Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-14 00:00:00

05 грудня 2023 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» звернулося до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2023 року позов було прийнято до розгляду суду та відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 січня 2024 року вирішено питання про розгляд справи в заочному порядку. Позивач у своєму позові посилався на те, що 06 лютого 2022 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 2907474, відповідно до умов якого відповідачеві було надано кредит у розмірі 12 900 грн. строком на 360 днів та сплатою відсотків за користуванням кредитом у розмірі 1,99 % на день, що становить 10\~887,70 % річних. 17 травня 2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» і позивачем було укладено договір факторингу № 17052023, у відповідності до якого до ТОВ «ФК ЄАПБ» перейшло право вимоги за кредитним договором № 2907474 від 06 лютого 2022 року. Відповідач свої зобов`язання за кредитними договорами не виконав, грошові кошти не повернув, чим порушив умови договорів. Таким чином, сума заборгованості за кредитним договором № 2907474 від 06 лютого 2022 року становить 63 511 грн. 37 коп., яка складається із основної заборгованості у розмірі 12 900 грн. та відсотків за користування позикою у розмірі 50 611 грн. 37 коп. Тому позивач просив стягнути із [PERSON] на свою користь заборгованість: за кредитним договором № 2907474 від 06 лютого 2022 року у розмірі 63 511 грн. 37 коп., а також судовий збір у розмірі 2\~684 грн. Справу просив розглядати без участі представника, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] про дату та час судового засідання повідомлявся в порядку, передбаченому ч. 11 ст. 128 ЦПК України, у судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки судові не повідомив, відзив на позов не надав. На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим розглядати справу за відсутності відповідача. Будь-які заяви чи клопотання від відповідача до суду не надходили. Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані і добуті докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 06 лютого 2022 року між ТОВ «Лінеура Україна» і [PERSON] було укладено кредитний договір № 2907474, відповідно до умов якого відповідачеві було надано кредит у розмірі 12 900 грн. строком на 360 днів та сплатою відсотків за користуванням кредитом у розмірі 1,99 % на день, що становить 10\~887,70 % річних (а.с. 5-13). 17 травня 2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» і позивачем було укладено договір факторингу № 17052023, у відповідності до якого до ТОВ «ФК ЄАПБ» перейшло право вимоги за кредитним договором № 2907474 від 06 лютого 2022 року (а.с. 17-19, 21). Відповідач умови договорів не виконав, кредитні кошти не повернув. Правовідносини, що виникли між сторонами урегульовано ЗУ «Про споживче кредитування», ЗУ «Про електронну комерцію», ЦК України. Частиною 1 ст. 13 ЗУ «Про споживче кредитування» зазначено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Відповідно до ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування»; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування»; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, про зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 ЗУ «Про споживче кредитування» регламентуються вимоги до підпису сторін договору. Так, згідно ч. 1 цієї статті, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про споживче кредитування» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Таким ідентифікатором щодо укладення кредитного договору № 2907474 від 06 лютого 2022 року є СМС повідомлення з кодом К335 (а.с. 13 оберт), який зазначений у тексті договору у розділі «Підписи сторін». Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідачем порушуються взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредитів та сплати відсотків, внаслідок чого станом на 31 жовтня 2023 року відповідно до розрахунку, наданого позивачем, виникла заборгованість за кредитним договором\~№ 2907474\~від 06\~лютого 2022\~року,\~укладеним між\~ТОВ «Лінеура\~Україна» та\~ [PERSON] ,\~склала 63 511 грн.\~37\~коп. (а.с. 22). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). У зв`язку з тим, що отримання у кредит грошових коштів відповідачем підтверджено належними доказами по справі, і у такого учасника справи в силу укладеного договору виникло зобов`язання повернути такі кошти частинами, у розмірах та у строки, зазначені у кредитних договорах, відповідач свої зобов`язання не виконує, то з відповідача підлягає стягненню: за кредитним договором № 2907474 від 06 лютого 2022 року у розмірі 63\~511 грн. 37 коп. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, саме: судовий збір. Позивачем при поданні позову до суду було сплачено судовий збір у розмірі 2 684 грн. (а.с. 1), який з урахуванням позовних вимог підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Таким чином, загальна сума, яку належить стягнути із [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» складає 66 195 грн. 37 коп. (63 511 грн. 37 коп. + 2\~684 грн. = 66 195 грн. 37 коп.). На підставі викладеного,

Outcome: approved