Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом. Вимоги позову мотивовано тим, що [INFO] в с. Гетеня помер дід позивача - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 07.04.2004 р. серії [NUMBER] . [INFO] померла бабуся [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 01.02.2010 р. серії [NUMBER] . Після смерті бабусі відкрилася спадщина на належне їй на час смерті спадкове майно. Померлій бабусі належав житловий будинок, розташований в [ADDRESS] . Спадкодавець [PERSON] залишила заповіт від 14.04.2004 р. за яким все своє майно, де б воно було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право заповіла своєму внукові [PERSON] - позивачу. Вказане спадкове майно було успадковане позивачем за рішенням Виноградівського районного суду від 13.09.2010 р. винесеного у справі №2-1294/10. Зазначеним рішенням суду встановлені такі факти та обставини: [PERSON] в шестимісячний строк з дня смерті своєї баби фактично вступив в управління та володіння спадковим майном. Спадкоємцем першої черги за законом, після смерті діда позивача є також його діти - відповідачі по справі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які спадщину прийняли і не заперечують проти прийняття такою позивачем [PERSON] . Спадкоємців, передбачених ст.1241 ЦК України немає. Позивачем додаткові віднайдено копії документів, які підтверджують належність спадкодавцю права власності на земельну ділянку розташовану на території Чепівської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,77 га., що підтверджується копією Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЗК №022371 виданого на [PERSON] та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №277 від 05.03.2001 р. Крім того покійному діду позивача - [PERSON] було передано у приватну власність земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства в [ADDRESS] площею 0,18 га, що підтверджується рішенням 8 сесії 23 скликання Чепівської сільської ради Виноградівського району від 09.09.1999 р. №42. Зазначене право на земельну ділянку площею 0,18 га в [ADDRESS] успадкувала бабуся позивача, дружина [PERSON] - [PERSON] . Зазначене підтверджується довідками старости від 13.11.2023 р. № 420, згідно якої [PERSON] , який помер [INFO] на день смерті був зареєстрований та проживав у [ADDRESS] . Згідно старости від 13.11.2023 р. № 421 з [PERSON] , який помер [INFO] були зареєстровані та проживали [PERSON] - дружина, яка померла [INFO] . Відтак, неоформленими спадковими правами після смерті [PERSON] є право на земельну частку (пай) серії І-ЗК №022371 від 05.03.2001 р. право на приватизацію земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства в [ADDRESS] площею 0,18 га, що підтверджується рішенням 8 сесії 23 скликання Чепівської сільської ради Виноградівського району від 09.09.1999 р. №42. Згідно листа Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області від 15.11.2023 р. № 3500/221-23 витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки на підставі державного акту IІІ-ЗК №016623, реєстраційний №36 від 15.02.2002 р. не може бути виданий оскільки відомості про земельну ділянку відсутні в Державному земельному кадастрі. Після звернення позивача до державного нотаріуса щодо оформлення спадкових прав, нотаріусом було надано письмову відмову від 09.11.2023 р. №285/01-16 у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку із відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів щодо належності спадкового майна спадкодавцеві. Інші спадкоємці до нотаріуса за прийняттям спадщини не зверталися та не прийняли спадщину, що встановлено рішенням Виноградівського районного суду від 13.09.2010 р. винесеного у справі №2-1294/10. Позивач [PERSON] , про день, час і місце розгляду справи, будучи належним чином повідомленим в судове засідання не з`явився, однак подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, та про те, що заявлені позовні вимоги підтримує повністю та просить суд такі задоволити. Відповідач-представник Пийтерфолівської сільської ради Берегівського району, про день, час та місце розгляду справи будучи належним чином повідомленим своєчасно, в судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд спраи без його учтасті та визнання позовних вимог. Представник Виноградівської державної нотаріальної контори в підготовче засісдання не з`явився, причини неявки не повідомив. Відповідачем позов визнано повністю, що не суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому в порядку ст.206 ЦПК України визнання ним позову прийнято судом. Обстеживши матеріали справи та клопотання сторін, визнаючи в порядку ст.223 ЦПК України необов`язковим відібрання особистих пояснень від учасників процесу, і враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін та визнання позову відповідачем, суд вважає за можливе у судовому засіданні ухвалити рішення про задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи. За приписами статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Статтями 12, 13 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Відповідно до статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] в с. Гетеня помер дід позивача - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 07.04.2004 р. серії [NUMBER] . [INFO] померла бабуся [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 01.02.2010 р. серії [NUMBER] . Після смерті бабусі відкрилася спадщина на належне їй на час смерті спадкове майно. Померлій бабусі належав житловий будинок, розташований в [ADDRESS] . Спадкодавець [PERSON] залишила заповіт від 14.04.2004 р. за яким все своє майно, де б воно було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право заповіла своєму внукові [PERSON] - позивачу. Вказане спадкове майно було успадковане позивачем за рішенням Виноградівського районного суду від 13.09.2010 р. винесеного у справі №2-1294/10. Зазначеним рішенням суду встановлені такі факти та обставини: [PERSON] в шестимісячний строк з дня смерті своєї баби фактично вступив в управління та володіння спадковим майном. Спадкоємцем першої черги за законом, після смерті діда позивача є також його діти - відповідачі по справі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які спадщину прийняли і не заперечують проти прийняття такою позивачем [PERSON] . Спадкоємців, передбачених ст.1241 ЦК України немає. Позивачем додаткові віднайдено копії документів, які підтверджують належність спадкодавцю права власності на земельну ділянку розташовану на території Чепівської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,77 га., що підтверджується копією Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЗК №022371 виданого на [PERSON] та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №277 від 05.03.2001 р. Крім того покійному діду позивача - [PERSON] було передано у приватну власність земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства в [ADDRESS] площею 0,18 га, що підтверджується рішенням 8 сесії 23 скликання Чепівської сільської ради Виноградівського району від 09.09.1999 р. №42. Зазначене право на земельну ділянку площею 0,18 га в [ADDRESS] успадкувала бабуся позивача, дружина [PERSON] - [PERSON] . Зазначене підтверджується довідками старости від 13.11.2023 р. № 420, згідно якої [PERSON] , який помер [INFO] на день смерті був зареєстрований та проживав у [ADDRESS] . Згідно старости від 13.11.2023 р. № 421 з [PERSON] , який помер [INFO] були зареєстровані та проживали [PERSON] - дружина, яка померла [INFO] . Відтак, неоформленими спадковими правами після смерті [PERSON] є право на земельну частку (пай) серії І-ЗК №022371 від 05.03.2001 р. право на приватизацію земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства в [ADDRESS] площею 0,18 га, що підтверджується рішенням 8 сесії 23 скликання Чепівської сільської ради Виноградівського району від 09.09.1999 р. №42 Згідно листа Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області від 15.11.2023 р. № 3500/221-23 витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки на підставі державного акту IІІ-ЗК №016623, реєстраційний №36 від 15.02.2002 р. не може бути виданий оскільки відомості про земельну ділянку відсутні в Державному земельному кадастрі. Після звернення позивача до державного нотаріуса щодо оформлення спадкових прав, нотаріусом було надано письмову відмову від 09.11.2023 р. №285/01-16 у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку із відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів щодо належності спадкового майна спадкодавцеві. Інші спадкоємці до нотаріуса за прийняттям спадщини не зверталися та не прийняли спадщину, що встановлено рішенням Виноградівського районного суду від 13.09.2010 р. винесеного у справі №2-1294/10. Оскільки у позивача відсутній оригінал Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЗК №022371 виданого на [PERSON] та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №277 від 05.03.2001 р., а також у зв`язку з тим, що приватизація вказаної земельної ділянки не завершена, позивач не в змозі оформити право на спадщину за заповітом на вказану земельну ділянку. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом спадкоємцем зазначеного в заповіті майна [PERSON] в цілому є позивач - [PERSON] . У відповідності до положень статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення. Як вбачається з листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», передбачено, якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям земельної ділянки відповідно до чинного у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акту про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Відповідно до положень статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частини 1 статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення, що передбачено частиною 1 статті 1225 ЦК України. За змістом статті 1296 ЦК України оформлення спадщини здійснюється шляхом видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до частин 1, 4 статті 116 ЗК України громадяни набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян в межах норм, провадиться один раз по кожному виду використання. Виходячи з вимог частини 1 статті 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності, в тому числі для ведення особистого селянського господарства. Згідно зі статтею 118 ЗК України процедура приватизації розпочинається після надання громадянину дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки органом державної влади або місцевого самоврядування, який надає відповідні дозволи. Статтею 125 ЗК України визначено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Частиною 3 статті 152 ЗК України передбачено, що захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання права. Згідно з пунктом «г» частини 1 статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 350/67/15-ц (провадження № 14-652цс18), а також у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 723/1061/17 (провадження №61-26091св18) викладено правовий висновок про можливість визнання в порядку спадкування права на завершення приватизації земельної ділянки, що полягає в наступному. Так, положеннями ЗК України встановлено, що набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до статті 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія пункту 1 розділу X «Перехідні положення» Земельного Кодексу України. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Згідно статті 126 Земельного Кодексу України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Якщо видача державного акта на право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування, до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Отже, у випадку, якщо спадкодавець за життя із дотриманням вимог законодавства розпочав процедуру приватизації земельної ділянки, проте не отримав на неї право власності у зв`язку зі смертю, спадкодавці у порядку спадкування набувають право на завершення приватизації. У разі відмови компетентного органу спадкодавцям, належним та ефективним способом захисту їх прав у судовому порядку є звернення із позовом про визнання права на завершення приватизації. Відтак, до складу спадщини входить, у тому числі, право на завершення процедури приватизації земельної ділянки, яку спадкодавець розпочав за життя у встановленому законом порядку та не завершив у зв`язку зі смертю. Це право не залежить від наявності у спадкоємця особистого права на приватизацію землі. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвеціїї про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Давши мотивовану оцінку кожному аргументу, наведеному позивачем в позовній заяві, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд, з урахуванням відсутності заперечень з боку відповідача, дійшов висновку, що позивач має право успадкувати майнові права спадкодавця як спадкоємець за заповітом, оскільки він прийняв спадщину після смерті [PERSON] . Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Водночас, у позовній заяві позивач не ставить вимоги про стягнення судового збору з відповідача. Відтак, ухвалюючи рішення, суд не вирішує питання про стягнення з відповідача на користь позивача витрат по сплаті судового збору, сплачених позивачем при зверненні до суду з цим позовом. Враховуючи наведене та

Outcome: approved