Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-07 00:00:00

У вересні 2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька. В обґрунтування позову зазначає, що він є непрацюючим пенсіонером, інвалідом 2 групи, довічно. Єдиним доходом являється його пенсія, проживає один. 24.08.2023 переніс операцію, на яку витратив 25 000 грн.. Більшу частини пенсії витрачає на ліки, тому на харчування ледь вистачає коштів. В зв`язку з чим, позивач просить суд стягнути з [PERSON] на його користь аліменти в розмірі 1/4 частки від доходу щомісячно, для підтримки його матеріального стану, здоров`я та життя. Ухвалою Таращанського районного суду Київської області від 13.09.2023 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, за правилами спрощеного провадження, призначено перше судове засідання 05.10.2023 о 09:15год. 19.10.2023 заочним рішенням Таращанського районного суду Київської області, позов [PERSON] задоволено. 16.11.2023 прийнято до розгляду заяву представника відповідача про перегляд заочного рішення , призначено судове засідання на 28.11.2023 о 09.30год. Ухвалою Таращанського районного суду Київської області від 28.11.2023, заяву представника відповідача про перегляд заочного рішення задоволено. Заочне рішення Таращанського районного суду Київської області від 19.10.2023, скасовано, розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Підготовче судове засідання призначено на 21.12.2023 о 10.00год. 05.12.2023 від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого, остання просила відмовити в задоволенні позову, з наступних підстав. Позивачем не надано доказу на підтвердження потреби в матеріальній допомозі, як і про те, що витрати, про наявність яких він заявляє, дійсно мають місце. Також, позивач не навів жодного розрахунку витрат, яких він потребує в середньому на місяць, більш того, ним не надано жодного доказу, який би підтвердив твердження позивача про сплату комунальних послуг, постійне лікування, що потребує значних коштів та те , що значні кошти з пенсії йдуть на придбання ліків, що свідчить про тяжке матеріальне становище позивача. Крім того зазначила, що право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом ( Постанова ВС від 10.10.2018 № 301/160/17), а позивач отримує пенсію у розмірі 5081,95грн, що перевищує прожитковий мінімум для непрацездатних осіб. Позивач отримує субсидію, яка за опалювальний період (до 30.04.2023) складає 14167,52грн.. У власності позивача є будинок та транспортний засіб ВАЗ 211440, 2011 року випуску. Позивач має пасіку. Враховуючий викладене, вважає, що позивач не є таким, що потребує матеріальної допомоги у розумінні приписів ст. 202 СК України. 21.12.2023 ухвалою суду підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті на 08.01.2024 о 13.00год. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позов підтримали у повному обсязі наполягали на його задоволенні. Крім того, [PERSON] зазначив, що коли він лежав у лікарні відповідачка не надала йому матеріальної допомоги, а в нього складне матеріальне становище. Вказав, що дійсно у відповідачки позичав 5 000грн., але на зараз не має можливості повернути. Має чотири вулики, але доходу від цього не отримує. Крім того, вказав, що в нього багато захворювань, треба лягати у лікарню, а він не має грошей. Представник відповідача в судовому засіданні просила в задоволенні позову відмовити, з підстав зазначених у відзиві та вказала, що позивач не потребує матеріальної допомоги у розумінні приписів ст. 202 СК України. Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] , народилась [INFO] , батьками якої є: позивач [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.8). Згідно довідки Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області від 11.09.2023, [PERSON] [INFO] , змінила прізвище на " [PERSON] " 17.10.2014 (а.с.24). Позивач [PERSON] є пенсіонером по інвалідності 2 групи загальне захворювання, з 11.06.2015 довічно, може працювати в створених умовах з обмеженим робочим днем за фахом та отримує пенсію, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] (а.с.9). З довідки про доходи ГУ ПФУ у Київській області від 30.08.2023 вбачається, що [PERSON] за період з 01.02.2023 по 31.07.2023 отримав пенсію грошові у розмірі 29708,08 грн. (а.с.7). Згідно витягу № 2387 від 31.08.2023, [PERSON] в [ADDRESS] зареєстрований один. (а.с.6). У Таращанському ВДВС у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) починаючи з 20.10.2006 по 30.06.2010 перебувало ВП № 2591207 щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти в сумі 170 грн.. 21.07.2010 на підставі повного утримання аліментів , виконавче провадження закінчено. Станом на 31.08.2023 [PERSON] не є боржником у відділі по аліментах, що підтверджується довідкою від 31.08.2023 (а.с.10). З виписки із медичної карти стаціонарного хворого [PERSON] № 164015/902, вбачається, що останній був госпіталізований в КЗ КОР «Київська обласна клінічна лікарня» з 22.08.2023 по 28.08.2023. У плановому порядку проведено оперативне втручання 24.08.2023: лапароскопічна ЕТЕР (а.с.12). Згідно інформації про стан субсидії в домогосподарстві по [ADDRESS] , що не оспорюється сторонами, в м. Тараща Білоцерківського району Київської області, за даними Єдиного реєстру отримувачів субсидій Міністерства соціальної політики, станом на 01.12.2022, призначена субсидія по ЖКП, з 01.05.2022 по 30.04.2023 становить 14167,52(а.с.116-117). [PERSON] . [INFO] , належить транспортний засіб ВАЗ 211440, 2011 року випуску (а.с.118). Відповідно до свідоцтва на право особистої приватної власності на будівлі від 24.11.1998р.н. [PERSON] належить домоволодіння [ADDRESS] , на праві особистої приватної власності (а.с.195). Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів непрацездатних членів сім`ї (частина восьма статті 7 СК України). У відповідності до ч.1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Непрацездатним вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є особою з інвалідністю I, II чи III групи. Відповідно до статті 203 СК України дочка, син, крім сплати аліментів, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю. Згідно зі статтею 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. За змістом статті 202 СК України необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав: непрацездатність батьків і потреба у матеріальній допомозі. Тлумачення ст. 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх «дітей» утримувати своїх батьків виникає на підставі сукупності наступних умов - походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення), непрацездатність матері, батька та потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Отже, зобов`язання повнолітніх «дітей» утримувати своїх батьків не виникає в разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. При цьому, обов`язок повнолітніх «дітей» не пов`язується з їхньою працездатністю й можливістю надавати батькам матеріальну допомогу. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 05.09.2019 р. у справі №212/1055/18-ц. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги суд бере отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід, тощо. Сам по собі факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання та не свідчить про наявність потреби в отриманні матеріальної допомоги. Стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Свідченням такої потреби є отримання матір`ю чи батьком доходів, які є меншими за прожитковий мінімум. Згідно з діючим законодавством держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб - пенсією за віком, пенсією з інвалідності, державною допомогою, тощо. Тому під час постановлення рішення суду слід зважати на розмір такого державного утримання і ставити його у залежність із прожитковим мінімумом. Отже, особа є такою, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання її майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Застосовуючи положення наведеного правила до правовідносин, що врегульовані статтею 202 СК України, можна зробити висновок, що право на утримання повнолітньою дочкою, сином виникає у непрацездатних батьків за умови, що їхня заробітна плата, пенсія, доходи від використання належного майна, інші доходи є меншими за розмір прожиткового мінімуму, встановленого законом. З матеріалів справи вбачається, що на час звернення до суду позивач отримував пенсію по інвалідності у розмірі 5081,95 грн., що підтверджується довідкою, що надана Головним управлінням Пенсійного фонду України в Київській області, що є більшим від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Враховуючи, що станом на час звернення до суду [PERSON] отримував пенсію у розмірі, яка відповідала розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, має у власності як рухоме так і нерухоме майно та отримує субсидію, суд приходить до висновку про ненадання позивачем належних та допустимих доказів того, що він потребує матеріальної допомоги від дочки в розумінні статті 202 СК України. Приходячи до такого висновку, суд враховує, що з наданих позивачем доказів не вбачається, що його пенсія не забезпечує йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Посилання позивача на те, що у зв`язку з наявними в нього хронічних хвороб, [PERSON] несе певні затрати на придбання ліків та оплату ним операції, яка мала місце 24.08.2023, є безпідставними оскільки позивачем не надано жодного доказу придбання будь-яких ліків та оплати операції в розмірі 25000грн.. Крім того, надані позивачем докази про наявність в [PERSON] хронічних захворювань, дійсно містять інформацію щодо встановленого діагнозу, однак, не можуть свідчити про наявність потреби позивача у постійному лікуванні. Сам факт статусу інваліда другої групи та наявність хронічних захворювань, на які [PERSON] посилається, не свідчить про наявність підстав для стягнення аліментів з відповідача на користь непрацездатного батька у розумінні статті 202 СК України. Також суд не бере до уваги інші документи, надані стороною позивача, оскільки вони не є доказами в розумінні ч.1 ст.76 ЦПК України. Стороною позивача не надано суду розрахунку, який би доводив, що доходи позивача на час подачі позову не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Суд звертає увагу позивача, що в разі понесення витрат на лікування він не позбавлений можливості звернутися до суду з позовом про стягнення з відповідача одноразово або протягом певного строку коштів на покриття цих витрат, відповідно до ст.ст. 203, 206 СК України. Враховуючи вище викладене суд вважає, що позовні вимоги є недоведеними та задоволенню не підлягають. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Outcome: dismissed