн - заборгованість за тілом кредиту, 11,57 грн. - заборгованість по річним відсоткам, 47927,40 грн. - заборгованість по щомісячним відсоткам. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. При цьому, за приписами ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Враховуючи відсутність оплати за кредитом з боку відповідача, а також визнання позову відповідачем в цій частині, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог в частині стягнення з [PERSON] суми заборгованості за тілом кредиту (основний борг) в розмірі 58684,50 грн. Щодо вимог позивача про стягнення відсотків за користування кредитними коштами суд дійшов наступного висновку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (абзац перший частини першої статті 207 ЦК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України). Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частина третя статті 1054 ЦК України). Кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення (частина перша статті 9 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до Закону України «Про споживче кредитування», у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті (частина друга статті 9 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник укладеного в електронному вигляді договору про споживчий кредит та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця (стаття 13 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Тлумачення вказаних норм свідчить, що: під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація; правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами: першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін; зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів, (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину; потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (частини перша та друга статті 633 ЦК України). Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина перша статті 634 ЦК України). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду від 23 грудня 2019 року у справі №572/1169/17 (провадження № 61-684св18), вказано, що у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (в даному випадку ТОВ «ФК «ЦФР»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У справі, яка розглядається, правонаступником ТОВ «ФК «ЦФР» - АТ «ТАСКОМБАНК», ініційовано спір про стягнення заборгованості за кредитним договором, який оформлений у вигляді Заяви-анкети на отримання кредиту, Кредитного договору та Паспорту кредиту від 10.12.2020. На підтвердження заявлених вимог позивач надав до суду копію Заяви-анкети на отримання кредиту, копію Кредитного договору, копію Паспорту кредиту від 10.12.2020 та роздруківку з інформацією про Умови отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР» редакція від 04.05.2020, які розміщенні на сайті ТОВ «ФК «ЦФР» www.kreditmarket.ua. Заява-анкета на отримання кредиту та Кредитний договір, які підписані сторонами, не містять відомостей щодо розміру відсотків, які позичальник зобов`язується сплатити за користування кредитними коштами, а Умови отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР» редакція від 04.05.2020, які розміщенні на сайті ТОВ «ФК «ЦФР» www.kreditmarket.ua взагалі не містять підписів сторін по справі. Отже, сама по собі Заява-анкета на отримання кредиту, Кредитний договір та роздруківка з сайту позивача не можуть бути підставою для стягнення процентів за користування кредитними коштами. Поряд з цим, Пунктами 1.3, 1.4 Кредитного договору визначено, що позичальник зобов`язується сплачувати проценти за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту на умовах, передбачених в Паспорті кредиту №5113227, який є невід`ємною частиною цього Договору. Підписавши цей договір позичальник доручає виплатити/сплатити, за рахунок отриманого кредиту, суми грошових коштів за реквізитами (надається перелік сум та реквізитів). Всі інші умови кредитного договору викладені у Паспорті кредиту та Умовах отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР» редакція від 04.05.2020, які розміщенні на сайті ТОВ «ФК «ЦФР» www.kreditmarket.ua та з яким Позичальник ознайомився до укладання цього договору та до яких приєднується підписавши цей Договір. Цей Договір, Паспорт кредиту №5113227 та Умови складають єдиний кредитний договір. У постанові Верховного Суду від 23 травня 2022 року у справі №393/126/20, на яку посилається представник відповідача у відзиві, зроблено висновк, щодо правильного застосування норм права, а саме: під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація. Правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами. Першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін. Зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину. Потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Отже, у даному випадку суд вважає, що представник відповідача неправильно витлумачив норми права та висновки Верховного Суду, зазначивши, що паспорт кредиту не являється складовою кредитного договору. Термін «паспорт споживчого кредиту» вживається у Законі України «Про споживче кредитування» лише в розділі II «Інформаційне забезпечення договору про споживчий кредит та дії, що передують його укладенню» та у Додатку 1 зі стандартизованою формою такого паспорта. Приписи про умови договору про споживчий кредит, його форму, порядок укладення та розірвання визначені у розділі ІІІ «Договір про споживчий кредит» цього Закону. До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті (частина друга статті 9 Закону України «Про споживче кредитування», чинного на момент виникнення спірних правовідносин). З огляду на ці норми закону паспорт споживчого кредиту є довідкою для споживача про умови кредитування, з якими банк зобов`язаний його ознайомити для прийняття споживачем усвідомленого рішення про наступне укладення кредитного договору. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, підписання такого паспорта не означає укладення кредитного договору. Паспорт споживчого кредиту не є тим документом, який Закон України «Про споживче кредитування» включає до форми договору про споживчий кредит (стаття 13). У цій справі фіксація волі сторін на укладення кредитного договору та його змісту знайшла відображення у декількох текстових документах, погоджених та підписаних сторонами, а саме: Заяві-анкеті на отримання кредиту, безпосередньо Кредитному договорі, в якому маються посилання на наявність інших умов кредитування у Паспорті Кредиту та Паспорті Кредиту, які складають єдиний кредитний договір (п. 2.2 Кредитного договору). Відтак, враховуючи наявні в матеріалах справи документи, суд дійшов висновку, що позивачем надано належні та допустимі докази укладення між сторонами кредитного договору та отриманням відповідачем кредитних коштів. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Так, відповідно до умов укладеного кредитного договору за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати відповідну плату (проценти), а саме, 0,01% річних від суму боргу за кредитним договором та щомісячні відсотки у розмірі 3,45% від суми кредиту. Позивач до позову надав розрахунок відсотків відповідно до якого заборгованість по річним відсоткам складає 11,57 грн, а заборгованість по щомісячним - 47927,40 грн, який був перевірений судом та визнавши його арифметично та методологічно правильним суд вважає, що вимоги позивача, щодо стягнення відсотків також підлягають задоволенню у вказному вище розмірі. За приписами частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у справі, які складаються з судового збору у розмірі 2684,00 грн. При цьому, у зв`язку із задоволенням позову у повному обсязі, вимоги представника відповідача про стягнення витрат на правову допомогу залишаються без задоволення.

Outcome: approved