Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-18 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" про визнання кредитного договору недійсним. В обґрунтування позовної заяви позивачем зазначено наступне: [INFO] помер її чоловік - [PERSON] 1943 року народження. Від шлюбу у позивачки та її чоловіка є син - [PERSON] , тобто і у сина і у чоловіка були повністю однакові прізвища, ім`я та по-батькові, але син [INFO] . Після смерті чоловіка позивачці стало відомо, що син [PERSON] , скориставшись однаковістю із її чоловіком (його батьком) імен, прізвищ та по-батькові, заклав будинок [ADDRESS] , власником якого був його батько. Все це він зробив без відома позивачки і без відома інших осіб, що проживають в домі. Де в даний час знаходиться її син, позивачці невідомо, проте вона вважає, що банківські працівники, які оформляли будинок в заставу, повинні були перевірити всі паспортні дані, як сина, так і померлого до цього часу її чоловіка. Той факт, що прізвище, ім`я, по батькові збігаються не повинні були служити підставою для видачі грошових сум [PERSON] - її сину під заставу нерухомості, власником якої він не являється. Позивачка просила працівників поліції провести перевірку фактів, викладених в її заяві, і вирішити питання про законність дій банківських працівників, які допомогли оформити синові здобуття грошових коштів, в результаті яких був закладений будинок [ADDRESS] , і внаслідок чого позивачка може залишитися без даху над головою. На свої неодноразові звернення, позивачка отримувала лише рекомендації звернутись до суду за визнанням кредитного договору недійсним. Позивачка намагалась отримати у відповідача копію кредитного договору з метою подання до суду позову про визнання його недійсним, проте банком їй було відмовлено у видачі копії кредитного договору, оскільки вона не є стороною в договорі. Просить суд ухвалити рішення, яким визнати недійсним кредитний договір, укладений між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» та її сином [PERSON] . В судовому засіданні 19.01.2024 року, представник позивача адвокат Велегура М.І. позовні вимоги позивачки підтримав, та просив задовольнити. Представник відповідача акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" в судове засідання 19.01.2024 року не з`явився, раніше представники відповідача, приймаючи участь в судових засіданнях, позовні вимоги не визнавали, просили в позові відмовити в повному обсязі. Суд, вислухавши думку учасника провадження, дослідивши матеріали провадження, прийшов до наступного висновку. Так, відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд встановив, що 14.03.2007 року між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] , [INFO] , паспорт [NUMBER] , ІПН [NUMBER] , який зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] , було укладено кредитний договір № KRT0GA00150681, згідно якого [PERSON] отримав кредит на суму 25000,00 доларів США. Строк виконання зобов`язання за договором було встановлено до 2017 року. Одночасно, 14.03.2007 року, [PERSON] , [INFO] , паспорт [NUMBER] , ІПН [NUMBER] , який зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] , оформив з АТ КБ «Приватбанк» договір іпотеки, який був посвідчений приватним нотаріусом Ткаченко Л. Б. Згідно п. 35.3 даного договору, в забезпечення виконання Іпотекодавцем зобов`язань за Кредитним договором та за цим договором, Іпотекодавець надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок з господарськими спорудами, до складу якого входять: А-1 житловий будинок, загальною площею 64.6 кв м, житловою - 52,3 кв м, Б - гараж. В - літня кухня; Г - вбиральня; Д - душ Ж - сарай; З - сарай, І - водо колонка, К - замощення, 1-4 - огорожа, який належить Іпотекодавцю на підставі Договору купівлі - продажу, посвідченому 10.06.1989 року Першою криворізькою державною нотаріальною конторою за реєстром № 1-2802, зареєстрованого Криворізьким бюро технічної інвентаризації 23.06.1989 року в книзі 249-461, номер запису: 588, реєстраційний номер 17999915, цільове призначення житлового будинку з господарчими спорудами житлова нерухомість та земельну ділянку, що розташована на території Криворізької міської ради у Центрально-Міському районі, площею 0.1458 га, яка належить Іпотекодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю І-ДП № 105467, виданому 06.09.2000 року виконавчим комітетом криворізької міської Ради народних депутатів, на підставі рішення виконкому Криворізької міської ради народних депутатів № 430 від 14.0.2000 року, цільове призначення земельної ділянки для обслуговування житлового будинку і господарських споруд та ведення підсобного господарства. Будинок за адресою: [ADDRESS] був придбаний на підставі договору купівлі - продажу від 10.06.1989 року [PERSON] , що підтверджується копією договору купівлі - продажу, але батьком чи сином, ці дані відсутні в жодному з правовстановлюючих або технічних документів. Між позивачем [PERSON] та її чоловіком [PERSON] 1955 року народження шлюб було розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів було зроблено відповідний актовий запис за № 347 від 09.08.1990 року за № 347. [PERSON] (батько) [INFO] , помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Із заявами про прийняття спадку після померлого [PERSON] ніхто не звертався. Дані що до місцезнаходження на сьогоднішній час сина позивача [PERSON] (1963 року народження) у позивача відсутні, актовий запис про його смерть державними органами не реєструвався. Відповідно до положень ст. 61 Основного Закону України, юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Статтею 55 проголошено право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями статей 626, 628 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Умови кредитного договору, на яких укладають двосторонні правочини з відповідачем, є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст. ст.641,644 Цивільного кодексу України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Відповідно до частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статтею 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України). Позивачка на підтвердження викладених обставин, на яких ґрунтуються вимоги позову, не надала жодного належного та допустимого доказу, який би свідчив про те, що АТ КБ «Приватбанк» та приватний нотаріус Ткаченко Л.Б., під час оформлення з [PERSON] (1963 р.н.) кредитного договору та іпотечного договору не перевірили належним чином усі правовстановлюючі документи на предмет іпотеки, що б надавало можливість для визнання даного договору недійсним саме з цих підстав. Крім того, позивачка не є стороною договорів, укладених з АТ КБ «Приватбанк», а сам особисто [PERSON] (1963 р.н.) з питання що до визнання кредитного договору недійсним, до суду не звертався. Ураховуючи викладене, відсутні підстави для визнання недійсним кредитного договору від 14.03.2007 року укладеного між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] , [INFO] . Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи предмет та підстави позову, заявлені вимоги, а також те, що в даному випадку позивач не довів обставин та підстав, за яких суд може визнати кредитний договір недійсним, слід дійти висновку про відмову у задоволенні зазначених позовних вимог [PERSON] до АТ КБ «Приватбанк» Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України). За змістом статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у спосіб, передбачений нормами чинного цивільного законодавства. Ураховуючи те, що позивачка не довела того, що кредитний договір між [PERSON] (1963 р.н.) та АТ КБ «Приватбанк» підлягає визнанню його недійним, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову. На підставі вищенаведеного,

Outcome: dismissed