Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] додаткові витрати на неповнолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 8 605,50 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що вони з відповідачем з 25.11.2009 перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 03.07.2018 визначено місце проживання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , з позивачем за адресою: [ADDRESS] , а також стягнуто з відповідача [PERSON] на користь позивача аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх доходів щомісяця, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 24.10.2017 і до досягнення дитиною повноліття. Разом з тим, [PERSON] аліменти на утримання дитини не сплачує, іншої матеріальної допомоги не надає, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. 15.08.2023 рішенням Оболонського районного суду м. Києва стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 48 926, 29 грн. Позивач зазначає, що вказане рішення відповідачем не виконано, крім того ним понесено додаткові витрати, пов`язані з лікуванням дитини у розмірі 17 211,00 грн., які включають: консультацію лікаря-офтальмолога - 1 100,00 грн.; повторну консультацію лікаря-офтальмолога - 700,00 грн.; оплату вартості окулярів, оправи, встановлення лінз в оправу - 1 411,00 грн., а також рефракційну терапію два ока - 14 000,00 грн., половину яких він просить стягнути з відповідача на свою користь як додаткові витрати на дитину. Ухвалою від 02.10.2023 відкрито спрощене позовне провадження у справі, справу призначено до розгляду по суті. Представник позивача надіслав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, в якому просив задовольнити позовні вимоги та не заперечував проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач у судове засідання повторно не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку. Клопотань, пояснень до суду не надіслала. Відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подала. У зв`язку з повторною неявкою у судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 25.11.2009 між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений шлюб, який був зареєстрований відділом РАЦСу Оболонського РУЮ в м. Києві, а/з № 1903. Сторони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 03.07.2018 визначено місце проживання [PERSON] , [INFO] , з позивачем за адресою: [ADDRESS] , а також стягнуто з відповідача [PERSON] на користь позивача аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх доходів щомісяця, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 24.10.2017 і до досягнення дитиною повноліття. На підставі вказаного рішення державним виконавцем Переяславського відділу ДВС у Бориспільському районі Київської оболонської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відкрито виконавче провадження ВП № [NUMBER]. 15.08.2023 рішенням Оболонського районного суду м. Києва стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 48 926, 29 грн. Статтею 51 Конституції України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р. (яку ратифіковано Україною 27.02.1991 p.), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. За змістом ч. 1. ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 № 2402-111, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до вимог ст. 185 Сімейного кодексу України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення одноразово, періодично або постійно. Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Статтею 150 СК України серед іншого передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. З частини 2 ст. 141 СК України вбачається, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року визначено, що відповідно до ст. 185 СК України до участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Додаткові витрати на утримання дитини мають бути викликані особливими обставинами. У зв`язку із особливими обставинами потрібні значні додаткові витрати, тому розмір додаткових витрат, що стягується, повинен визначатися залежно від дійсно понесених або передбачуваних витрат. До особливих обставин, з якими законодавець пов`язує стягнення додаткових витрат на дитину, відносяться ті обставини, що пов`язані з розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо. Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Суд зауважує, що до таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на якусь хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Отже, вирішуючи даний спір, суд враховує, що дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та інтересами батьків, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року по справі «Хант проти України»). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні особою, яка пред`явила такий позов (постанови Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі №501/5060/15-ц, від 14 січня 2019 року у справі №751/4312/16-ц). Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягнення коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. Частиною 3 ст. 12 і ч. 1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1, 2 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В обґрунтування позову позивач зазначив, що ним понесено додаткові витрати, пов`язані з лікуванням сина [PERSON] у розмірі 17 211,00 грн., які включають: консультацію лікаря-офтальмолога - 1 100,00 грн.; повторну консультацію лікаря-офтальмолога - 700,00 грн.; оплату вартості окулярів, оправи, встановлення лінз в оправу - 1 411,00 грн., а також рефракційну терапію для ока - 14 000,00 грн. На підтвердження додаткових витрат на дитину позивачем до позовної заяви додані: фіскальний чек медичного закладу ТОВ «Клініки Візіобуд-Плюс» від 13.07.2023 на суму 1 100,00 грн.; фіскальний чек медичного закладу ТОВ «Клініки Візіобуд-Плюс» від 11.07.2023 на суму 700,00 грн.; фіскальний чек на суму 1 411,00 грн.; фіскальний чек медичного закладу ТОВ «Клініки Візіобуд-Плюс» на суму 14 000,00 грн. З урахуванням наведеного, враховуючи, що позивачем доведена наявність особливих обставин, які вимагали від позивача понесення додаткових витрат на лікування дитини, пов`язаних з необхідністю корекції зору, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову та стягнення з відповідача додаткових витрат у сумі 8 605,50 грн. (17 211,00 грн. : 2), що становить половину від загальної суми понесених позивачем витрат на лікування сина [PERSON] у медичного закладу ТОВ «Клініки Візіобуд-Плюс». Вирішуючи питання про судові витрати, суд, на підставі ст. 141 ЦПК України, стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Outcome: approved