Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до Приватного торгового підприємства «Лісна» про визнання прав на майно, яке буде створене в майбутньому в об`єкті незавершеного будівництва. Позовні вимоги мотивувала тим, що 05.01.2018р. між [PERSON] - позивачем та відповідачем було укладено договір б/н купівлі продажу нерухомого майна (квартири)- [ADDRESS] . Планове закінчення будівництва 3 квартал 2018р. Вартість квартири складає 395 845 грн. Згідно до договору та квитанції від 05.01.2018р. оплата позивачем проведена повністю на час його укладення. 15.01.2018р. між [PERSON] - позивачем та відповідачем було укладено договір б/н купівлі продажу нерухомого майна (господарського приміщення) загальною площею 6,5 кв.м між 2-3 поверхом за будівельною адресою по [ADDRESS] , планове закінчення будівництва 4 квартал 2019р. Вартість квартири складає 65 000 грн. Згідно до квитанції від 15.01.2018р. оплата Позивачем проведена повністю на час укладення договору. Загальна вартість на момент укладення складає 460 845 грн. Відповідно до п.2.2.Договору від 05.01.2018р. Продавець зобов`язаний здати будинок в експлуатацію до кінця III кварталу, а за договором від 15.01.2018р. завершення будівництва повинне було бути завершене IV квартал. Останній платіж за квартиру в сумі 31 607,28грн ним було не внесено, в зв`язку тим, що в п.7 Договору вказаний розрахунковий рахунок продавця, який з 2019р. згідно до інформації банку є недійсним. Крім цього, відповідач без його відома змінив планування квартири в зв`язку з чим було змінено площу квартири, і для остаточного розрахунку на даний час слід визначити площу квартири. Колишній власник ПТП «Лісна» - [PERSON] помер, а правонаступник (її син) який прийняв спадщину та увійшов в засновники ПТП «Лісна» не виконує взятих за договорами підприємством зобов`язань. Незважаючи на умови договору, Відповідач хоч і здійснив будівництво об`єкту, але по даний час не ввів його в експлуатацію. Позивачем зазначається, що підставами звернення з позовом є те, що поведінка відповідача свідчить про відверте та системне небажання підприємства виконувати взяті на себе договірні зобов`язання у частині будівництва, тим самим створюючи обгрунтовані ризики для подальшого завершення будівництва будинку як такого і отриманням Позивачем у власність проінвестованої нерухомості. Будівництво не введено в експлуатацію і по даний час. Тому на даний час права позивача потребують захисту в судовому порядку. Враховуючи наведене просить суд визнати за [PERSON] майнове право на квартиру [ADDRESS] вартістю 395 845грн. яке виникло на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, яке буде створено у майбутньому б/н від 05.01.2018р.; визнати за [PERSON] майнове право на господарське приміщення загальною площею 6,5 кв.м. між 2-3 поверхом в першому під`їзді будинку за будівельною адресою [ADDRESS] вартістю 6500 грн. яке виникло на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, яке буде створено у майбутньому б/н від 15.01.2018p. Стягнути з відповідача судові витрати. Представник позивача в судовому засіданні вимоги позову підтримав, просив позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з"явився, у встановлений судом в ухвалі строк відзив на позов не подав. Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 12, 81, 82 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнанні сторонами, не підлягають доказуванню. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та перевіривши всі докази в їх сукупності, судом встановлено наступне. 05.01.2018 між [PERSON] (покупцем) та Приватно-торговим підприємством «Лісна» (продавцем) укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна (квартири), яке буде створено у майбутньому №б/н, а саме квартири [ADDRESS] . Планове закінчення будівництва та введення в експлуатацію ІІІ квартал 2018 року ( п.2.2.). Загальна сума договору складає : 395 845,00 грн. ( п. 3.1-3.2.) За п.4.1.1. продавець зобов`язаний передати квартиру у власність покупця та необхідні документи на неї не пізніше кінця ІV кварталу 2018 року. При передачі квартири покупцеві сторонами за цим договором буде складатись двосторонній акт. Даний обов`язок вважається виконаним з моменту підписання даного акта продавцем та покупцем або його повноважними представниками (а.с.4-8). Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера від 05.01.2018 року ПТП «Лісна» від [PERSON] прийнято 395 845,00 грн. (оплата повністю) за нерухоме майно, яке буде створено у майбутньому квартиру [ADDRESS] , ІІ черга (а.с.12). Також, 15.01.2018 між Приватно-торговим підприємством «Лісна» (продавцем) та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, (нежитлове приміщення господарського призначення), яке буде створено у майбутньому №б/н, а саме нежитлового приміщення загальною площею 6,5 кв.м. в секції, що розташоване в житловому будинку, що знаходиться за будівельною адресою [ADDRESS] . Планове закінчення будівництва та введення в експлуатацію ІV 2019 року (п. 2.1). Загальна сума договору на момент укладення становить 65 000,00 грн. (п.2.1. Договору). Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера від 15.01.2018 року ПТП «Лісна» від [PERSON] прийнято 65 000,00 грн. (оплата повністю) за нерухоме майно, нежитлове (кладова) між ІІ і ІІІ поверхом І секція (а.с.13). Згідно довідки директора ПТП «Лісна» [PERSON] від 20.04.2022 року вбачається, що [PERSON] дійсно є власником квартири [ADDRESS] , відповідно до Договору купівлі-продажу нерухомого майна (квартири), яке буде створено у майбутньому №41 від 15.08.2018 року (а.с.14). Так, частиною 1 ст.15, ч. 1 ст.16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, з правочинів, тобто дій особи, спрямованих на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Правовідносини, які склалися між сторонами, регулюються Законом України від 18 вересня 1991 року № 1560-XII «Про інвестиційну діяльність» Відповідно до ст. 7 Закону України «Про інвестиційну діяльність» всі суб`єкти інвестиційної діяльності незалежно від форм власності та господарювання мають рівні права щодо здійснення інвестиційної діяльності, якщо інше не передбачено законодавчими актами України. Розміщення інвестицій у будь-яких об`єктах, крім тих, інвестування в які заборонено або обмежено цим Законом, іншими актами законодавства України, визнається невід`ємним правом інвестора і охороняється законом. Інвестор має право володіти, користуватися і розпоряджатися об`єктами та результатами інвестицій, включаючи реінвестиції та торгівельні операції на території України, відповідно до законодавчих актів України. Згідно ізст. 190 ЦК України, майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнове право, яке можна визначити як «право очікування», є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому. За змістом ч. 2, 3ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Відповідно до ч.3ст.16 Закону України«Про державну реєстрацію речових прав нанерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що разом із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у паперовій формі подаються оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень, копії, засвідчені в установленому порядку. Моментом виникнення майнових прав у їх носія вважається загально прийнятий момент набуття права власності, визначений статтею 328ЦК України на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства. У постанові № 6-98цс13 від 02 жовтня 2013 року Верховний Суд України висловив правову позицію про те, що виконання грошових зобов`язань за інвестиційною угодою, а саме повна сплата вартості об`єкта інвестування (стовідсоткова передоплата), свідчить про вчинення дій, спрямованих на виникнення юридичних фактів, необхідних і достатніх для отримання права вимоги переходу права власності на об`єкт будівництва або набуття майнових прав на цей об`єкт. Статтею ст.3Закону України«Про оцінку майна,майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» визначено, що майновими правами визнаються будь-які права пов`язані з майном, відмінні від права власності у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (право на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо). У разі невиконання забудовником належним чином взятих на себе зобов`язань, а також відсутності факту введення будинку в експлуатацію, з урахуванням повної та вчасної сплати пайових внесків учасником будівництва, ефективним способом захисту порушених прав останнього є визнання майнових прав на об`єкт інвестування. Відповідні правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 20 березня 2019 року у справі № 761/20612/15-ц, провадження № 14-39цс19), від 27 лютого 2019 року у справі № 761/32696/13-ц, провадження № 14-606цс18, Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 638/12414/17, провадження № 61-21546св19. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 вересня 2021 року у справі № 359/5719/17, провадження № 14-8 цс 21 зазначено, що саме інвестор, як особа за кошти якої і на підставі договору з яким був споруджений об`єкт інвестування, є особою, якою набувається первісне право власності на новостворений об`єкт інвестування. Державній реєстрації підлягає право власності тільки на ті об`єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийнято в експлуатацію у встановленому порядку. В іншому випадку інвестор не зможе визнати право власності на квартиру до введення будинку в експлуатацію. Згідно із частиною четвертоюстатті 334ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Отже, інвестор після виконання умов інвестування набуває майнові права (тотожні праву власності) на цей об`єкт і після завершення будівництва об`єкта нерухомості набуває права власності на об`єкт інвестування як первісний власник шляхом проведення державної реєстрації речових прав на зазначений об`єкт за собою (пункти 93 - 95). Судом встановлено, що позивач в повному обсязі проінвестувала будівництво зазначеної вище квартири та господарського приміщення, в зв`язку з чим відповідно до ст.7 Закону України «Про інвестиційну діяльність», має право володіти, користуватися і розпоряджатися об`єктами та результатами інвестицій відповідно до законодавчих актів України, оскільки об`єкт та результати інвестицій є власністю інвестора. Тобто, позивач виконала зобов`язання за своїми договорами, сплатила кошти у визначеній у договорі сумі, у зв`язку із чим за умовами договору набула майнових прав щодо об`єктів нерухомості, зокрема права на отримання в подальшому у власність спірної квартири та господарського приміщення. Згідно ч. 1ст. 530 ЦК Україниякщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Судом встановлено, що будівництво об`єкту не завершене, будинок не введений в експлуатацію. Відтак, до завершення будівництва об`єктів нерухомості, а саме: квартири за будівельним номером [ADDRESS] та господарського приміщення, загальною площею 6,5 кв.м., та введення будинку в експлуатацію, позивачу як інвестору, належать майнові права на ці об`єкти. Аналогічного правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 09 жовтня 2019 року, справа №761/28769/13-ц. Враховуючи те, що відповідач не виконує належним чином узятих на себе зобов`язань, а також, враховуючи, що будинок по [ADDRESS] не введено в експлуатацію, з урахуванням повної сплати коштів за умовами договорів, суд дійшов висновку, що права позивача порушені, оскільки відповідач свої зобов`язання щодо передачі об`єкту інвестування в експлуатацію для здійснення реєстрації права власності за позивачем на об`єкти інвестування, не виконує. Тобто, відповідач в односторонньому порядку відмовився від виконання зазначених зобов`язань, що свідчить про порушення майнових прав позивача на вищевказані об`єкти, які вони очікували отримати до терміну, що зазначений у договорах і який минув. Оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що права позивача підлягають захисту шляхом визнання майнових прав вищезазначені квартири об`єкти досліджених судом договорів. Розподіл судових витрат між сторонами регулюється ст. 141 ЦПК України. Оскільки позов задоволено повністю, сплачений позивачем судовий збір слід стягнути з відповідача в користь позивача.

Outcome: approved