Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-14 00:00:00

[PERSON] звернувся у суд з позовом до [PERSON] про відшкодування збитків в порядку регресу у розмірі 3265 грн, а також судових витрат у справі. В обґрунтування позову зазначає, що 14.02.2019 між ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» та [PERSON] було укладено Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО/0489550. У відповідності до умов вказаного Полісу, ПАТ «УПСК» взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу «ЗАЗ», д.н.з. [NUMBER] , сплатити страхове відшкодування за шкоду, заподіяну третім особам. 27.06.2019 року о 11:11год. в м. Одеса мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «ЗАЗ» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля «Ssanq Yonq» д.н.з [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Внаслідок ДТП автомобілю «Ssanq Yonq» д.н.з [NUMBER] було завдано механічних пошкоджень, а власнику автомобіля матеріального збитку. Відповідно до повідомлення про ДТП Європротокол, відповідачем було порушено ПДР України. Власник пошкодженого автомобіля «Ssanq Yonq» д.н.з [NUMBER] звернувся до ПАТ «УПСК» із заявою про виплату страхового відшкодування за Полісом та на підставі страхового акту №ОЦ/235/000/19/0074 від 08.01.2020 року ПАТ «УПСК» було виплачено страхове відшкодування в розмірі 3265 грн. З огляду на викладене, у відповідача виникло зобов`язання відшкодувати ПАТ «УПСК» завдані збитки в порядку регресу у розмірі сплаченого останнім страхового відшкодування. 03 березня 2023 року між ПАТ «УПСК» та ФОП [PERSON] укладено Договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор відступає, а новий кредитор отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків, завданих первісному кредитору з договорами страхування, у тому числі право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків за Полісом № АО/0489550 від 14.02.2019 року. Враховуючи те, що відповідач у добровільному порядку не відшкодовує виплачене страхове відшкодування, наведене стало підставою звернення до суду із даним позовом. Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися. Представник позивача -адвокат Самойленко П.М. подав до суду клопотання про розгляд справи у відсутності сторони позивача. Зазначив, що позовні вимоги підтримує повністю, проти винесення заочного рішення не заперечує (а.с.66-67) . Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином про, що свідчить почтові повідомлення з відміткою про отримання повідомлення (а.с.59,68). У встановлений ч. 7 ст. 178 ЦПК України строки не подано до суду відзив на позовну заяву та письмових пояснень до суду не надходило. Згідно із ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України - неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з тим, що відповідач повідомлений належним чином про час та місце слухання справи, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, не подав відзив та враховуючи згоду позивача на заочний розгляд справи, суд вважає за необхідне ухвалити рішення про заочний розгляд справи. Ухвалою суду від 31 травня 2023 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с.54-55). Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно і всебічно з`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно і безпосередньо оцінивши зібрані у справі докази, прийшов до наступних висновків. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У розумінні ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Із змісту позовної заяви вбачається, що 14.02.2019 між ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» та [PERSON] було укладено Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО/000489550. У відповідності до умов вказаного Полісу, ПАТ «УПСК» взяв на себе зобов`язання, у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу «ЗАЗ», д.н.з. [NUMBER] , сплатити страхове відшкодування за шкоду, заподіяну третім особам. Також, судом встановлено, що 27.06.2019 року о 11:11 в м. Одеса мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «ЗАЗ» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля «Ssanq Yonq» д.н.з [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Внаслідок ДТП автомобілю «Ssanq Yonq» д.н.з [NUMBER] було завдано механічних пошкоджень, а власнику автомобіля матеріального збитку. Дана обставина підтверджується складеним Європротоколом. Згідно інформації з бази МТСБУ, на момент ДТП страховий поліс №АО/000489550 був діючим (а.с.29). Власник пошкодженого\~транспортного засобу\~«Ssanq\~Yonq»\~д.н.з\~ [NUMBER] звернувся\~до ПАТ\~«Українська пожежно-страхова\~компанія» з\~заявою про\~виплату страхового\~відшкодування за\~полісом № АО/000489550 (а.с.26). Так, на підставі страхового акту №07782-02 від 10.07.2019 року по договору страхування наземного транспорту №5031954-02-16-01 від 29.08.2018 року страхувальнику було виплачено страхове відшкодування в розмірі 5265,00 грн. (а.с.30). Згідно довідки від 12.08.2019 року підтвердження заліку страхового відшкодування, договір страхування №5031954-02-16-01 від 29.08.2018 року, страхувальник [PERSON] страхове відшкодування в сумі 5265,00 (а.с.31). Відповідно до страхового акту №ОЦ/235/000/19/0074 на перерахування коштів за претензією ПрАт «СК «ВУСО» було виплачено страхове відшкодування в розмірі 3265,00 грн. (а.с.33). Відповідно до платіжного доручення №8935 від 09.01.2020 року грошові кошти в розмірі 3265,00 грн перераховані АТ «СК «ВУСО» (а.с.34). З метою досудового врегулювання спору, відповідачу направлена претензію про відшкодування збитків в порядку регресу, однак ніяких дій зі сторони відповідача проведено не було, щодо погашення заборгованості в добровільному порядку (а.с.35). 03.03.2023 року між ПАТ «УПСК» та фізичною особою-підприємцем [PERSON] укладено договір №03/03/2023 про відступлення прав вимоги, відповідно до якого первісний кредитор відступає (передає), а новий кредитор отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих первісному кредитору по договорах страхування, перелік яких наведений у додатку №1 до Договору (а.с.10-15). Новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Полісом АО №0489550 від 14.02.2019 року. Пунктом 38.1.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, якщо він не повідомив страховика у строки і за умови визначених у підпункті 33.1.2 пункті 33.1 статті 33 цього Закону. Статтею 1 Закону України "Про страхування" передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішення, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною ч.3 ст.1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Суд вважає доведеними обставини, що дії відповідача, який на відповідній правовій підставі володів транспортним засобом, внаслідок яких було пошкоджено транспортний засіб «Ssanq Yonq» д.н.з [NUMBER] , були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. З огляду на вищезазначене, суд дійшов висновку, що у відповідача виникло зобов`язання перед ПАТ «УПСК» відшкодувати завдані збитки в порядку регресу в розмірі виплаченого страхового відшкодування в сумі 3265,00 грн. Водночас як було встановлено, 03.03.2023 ФОП [PERSON] за договором № 03/03/2023 про відступлення права вимоги набув права вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих Первісному кредитору за Полісом № АО/000489550 від 14.02.2019 року. Згідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, є договори та інші правочини. Так, відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, до позивача перейшло право вимоги щодо стягнення з відповідача суми у відшкодування збитків у порядку регресу в сумі 3265,00 грн. Щодо клопотання представника позивача про поновлення строку позовної давності. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (статті 256, 257 ЦК України). Статтею 260 ЦК України передбачено, що позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін. Змістом ст. 261 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. За регресними зобов`язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов`язання. За ст. 262 ЦК України заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Відповідно до положень ч. 2, 3 ст. 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідач не надав до суду заяву про застосування позовної давності, відтак відсутні підстави для вирішення питання щодо наявності чи відсутності поважних причин його пропуску. Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що положеннями підпункту «г» підпункту 38.1.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, якщо він не повідомив страховика у строки і за умови визначених у підпункті 33.1.2 пункті 33.1 статті 33 цього Закону. Отже, право на подання регресного позову у страховика виникає у страховика саме після виплати страхового відшкодування, оскільки виплата є однією з умовою для реалізації цієї вимоги. Виплату страхового відшкодування на користь потерпілого було здійснено 09.01.2020 року, тобто з 09.01.2020 року в первісного кредитора ПрАТ "УПСК" виникло право на позов. Для цих правовідносин встановлений загальний трирічний строк звернення до суду, який мав закінчитися 09.01.2023 року. Разом з цим, з позовом позивач звернувся до суду 03 травня 2023 року. Водночас 17 березня 2022 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів щодо дії норм на період дії воєнного стану, яким розділ «Прикінцеві і перехідні положення» Цивільного кодекс України було доповнено пунктом 19, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану на строк його дії продовжуються строки позовної давності, визначені статтями 257-259 ЦК України. Відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який у подальшому неодноразово продовжувався та діє на теперішній час. Враховуючи вищевикладене та те, що строк позовної давності у даній справі повинен був закінчитися 09.01.2023 року, тобто під час воєнного стану, суд приходить до висновку, що строк позовної давності не сплинув. За таких обставин при зверненні до суду з даним позовом позивач не пропустив вищевказані строки звернення до суду, а отже потреба в їх поновленні відсутня. Щодо розподілу між сторонами судових витрат суд зазначає наступне. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. За змістом п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Частиною 2 статті 137 ЦПК України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо); такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. До суду на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем були надані такі документи: Договір про надання правової допомоги №30/01/19 від 30.01.2019 року, Додаткова угода №074 до Договору про надання правової допомоги від 13.03.2023 року, Акт здачі-прийняття робіт від 13.03.2023 року та платіжна інструкція від 13.03.2023 року на суму 4000 грн.(а.с.37-41). Витрати на надану професійну правничу допомогу, у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Велика Палата Верховного Суду вказала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Враховуючи наведене, суд вважає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу в даній справі є співмірним з складністю справи та виконаних адвокатом робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову, а тому, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суд приходить до висновку, про задоволення позовних вимог в цій частині та стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 4000 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Понесення позивачем судових витрат у вигляді судового збору в розмірі 858,88 грн підтверджується наявною в матеріалах справи платіжною інструкцією від 20.11.2023. Враховуючи те, що суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму понесених останнім судових витрат зі сплати судового збору у розмірі 858,88 грн.

Outcome: approved