Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-16 00:00:00

I. Короткий виклад обставин справи. 8.11.2023 адвокат Головацький В. Ф., який діє в інтересах [PERSON] , звернувся до суду з позовом до Козівської селищної ради Тернопільської області про визнання права власності на спадкове майно. Позовні вимоги мотивує тим, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] , яка на день смерті була зареєстрована та постійно проживала разом зі своїм сином за адресою: [ADDRESS] . 29.03.2002 виконавчим комітетом Щепанівської сільської ради Козівського району Тернопільської області на ім`я спадкодавця [PERSON] було видано Свідоцтво про право власності на 1/5 частини житлового будинку з надвірними будівлями за вищевказаною адресою. 17.10.2023 Козівською державною нотаріальною конторою позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/5 частку житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель у зв`язку з тим, що Свідоцтво про право власності видане та зареєстроване після смерті спадкодавця. Отож, просить визнати за ним в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] право власності на 1/5 частку житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд за адресою [ADDRESS] . ІІ. Позиція учасників справи. В судове засідання [PERSON] чи його представник [PERSON] не з`явилися, однак останній подав клопотання, відповідно до якого позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просить суд здійснювати розгляд справи за їх відсутності. Представник відповідача Козівської селищної ради Тернопільської області С. Добалюк у судове засідання не з`явився, 15.01.2024 подав клопотання, згідно з яким просить здійснювати розгляд справи без його участі, при вирішенні спору покладається на думку суду. ІІІ. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Козівського районного суду Тернопільської області Гриновець О. Б. від 13.11.2023 прийнято позовну заяву до розгляду й відкрито провадження у даній справі. Ухвалою Козівського районного суду Тернопільської області від 13.12.2023 закрито підготовче провадження й справу призначено до судового розгляду по суті. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Оскільки учасники справи в судове засідання не з`явилися, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд розглядає справу у загальному порядку, оскільки підстави для заочного розгляду справи відсутні. ІV. Обставини справи, встановлені судом. Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до наступного. Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів ( ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. [PERSON] за життя була власником 1/5 частини житлового будинку з надвірними будівлями, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, зареєстрованим у Бережанському міжрайонному бюро технічної інвентаризації за реєстровим № 74 від 29 березня 2002 року, інформаційною довідкою Комунального підприємства «Козівське бюро технічної інвентаризації» Козівської селищної ради від 9.10.2023 № 492 /а.с. 16,17/. Відповідно до виписки з погосподарської книги станом на 15.04.1991, виданої 10.10.2023 за № 66, мати позивача [PERSON] була членом вказаного вище колгоспного двору /а.с. 14/. Як видно із копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого повторно 2.08.2023 Козівським відділом державної реєстрації атів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, [PERSON] померла [INFO] , актовий запис № 3 /а.с. 11/. Згідно з копії Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі, виданого Бережанською державною нотаріальною конторою № 74373265 від 17.10.2023, після смерті [PERSON] заведена спадкова справа № 140/2023 /а.с. 15/. Козівською державною нотаріальною конторою 17.10.2023 відмовлено у видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/5 частку спадкового майна у зв`язку з тим, що свідоцтво про право власності видане та зареєстроване після смерті спадкодавця /а.с. 13/. З матеріалів спадкової справи 140/2023 видно, що [PERSON] звернувся до державної нотаріальної контори 17.10.2023 із заявою на прийняття спадщини після смерті [PERSON] (а.с. 32). Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наявністю у позивача права на майно у порядку спадкування за законом і неможливістю реалізації цього права (належного юридичного оформлення у позасудовому порядку) через його невизнання нотаріусом, який відмовив у видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину. V. Застосоване судом законодавство. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності (ст. 41 Конституції України). Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способом захисту цивільних прав та інтересів згідно з ст. 16 цього Кодексу може бути, зокрема, визнання права. У ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Пунктом 6 (абзаци а, б) постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (із змінами внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 15 від 25.05.1998 року) визначено, що до правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні; розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу (ст. 525 ЦК України в редакції 1963 року). Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЦК України (в редакції 1963 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності. За загальним правилом, працездатний член колгоспного двору втрачав право на частку у майні двору у тому випадку, якщо він не менш, ніж три роки поспіль не брав участі своєю працею і засобами у веденні загального господарства двору. Відповідно до ст. ст. 524 ЦК України (в редакції 1963 року) спадкоємство здійснюється за законом та заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Частиною першою статті 529 ЦК України (в редакції 1963 року) встановлено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. За правилами статті 548 ЦК України (в редакції 1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до положень ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року) спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або подав до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Практика Верхового Суду України (п. 23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008) при розгляді справ даної категорії вказує на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом положень ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. VI. Висновки суду за результатами розгляду даної справи. Одним із принципів цивільного судочинства є змагальність сторін, відповідно до якого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, та відповідно, несе ризик настання наслідків, пов`язаний із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. На підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів судом встановлено, що [PERSON] є спадкоємцем за законом після смерті матері [PERSON] , відмов від прийняття спадщини не заявляв, в належному порядку прийняв спадщину, виходячи з приписів п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, суд вважає, що слід визнати за [PERSON] право власності на 1/5 частки житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Тож суд вважає, що [PERSON] має обґрунтоване право власності на 1/5 частки житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд, які набув у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , однак позбавлений можливості юридично оформити це право у визначений законом позасудовий спосіб у нотаріуса через відмову останньому у вчиненні нотаріальних дій Враховуючи те, що особисте майнове право [PERSON] не визнається, а такий має законні сподівання на судовий захист цього права в силу вимог статті 16 ЦК України, у зв`язку з чим і звернувся до суду, тому суд, з огляду на обґрунтованість та підставність позову, вважає, що позов слід задовольнити повністю. Відомості, які б спростовували даний висновок суду, відсутні, а інше вирішення спору не відповідало б таким засадам цивільного законодавства як справедливість, добросовісність та розумність (ст. 3 ЦК України). VII. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд вважає, що у зв`язку з тим, що вимог про розподіл судових витрат позивачем заявлено не було, дане питання судом не вирішується.

Outcome: approved