Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-22 00:00:00

У листопаді 2023 року [PERSON] звернулась до суду із заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову позивач зазначила, що 26 квітня 2022 року у Гощанському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) зареєструвала шлюб з відповідачем, про що було зроблено актовий запис № 38, у якому у них [INFO] народилася донька [PERSON] . Позивачка, посилаючись на приписи ст.ст. 55, 56, 104, 105, 110, 112 Сімейного кодексу України, просить розірвати шлюб з відповідачем, оскільки через відсутність взаєморозуміння, довіри та різні погляди на виховання дочки між нею та відповідачем втрачені почуття любові та взаємоповаги, їх шлюб носить формальний характер. Позивач переконана, що подальше спільне життя і збереження шлюбу є неможливим, їх сім`я фактично розпалась та подальше спільне життя як подружжя та збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам, а тому бажання зберегти сім`ю та примиритися у неї відсутнє. Відповідач відзив на позовну заяву із запереченнями щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову не надав. 22 листопада 2023 року ухвалою судді Гощанського районного суду Рівненської області позовну заяву прийнято до розгляду та відкрите провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. 23 січня 2024 року Гощанським районним судом Рівненської області постановлено ухвалу про заочний розгляд справи із ухваленням заочного рішення. Позивачка подала заяву, у якій просила розгляд справи проводити у її відсутності, також зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, термін на примирення просить не надавати, не заперечує щодо ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи у його відсутності чи відкладення розгляду справи суду не подав. Судом вживалися заходи щодо належного повідомлення відповідача про час, місце та дату розгляду справи. Будь-яких інших заяв та клопотань від учасників справи не надходило. Суд, з`ясувавши фактичні обставини у справі, на які позивачка посилається, як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази по справі, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, вважає, що позов належить задовольнити зважаючи на таке. Із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 26 квітня 2022 року, судом установлено, що [PERSON] та [PERSON] 26 квітня 2022 року зареєстрували шлюб у Гощанському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), про що було зроблено актовий запис № 38. У шлюбі у сторін народилася дитина [PERSON] , [INFO] , що стверджується даними її свідоцтва про народження. Згідно довідки №1202 від 21 листопада 2023 року, виданої Бабинською сільською радою [PERSON] , її дочка [PERSON] проживає разом з матір`ю. Позивачка, вказуючи на наявність підстав для розірвання шлюбу, звернулася до суду з вказаним позовом за захистом своїх порушених прав. Таким чином, спірні правовідносини з приводу припинення шлюбу, що виникли між сторонами по справі, регулюються нормами права, які містяться в главі 11 Сімейного кодексу України (далі СК України). Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу, що визначено ч. 3 ст. 105 СК України. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Виходячи з аналізу наведених норм закону та встановлених судом обставин - факту припинення між сторонами подружніх стосунків та ведення спільного господарства, суд вважає, що їх сім`я розпалась остаточно та подальше спільне проживання лише суперечитиме інтересам останніх, що має істотне значення. При цьому судом враховуються аргументи позивачки, наведені в позові на підтвердження підстав для його задоволення, зокрема щодо втрати почуття любові та поваги один до одного. Суд зауважує, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу у відповідності до ст. 24 СК України не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивачка, скористалась своїм правом на звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу та наполягає на такому, про що ствердила у поданій 23 січня 2024 року заяві, відмова у задоволенні позову за таких обставин, на переконання суду, буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. З`ясувавши фактичні взаємини подружжя та дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд, приймаючи до уваги наявність у подружжя неповнолітньої дитини, не вбачає підстав для зупинення провадження по справі, в зв`язку з наданням сторонам строку на примирення. Згідно із ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Надання строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком. Судом береться до уваги категоричне заперечення позивачки щодо надання строку на примирення подружжю та її небажання шлюбу з відповідачем. При цьому, суд звертає увагу, що поняття «моральні засади суспільства» діючим законодавством не визначено, а тому при вирішення питання чи не буде надання часу на примирення суперечити моральним засадам суспільства суд застосовує положення ст. 24 СК України, яке закріплює вільну згоду жінки та чоловіка на шлюб та заборону примушування жінки та чоловіка до шлюбу. Отже, при категоричній незгоді позивачки на примирення, суд вважає що надання такого строку на примирення буде суперечити ст. 24 СК України. За вказаних обставин, суд вважає, що порушене право позивачки підлягає захисту шляхом задоволення позову повністю. При вирішенні спору суд застосовує норми права, які містяться в ст.ст. 104, 105, 110, 112 СК України, та на які вірно посилається позивачка в поданому позові. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд у відповідності до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 1073 гривні 60 копійок судового збору

Outcome: approved