Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-07 00:00:00

У березні 2023 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Березанської міської ради, про визначення місця проживання дітей з матір`ю, в якому просила визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , з нею - їх матір`ю. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що вона та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 05.12.2017 року, який постановою Київського апеляційного суду від 28.12.2022 року у справі № 356/102/22 розірвано. В період перебування у шлюбі у них народились спільні діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Вказала, що діти зареєстровані з нею за адресою: [ADDRESS] : [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за її адресою з 04.02.2019 року, а [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за її адресою з 10.12.2020 року, а починаючи з серпня 2019 року вона разом зі своїми доньками постійно проживають за вказаною адресою. Відповідно до довідки № 7 від 20.03.2023 року [PERSON] , [INFO] , з 22.09.2021 року відвідує ясла- садок «Ластівка» в м. Березань Київської області, звернення щодо влаштування дитини в заклад було від її. Зазначила, що наразі вона перебуває у декретній відпустці, але постійно піклується про навчання та освіту своїх доньок, які відвідують гуртки, супроводжує старшу доньку до дитячого садочка, готує їжу, займається їх розвитком та вихованням, вчасно звертається до лікаря та піклується про їх здоров`я, а також має дуже високий психологічний контакт з доньками, прив`язаність один до одного. Тому, з огляду на досвід, який є в суспільстві, проживання дітей саме з матір`ю є для них більш прийнятним, оскільки в матері більше емоційно-вольової мотивації можливостей та часу приділяти дитині увагу, ніхто не може замінити дітям рідну матір. Ухвалою Березанського міського суду Київської області від 29.03.2023 року цивільну справу передано на розгляд до Святошинського районного суду м. Києва (а.с. 30-31). У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючу суддю Горбенко Н.О. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 26.04.2023 року відкрито провадження у справі з проведенням розгляду за правилами загального позовного провадження та призначенням підготовчого судового засідання (а.с. 45). 16.05.2023 року [PERSON] через представника - адвоката Кухаренко О.В. подано зустрічну позовну заяву, в якій останній просив суд визначити місце проживання малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , разом із батьком - [PERSON] , [INFO] , за місцем його проживання або перебування. Зустрічний позов мотивовано тим, що 05.12.2017 року між ним та [PERSON] було укладено шлюб та зареєстровано у Шевченківському районному у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, про що складено відповідний актовий запис за № 2450. Після шлюбу відповідачу присвоєно прізвище - [PERSON] . У даного шлюбу народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Перебуваючи у шлюбі, вони проживали разом, стосунки подружжя були пов`язані спільним побутом, правами та обов`язками, притаманними сім`ї. Проте, сімейне життя не склалося через систематичні непорозуміння, різні погляди на життя, несумісні звички та характери. У результаті, вищезазначені обставини призвели до конфліктів, які траплялися час від часу. На зазначених вище підставах фактичні подружні стосунки між сторонами припинилися з жовтня 2021 року, і 21.07.2022 року рішенням Березанського міського суду Київської області у справі № 356/105/22 шлюб між ними було розірвано. Рішення набрало законної сили 28.12.2022 року. Звернення із зустрічним позовом до суду [PERSON] також обумовив тим, що він бажає захистити права та інтереси своїх малолітніх дітей на гармонійний розвиток в спокійному, безпечному та стійкому середовищі, не допустити завдання їм фізичної та психологічної шкоди зі сторони матері шляхом визначення місця проживання дітей з ним, виходячи з того, що з моменту припинення фактичних шлюбних відносин, [PERSON] чинить психологічний та фізичний тиск на дітей, а також забороняє будь-який контакт із ним. Крім того, що [PERSON] застосовує не цивілізовані методи виховання, а саме: використовує силові методи виховної поведінки, побиття, діти не відвідують дошкільні навчальні заклади, старша донька [PERSON] неодноразово скаржилася йому на застосування зі сторони матері сили та використання нецензурних слів. Вважав, що за таких обставин не може йти мови про духовне та моральне благополуччя дітей, забезпечення виховання в атмосфері взаємоповаги та любові, відсутні будь-які обставини, які відповідно до вимог чинного законодавства України можуть позбавити його права на безперешкодне спілкування та виховання дітей, постійне проживання дітей разом із батьком, тому доцільним визначити місце проживання дітей із ним, а не з матір`ю. Стверджував, що проживання дітей з матір`ю не відповідає їх інтересам, а він має можливість забезпечити дітям належні умови проживання, виховання, освіти та відпочинку, розвитку як особистості, чого мати зробити не в змозі, оскільки, не має самостійного доходу та нестабільну психіку. Вказав, що веде здоровий спосіб життя, антисоціальними проявами не вирізняється, до кримінальної відповідальності не притягувався, у психоневрологічному диспансері та у нарколога на обліку не перебуває, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, у взаємовідносинах із доньками має порозуміння, прихильність з боку дітей та тісні сімейні стосунки. Він проходить військову службу у військовій частині [NUMBER] , а від так, має можливість у повному обсязі забезпечити оптимальні умови для проживання та задовольнити гармонійний розвиток особистості дітей в атмосфері любові, підтримки, моральної та матеріальної забезпеченості, в той час як мати не мас офіційного місця роботи та доходу, а також використовує фізичні методи виховної поведінки, що завдає фізичного болю дітям. Графік його роботи є гнучким, що дає можливість здійснення ним безперешкодного піклування та турботи про дітей, діти з самого народження перебувають у дружніх та приязних відносинах з ним. Він проживає у квартирі, де окремо виділено кімнату для дітей та де створені всі умови для проживання, виховання та утримання. Діти під час проживання з батьком перебувають в люблячій атмосфері та у відносинах, заснованих на довірі. Оскільки, він та відповідач не дійшли згоди щодо того, з ким будуть проживати їх малолітні діти, з метою уникнення та запобігання негативних наслідків для фізичного та психологічного здоров`я дітей, що може зашкодити їх розвиткові, з метою захисту прав та інтересів малолітніх дітей на гармонійний розвиток в спокійному та стійкому середовищі, змушений звернутись до суду із вказаним позовом. В той же час, поважаючи право доньок на підтримання регулярних особистих стосунків і прямих контактів з матір`ю, він не чинитиме жодних перешкод для спілкування відповідача із доньками, готовий із свого боку сприяти тому, щоб діти через припинення фактичних шлюбних відносин батьків не були позбавленні її піклування (а.с. 67-73). Ухвалою від 06.07.2023 року прийняти зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Служба у справах дітей Березанської міської ради Київської області; Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дітей, зустрічний позов об`єднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Березанської міської ради Київської області, про визначення місця проживання дітей з матір`ю (а.с. 101). 03.08.2023 року до суду від представника [PERSON] - адвоката Філатової О.С. надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, в якому остання категорично не погодилась із зустрічним позовом, посилаючись на те, що зазначені аргументи [PERSON] нічим не підтверджені та зовсім не відповідають дійсності справи, в той час як підтверджено у Висновку від 14.07.2023 року про визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , працівниками Служби, що діти активні, легко йдуть на контакт. Щодо прихильності дітей до кожного з батьків [PERSON] повідомила, що всіх любить і всі її люблять, але враховуючи вік дітей, вони не можуть чітко висловити свою думку. Відповідно до виписки із медичної картки [PERSON] звертається до сімейного лікаря за консультаціями відносно малолітніх, постійно ходить з дітьми медогляд, діти здорові, тобто мати [PERSON] , задовольняє всі потреби дітей. Також, вказала, що Висновком від 14.07.2023 року про визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , працівниками Служби встановлено, що батько дітей є військовозобов`язаний, проте разом з дітьми не проживав довгий час, причину неявки на комісію 04.07.2023 року не повідомив. Зазначила, що [PERSON] зарахована та відвідує ЗДО (дитячий садок) «Ластівка» в м. Березань Київської області, звернення на влаштування дитини в заклад було від мами - [PERSON] . Відповідно до характеристики ЗДО (дитячий садок) «Ластівка» від 01.08.2023 року, [PERSON] , [INFO] , прийнята в ЗДО «Ластівка» з 22.09.2021 року. Дитина скромна, доброзичлива, врівноважена дитина. Володіє знаннями на належному рівні згідно віку. Дитина забезпечена необхідним приладдям для занять. В садок дитину приводить та забирає мама, [PERSON] . Життям дитини цікавився батько, [PERSON] , який приходив в заклад в квітні 2023 року (в цей час дитина була відсутня в закладі через хворобу). Згідно пояснень [PERSON] від 01.08.2023 року, яка є мамою учениці [PERSON] , яка займається хореографією у викладача [PERSON] , зазначено, що [PERSON] хороший вчитель, уроки проходять в дружній приємній атмосфері, дітей вона навчає танцям, а також акцентує увагу на дружньому відношенні в колективі та вміє професіонально спілкуватися з дітьми. Згідно пояснень [PERSON] від 01.08.2023 року, яка є помічницею [PERSON] , зазначено, що [PERSON] проживає зі своїми двома дітьми одна. Батько дітей бачила лише один раз за два роки. Діти розумні, розвинуті на всій вік та здорові. Діти мають тісний зв`язок із мамою і дуже її люблять. Як мама вона прекрасно справляється зі своїми обов`язками. Незважаючи на декретну відпустку, вона працює декілька годин в день. Сусідка [PERSON] - [PERSON] у своїх поясненнях від 01.08.2023 року зазначає, що [PERSON] дуже хороша мама, діти в неї виховані та розвинуті на свій вік. Діти її сильно люблять та дуже до неї прив`язані до мами, оскільки маленькі і хочуть робити все разом. Мама їх любить і піклується про них. Вдома в [PERSON] приємна атмосфера, охайна та чиста квартира. У дітей є своя кімната, хороші іграшки, книги, одяг. Хоч вона виховує та забезпечує дітей сама, але завдяки її старанням, діти мають все необхідне для їхнього розвитку та життя. На вихідні вони часто їздять в театри, музеї, зоопарк або розважальні заклади для дітей. Батько дітей [PERSON] з дітьми спілкується не часто, інколи проводив час на вихідних. Останнім часом, близько півроку, до дітей не приїзжав оскільки він військовий, що проходить в службу. Тобто, наразі діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстровані та проживають в м. Березань Київської області разом зі своєю мамою [PERSON] , яка повністю особисто займається їх вихованням, відводить та забирає старшу доньку [PERSON] до ясла-садочку «Ластівка», а молодша донька [PERSON] ще замала для відвідування дитячого садочку, але мамою вже попередньо записана на відвідування дитячого садочку з вересня 2023 року. Мати дітей [PERSON] , зі своїми доньками має дуже високий психологічний контакт, прив`язаність один до одного. З огляду на досвід який є в суспільстві, проживання дитини саме з матір`ю є для дитини більш прийнятним, оскільки в матері більше емоційно - вольової мотивації можливостей та часу приділяти дитині увагу. Ніхто не може замінити дітям рідну матір. [PERSON] є фізичної особою підприємцем та має свій особистий дохід, а отже твердження [PERSON] про те, що вона не має самостійного доходу не відповідає дійсності справи. Також зазначила, що доводи [PERSON] про те, що він проходить службу у військовій частині [NUMBER] , але при цьому графік його роботи є гнучким, що він проживає у квартирі, де окремо виділено кімнату для дітей та де створені всі умови для проживання, виховання та утримання, не підтверджені жодними доказами. Доказів того, що [PERSON] має якусь зареєстровану за ним нерухомість, крім того ще й окремо виділену кімнату для дітей та де створені всі умови для їх проживання, виховання та утримання, до суду не надано. Тому, посилаючись на постанову Великої Палати Верховного Суду у справі № 61-327цс18 від 17.10.2018 року щодо застосування ст. 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, про обов`язковість брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю, та те, що [PERSON] не має наміру перешкоді відповідачу в здійсненні його прав та обов`язків щодо виховання та спілкування з дітьми, просила відмовити повністю в задоволені зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Служба у справах дітей Березанської міської ради Київської області, Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дітей з батьком (а.с. 130-134). Ухвалою від 21.09.2023 року клопотання представника позивача за зустрічним позовом - адвоката Кухаренко О.В. про призначення судово-психологічної експертизи по цивільній справі за первісним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Березанської міської ради, про визнання місця проживання дітей з матір`ю та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Служба у справах дітей Березянської міської ради Київської області; Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, про визнанні місця проживання дітей - повернуто заявнику через недотримання вимог ч. 3 ст. 117 ЦПК України (а.с. 160-161). Ухвалою від 22.09.2023 року відмовлено у задоволенні заяви представника позивача за зустрічним позовом [PERSON] - адвоката Кухаренко О.В. про забезпечення позову у цивільній справі за первісним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Березанської міської ради, про визнання місця проживання дітей з матір`ю та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Служба у справах дітей Березянської міської ради Київської області; Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, про визнанні місця проживання дітей (а.с. 192). Ухвалою від 01.11.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду (а.с. 196). В судовому засіданні 08.01.2024 року представник [PERSON] - адвокат Філатова О.С. первісний позов підтримала, просила його задовольнити в повному обсязі, проти зустрічного позову заперечувала, просила відмовити у його задоволенні, посилаючись на обставини, викладені у відзиві за зустрічну позовну заяву. Відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом - [PERSON] в судовому засіданні 08.01.2024 року проти первісного позову заперечив, просив відмовити у його задоволенні, зустрічний позов просив задовольнити в повному обсязі. Також, наполягав на відкладенні розгляду справи у зв`язку із неможливістю прибуття в судове засідання його представника - адвоката Кухаренко О.В. Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до ст. 6 ЦПК України, суд зобов`язаний поважати честь і гідність учасників судового процесу і здійснювати правосуддя на засадах їх рівності перед законом і судом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 12 ЦПК України). Згідно з положенням ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За змістом ст. ст. 43, 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається. Таким чином, на осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборону зловживати наданими правами. Зловживання правом - це особливий вид правової поведінки, який полягає у використанні особою своїх прав у недозволені способи, що суперечать призначенню права, внаслідок чого завдаються збитки (шкода) суспільству, державі, окремій особі. Стримування зловживання правом - це боротьба не з самою поведінкою, а з конкретними проявами правової поведінки, що завдають шкоди суспільству й особі. Верховний Суд, визнаючи певні дії учасників процесу зловживанням процесуальними правами, часто зазначає, що ознакою зловживання процесуальними правами є не просто конкретні дії, а дії, спрямовані на введення суду в оману, затягування розгляду справи, створення перешкод опоненту. Феномен зловживання процесуальними правами як особливий різновид цивільного процесуального правопорушення полягає у тому, що при зловживанні процесуальними правами відбувається порушення умов реалізації суб`єктивних цивільних процесуальних прав. Це положення відповідає загальнотеоретичним розробкам конструкції зловживання правом, в яких воно нерідко визначається як поведінка, що перевищує (або порушує) межі здійснення суб`єктивних прав. Суб`єкт цивільного судочинства свої цивільні процесуальні права має здійснювати відповідно до їх призначення, яке або прямо визначено змістом того чи іншого суб`єктивного права, або вочевидь випливає з логіки існування того чи іншого суб`єктивного процесуального права. Зловживання процесуальними правами може мати форму штучного ускладнення цивільного процесу, ускладнення розгляду справи в результаті поведінки, що перешкоджає винесенню рішення у справі або вчиненню інших процесуальних дій. З аналізу наведених норм вбачається, що зловживанням правами можуть бути визнані дії учасника процесу, які формально хоча й передбачені серед його повноважень та прав, однак здійснюються ним не з метою досягнення передбаченого законом процесуального результату, а з метою затягування чи взагалі перешкоджання розгляду справи. Саме цей критерій є основним для кваліфікації дій особи як зловживання правами. Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мельник проти України» (п.п.22, 23 Рішення від 28.03.2006 року, заява № 23436/03) право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим. Тим не менше, право доступу до суду не може бути обмеженим таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями. При цьому правила регулювання строків мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані. У той же час такі правила в цілому або їх застосування не повинні перешкоджати сторонам використовувати доступні засоби захисту. Згідно ч. 1 ст. 64 ЦПК України представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки. Представником у суді може бути адвокат або законний представник. Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Відповідно до ст. ст. 42, 44 Правил адвокатської етики затверджених 09.06.2017 року звітно-виборним з`їздом адвокатів України, представляючи інтереси клієнта або виконуючи функцію захисника в суді, адвокат зобов`язаний дотримуватися вимог чинного процесуального законодавства, законодавства про адвокатуру та адвокатську діяльність, про судоустрій і статус суддів, іншого законодавства, що регламентує поведінку учасників судового процесу, а також вимог Правил. Адвокат не повинен вчиняти дій, спрямованих на невиправдане затягування судового розгляду справи. Одним із основних принципів здійснення адвокатської діяльності є законність. Принцип дотримання законності полягає в тому, що у своїй професійній діяльності адвокат зобов`язаний використовувати всі свої знання та професійну майстерність для належного захисту й представництва прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб, дотримуючись чинного законодавства України, сприяти утвердженню та практичній реалізації принципів верховенства права та законності. З матеріалів справи вбачається, що представником [PERSON] є Кухаренко О.В. на підставі ордеру серії АІ № 1391820 від 16.05.2023 року та копії свідоцтва на зайняття адвокатською діяльністю серія КС № 6081/10. Так, зокрема, в судовому засіданні 11.12.2023 року адвокат Кухаренко О.В. просила оголосити у справі перерву для надання часу на укладенні між сторонами у справі мирової угоди. Адвокат [PERSON] - Філатова О.В. заперечувала проти даного клопотання, посилаючись на те, що її клієнтка не бажає підписувати мирову угоду. Судом було задавлено клопотання адвоката Кухаренко О.В., у справі було оголошено перерву до 21.12.2023 року, про що сторони були повідомлені належним чином (а.с. 208-210). В судове засідання, призначене на 21.12.2023 року адвокат Кухаренко О.В. не з`явилась, про причини неявки не повідомила, з клопотаннями з процесуальних питань не зверталась. Адвокат [PERSON] - Філатова О.В. в судовому засіданні зазначила, що сторони не домовились стосовно мирової угоди. Судом у справі було оголошено перерву до 09:45 год. 08.01.2024 року (а.с. 223-224). 08.01.2024 року о 09:00 судом через електронну адресу суду inbox@sv.ki.court.gov.ua отримано клопотання адвоката Кухаренко О.В. про відкладення розгляду справи, що свідчить про те, що представник [PERSON] була належним чином повідомлена про зазначене судове засідання, у зв`язку із її перебуванням за кордоном з 02.01.2024 року по 14.01.2024 року, до якого долучено копії електронних квитків за напрямками Кишинів-Стамбул і в зворотному напрямку на 02.01.2024 року та 14.01.2024 року відповідно. Проте, суд вважає, що причини, зазначені адвокатом Кухаренко О.В. в своєму клопотанні, є не достатньо поважними. При цьому, ініціювавши судовий розгляд справи за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Служба у справах дітей Березянської міської ради Київської області; Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, про визнанні місця проживання дітей, позивач за зустрічним позовом насамперед повинен активно використовувати визначені законом процесуальні права, здійснювати їх з метою, з якою такі права надано. Реалізація особою процесуальних прав невіддільна від виконання нею процесуального обов`язку щодо сприяння встановленню в судовому процесі дійсних обставин у справі з метою отримання правосудного судового рішення. Слід також враховувати правову позицію Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Пономарьов проти України», згідно з якою сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Ратифікуючи Конвенцію, Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку. У рішеннях від 28.10.1998 року у справі «Осман проти Сполученого королівства» та від 19.06.2001 року у справі «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) роз`яснив, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі. Вказаними рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, серед іншого, розумність строків розгляду справи судом (п. 10 ч. 3 ст. 2 ЦПК України). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Частиною 2 цієї статті визначено, що суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість з`явлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; 5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть участь їх представники. Частиною 3 ст. 223 ЦПК України встановлено, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою. Неявка в судові засідання представника позивача, неодноразові його клопотання про відкладення судових засідань дають підстави стверджувати про неналежне здійснення ним своїх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, що призвели до затягування судового розгляду даної справи, яка тривалий час не може бути вирішена по суті. Тому, аналізуючи поведінку адвоката Кухаренко О.В., яка в судовому засіданні 11.12.2023 року заявила клопотання про оголошення перерви у справі для надання часу для укладення мирової угоди, але в наступне судове засідання - 21.12.2023 року не з`явилась, хоча перешкод для цього не було, не повідомила про причину неявки в судове засідання 21.12.2023 року, а в подальшому - 08.01.2024 року в день судового засідання подала клопотання про відкладення судового розгляду, вказавши причини, які є не достатньо поважними, суд надходить до висновку про те, що адвокат Кухаренко О.В. свідомо затягує розгляд справи. При цьому вона зловживає своїм процесуальним правом заявляти клопотання про відкладення розгляду справи. За таких обставин, враховуючи тривалість провадження у справі, категорію справи, те, що сам позивач за зустрічним позовом - [PERSON] присутній в судовому засіданні, суд визнає неявку в судове засідання представника [PERSON] - адвоката Кухаренко О.В. неповажною, та відповідно до ст. 223 ЦПК України, вирішив розглядати справу за її відсутності. Третя особа - Служба у справах дітей Березянської міської ради Київської області надала заяву про розгляд справи за її відсутності (а.с. 111). Третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації надала заяву про розгляд справи за відсутності представника служби. Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 05.12.2017 року між сторонами був зареєстрований шлюб, який постановою Київського апеляційного суду від 28.12.2022 року у справі № 356/105/22 розірваний (а.с. 9, 13-16). [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 10, 11). Судом встановлено, що сторони проживають окремо, діти проживають з матір`ю. Як вбачається з матеріалів справи, діти зареєстровані разом з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] : [PERSON] , [INFO] , зареєстрована з 04.02.2019 року, а [PERSON] , [INFO] , зареєстрована з 10.12.2020 року (а.с. 18, 21, 22). У висновку від 14.07.2022 року виконавчого комітету Березянської міської ради Броварського району Київської області за доцільне визначено проживання[PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з матір`ю - [PERSON] (а.с. 114-115). Згідно з ч. ч. 2, 8, 9 ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ч. 1 ст. 18, ч. 1 ст. 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування. Стаття 9 Конвенції про права дитини зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), які стосуються застосування ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ від 16.07.2015 року у справі «Мамчур проти України», рішення від 11.07.2017 року у справі «М. С. проти України»). Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Частиною 1 ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Згідно зі ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 цього Кодексу. Статтею 157 СК України передбачено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Частинами 4-6 ст. 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо визначення місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 28.04.2022 року у справі № 359/6726/20 (провадження № 61-17922св21), зроблено висновок, що «відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою під час будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватися, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. Система правосуддя прислухається до дітей, серйозно ставиться до їх думок і гарантує, що інтереси дітей захищені. Належна увага повинна приділятися поглядам та думці дитини згідно з її віком і зрілістю. Закріплення вказаними вище міжнародними документами та актами внутрішнього законодавства України право дитини бути почутою передбачає, що думка дитини повинна враховуватися при вирішенні питань, які її безпосередньо стосуються. Разом із тим згода дитини на проживання з одним із батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не відповідає та не захищає права та інтереси дитини, передбачені Конвенцією». Судом встановлено, що між сторонами виник спір щодо визначення місця проживання дітей. В ході розгляду справи встановлено, що діти проживають з матір`ю [PERSON] . З матеріалів справи вбачається, та не спростовано сторонами, що [PERSON] зарахована та відвідує ЗДО (дитячий садок) «Ластівка» в м. Березань Київської області, звернення на влаштування дитини в заклад було від мами - [PERSON] (а.с. 17, 137, 139). Відповідно до характеристики ЗДО (дитячий садок) «Ластівка» від 01.08.2023 року, [PERSON] , [INFO] , прийнята в ЗДО «Ластівка» з 22.09.2021 року. Дитина скромна, доброзичлива, врівноважена дитина. Володіє знаннями на належному рівні згідно віку. Дитина забезпечена необхідним приладдям для занять. В садок дитину приводить та забирає мама, [PERSON] . Життям дитини цікавився батько, [PERSON] , який приходив в заклад в квітні 2023 року (в цей час дитина була відсутня в закладі через хворобу) (а.с. 138). Згідно наявних у справі пояснень [PERSON] від 01.08.2023 року, яка є мамою учениці [PERSON] , яка займається хореографією у викладача [PERSON] , зазначено, що [PERSON] хороший вчитель, уроки проходять в дружній приємній атмосфері, дітей вона навчає танцям, а також акцентує увагу на дружньому відношенні в колективі та вміє професіонально спілкуватися з дітьми (а.с. 141). Згідно наявних у справі пояснень [PERSON] від 01.08.2023 року, яка є помічницею [PERSON] , зазначено, що [PERSON] проживає зі своїми двома дітьми одна. Батько дітей бачила лише один раз за два роки. Діти розумні, розвинуті на всій вік та здорові. Діти мають тісний зв`язок із мамою і дуже її люблять. Як мама вона прекрасно справляється зі своїми обов`язками. Незважаючи на декретну відпустку, вона працює декілька годин в день (а.с 142). Згідно наявних у справі пояснень сусідка [PERSON] - [PERSON] від 01.08.2023 року, [PERSON] дуже хороша мама, діти в неї виховані та розвинуті на свій вік. Діти її сильно люблять та дуже до неї прив`язані до мами, оскільки маленькі і хочуть робити все разом. Мама їх любить і піклується про них. Вдома в [PERSON] приємна атмосфера, охайна та чиста квартира. У дітей є своя кімната, хороші іграшки, книги, одяг. Хоч вона виховує та забезпечує дітей сама, але завдяки її старанням, діти мають все необхідне для їхнього розвитку та життя. На вихідні вони часто їздять в театри, музеї, зоопарк або розважальні заклади для дітей. Батько дітей [PERSON] з дітьми спілкується не часто, інколи проводив час на вихідних. Останнім часом, близько півроку, до дітей не приїзжав оскільки він військовий, що проходить в службу (а.с. 143-144). Згідно довідки від 20.03.2023 року № 11 за підписом лікаря [PERSON] , [PERSON] звертається до сімейного лікаря по поводу своїх дітей, постійно приходить зі своїми дітьми на медогляд, консультується (а.с. 19). Згідно акту обстеження умов проживання від 20.03.2023 року за адресою: [ADDRESS] , для дітей відведено окрему кімнату, де наявні окремі спальні місця шафа для зберігання речей, діти забезпечені одягом та взуттям відповідно до сезону, мають раціональне харчування, багато іграшок, умови проживання відповідають санітарно-гігієнічним нормам (а.с. 20). [PERSON] є фізичною особою - підприємцем (а.с. 135). Як вбачається з висновку від 14.07.2022 року виконавчого комітету Березянської міської ради Броварського району Київської області, який суд вважає за можливе прийняти до уваги, діти активні, легко йдуть на контакт. Щодо прихильності дітей до кожного з батьків [PERSON] повідомила, що всіх любить і всі її люблять, але враховуючи вік дітей, вони не можуть чітко висловити свою думку. Відповідно до виписки із медичної картки [PERSON] звертається до сімейного лікаря за консультаціями відносно малолітніх, постійно ходить з дітьми медогляд, діти здорові, тобто мати [PERSON] , задовольняє всі потреби дітей. Також, з висновку вбачається, працівниками Служби встановлено, що батько дітей є військовозобов`язаний, проте разом з дітьми не проживав довгий час, причину неявки на комісію 04.07.2023 року не повідомив. Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність. Допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або неврахування кожного доказу (групи доказів). Суд з врахуванням доказів, досліджених під час розгляду справи, та встановлених на їх підставі обставин надходить до висновку щодо визначення місця проживання дітей разом з матір`ю [PERSON] , оскільки, незважаючи на те, що обидва з батьків характеризуються позитивно, не мають шкідливих звичок, забезпечені житлом та працевлаштовані, але саме мати після розірвання шлюбу приділяє більше уваги розвитку та навчанню дітей, що є підготовкою до самостійного життя, намагається весь свій вільний час присвятити вихованню доньок, зберегти та зміцнити відносини між ними. При цьому, [PERSON] тривалий час д дітьми не проживає, не завжди присутній у житті доньок, цікавість їх життям та навчанням є рідкою. У зв`язку з наведеним, суд, враховуючи вік дітей, психологічний стан та особливості фізичного розвитку, права та інтереси на гармонійний розвиток та належне виховання, а також дотримуючись балансу між інтересами дітей, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в їх інтересах, найкращим інтересам буде відповідати визначення місця проживання дітей разом з матір`ю [PERSON] , оскільки зазначене буде відповідати якнайкращим інтересам доньок сторін з огляду на їх вік, потребу в материнській турботі, догляді, повноцінному вихованні та розвитку. Після розлучення сторін у 2022 році малолітні [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , залишились проживати з матір`ю, з якою в них встановлений тісний емоційний контакт (прив`язаність), а тому потрапляння дітей в інше середовище, де буде змінено їх щоденне та комфортне проживання, може негативно вплинути на подальший їх всебічний розвиток та психоемоційний стан. При цьому суд, враховуючи правову позицію Верховного Суду, сформульовану в Постанові від 23.03.2023 року у справі № 759/4616/19-ц (провадження № 61-8244св22), вважає за необхідно зазначити, що здебільшого потреба у втручанні держави шляхом вирішення судами спорів між батьками щодо визначення місце проживання дітей або участі одного з батьків у їх вихованні зумовлена поведінкою самих батьків та їх небажанні віднайти порозуміння між собою в позасудовому порядку в найкращих інтересах дітей. Правосуддя у справах про піклування про дитину завжди супроводжується гостроемоційними і мінливими стосунками між батьками, отже, остато чність судового рішення у цій категорії справ є завжди тимчасовою і часто нетривалою. Правосуддя не в змозі регулювати та встановлювати сталі людські стосунки. Крім того, з урахуванням вікових змін дітей, їх розвитку та потреб батьки не позбавлені права в майбутньому змінити як добровільно, так і в судовому порядку встановлений судовим рішенням у цій справі порядок почергового проживання за графіком дівчат з кожним з батьків. Посилання відповідача за первісним позовом - позивача за зустрічним позовом [PERSON] на те, що мати дітей неспроможна забезпечити належне їх утримання та те, що остання має нестабільну психіку, не можуть бути прийняті судом, оскільки не підтверджені належними та допустимими доказами. Як встановлено, малолітні діти після розірвання шлюбу проживають із матір`ю, що сторонами не спростовано, [PERSON] був обізнаний про це і не заперечував при цього, до органів опіки з даним питанням не звертався. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2, 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Таким чином, враховуючи, що в судовому засіданні встановлено, що на даний час визначення місця проживання дітей разом з матір`ю не суперечитиме їх інтересам, враховуючи ставлення обох батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, бажання дітей проживати разом із матір`ю, вік дітей, суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог [PERSON] та визначення місця проживання дітей разом з матір`ю. Таким чином, враховуючи, що в судовому засіданні встановлено, що на даний час визначення місця проживання дітей разом з матір`ю не суперечитиме їх інтересам, враховуючи ставлення обох батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дітей, суд, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку, встановивши обставини справи, надходить до висновку про те, що позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Березанської міської ради Київської області, про визначення місця проживання дітей з матір`ю підлягає задоволенню, а для підстави задоволення зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Служба у справах дітей Березанської міської ради Київської області; Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дітей відсутні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 10.02.2010 року у справі «Серявін та інші проти України» (Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58). Питання судових витрат слід вирішити відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved