Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-09 00:00:00

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23.06.2022р. до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська передано за підсудністю цивільну справу за позовною заявою АТ «ОТП Банк» до [PERSON] , [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором. Ухвалою судді Наумової О.С. від 21.08.2023р. відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с. 113). В обґрунтування заявленого позову представник позивача посилається на те, що 16.11.2005р. між ЗАТ АТ «ОТП Банк» (правонаступником якого є АТ «ОТП Банк») та [PERSON] укладено кредитний договір № ML-102/020/2005. Позивач здійснив видачу кредитних коштів позичальнику в розмірі 23\~800,00 доларів США шляхом їх безготівкового переказу на поточний рахунок позичальника. Датою остаточного повернення кредиту є 17.11.2025р. В якості забезпечення наданого кредиту 16.11.2005р. між ЗАТ АТ «ОТП Банк» (правонаступником якого є АТ «ОТП Банк») та [PERSON] укладено договір поруки № SR/200ML-102/020/2005 від 16.11.2005р., згідно з яким [PERSON] зобов`язалася відповідати перед банком за повне та своєчасне виконання позичальником боргових зобов`язань за кредитним договором у повному обсязі. Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. У зв`язку з порушенням відповідачами зобов`язань за укладеними договорами станом на 12.12.2022р. у останніх утворилась заборгованість у розмірі 10\~004,64 доларів США, що становить 365\~855,68 грн., яка складається з: 9\~209,26\~доларів США,\~що становить\~336\~769,75\~грн. сума заборгованості за тілом кредиту, 795,38 доларів США, що становить 29\~085,94 грн. заборгованість за нарахованими відсотками за період з 04.03.2022р. по 11.12.2022р. Зазначену суму заборгованості позивач просить суд стягнути з відповідачів, а також понесені ним судові витрати у розмірі 5\~487,84 грн. Представник позивача Юнаш А.Б. (діє на підставі довіреності від 04.01.2022р. - а.с. 122) надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, на їх задоволені наполягав, не заперечував проти винесення заочного рішення по справі (а.с. 119). Відповідачі в судові засідання, призначені на 21.09.2023р., 26.10.2023р., 29.11.2023р. і на 10.01.2024р. не з`явилися, про дати та час слухання повідомлялися шляхом опублікування оголошення на веб порталі «Судової влади», оскільки їх зареєстроване місце їх проживання знаходиться на тимчасово окупованій території, а саме: у Центральному районі м. Маріуполя (а.с. 105, 106, 114, 115, 117, 118). Отже, відповідачі у судове засідання повторно не з`явились, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені в установленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомили. Викликалися шляхом розміщення оголошення на сайті Судової влади України. Відповідно до ч. 1 ст. 121 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», якщо остання відома адреса місця проживання (перебування), місцезнаходження чи місця роботи учасників справи знаходиться на тимчасово окупованій території, суд викликає або повідомляє учасників справи, які не мають офіційної електронної адреси, про дату, час і місце першого судового засідання у справі через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (з посиланням на веб-адресу відповідної ухвали суду в Єдиному державному реєстрі судових рішень), яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за двадцять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням такого оголошення відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Отже, належним чином повідомлені про розгляд справи судом, відповідачі в судові засідання повторно не з`явилися, про причини своєї неявки суду не повідомили, заяви про розгляд справи за їх відсутності не надавали, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не зверталися, а також не скористалися правом надання заперечень проти позову. Згідно з ч. 1 ст.\~223\~ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи, що відповідачі, виходячи з положень ч. 8, ч. 11 ст. 128 ЦПК України, вважаються належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, згідно зі ст. 280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно з ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 16.11.2005р. між ЗАТ АТ «ОТП Банк» (правонаступником якого є АТ «ОТП Банк») та [PERSON] укладено кредитний договір № ML-102/020/2005 (а.с. 5 9). Відповідно до п. 2 кредитного договору загальний розмір наданого банком позичальнику кредиту становить 23 800,00 доларів США, цільове використання кредиту - на придбання нерухомого майна, річна база нарахування відсотків 360 днів у році, з датою остаточного повернення кредиту 17.11.2025р., зі сплатою процентів, розмір фіксованої процентної ставки становить 6,5 % річних. Відповідно до валютного меморіального ордеру № 2 від 16.11.2005р. грошові кошти у розмірі 23 800,00 доларів США, що еквівалентно 120\~190,00 грн., були перераховані на поточний рахунок позичальника [PERSON] (а.с. 17). Також судом встановлено, що для забезпечення виконання позичальником його боргових зобов`язань за кредитним договором № ML-102/020/2005, 16.11.2005р. між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого за всіма правами та обов`язками є АТ«ОТП Банк», та [PERSON] було укладено договір поруки № SR/200ML-102/020/2005 (а.с. 12 13). Згідно з п. 3.2 договору поруки № SR/200ML-102/020/2005 поручитель приймає на себе зобов`язання, у випадку невиконання боржником боргових зобов`язань перед кредитором за кредитним договором, здійснити виконання боргових зобов`язань в обсязі, заявленому кредитором протягом 3-х банківських днів з дати отримання відповідної письмової вимоги кредитора. Погашення здійснюється поручителем шляхом перерахування відповідної суми на рахунок кредитора, який буде повідомлено поручителю додатково. Згідно з п. 3.4 договору поруки обов`язок поручителя виконати боргові зобов`язання виникає при отриманні від кредитора відповідної вимоги. Така вимога вважається отриманою поручителем, якщо кредитор надіслав її поштою за адресою, вказаною в цьому договорі. Для дійсності вимоги кредитор не зобов`язаний надавати поручителю підтвердження невиконання боргових зобов`язань боржником. При зміні своєї адреси поручитель зобов`язаний повідомити про це кредитора. До отримання такого повідомлення, вимога кредитора належить до подання за вказаною в цьому договорі адресою. Приймаючи до уваги допущене позичальником неналежне виконання взятих на себе зобов`язань з повернення отриманих кредитних коштів та нарахованих відсотків за користування ними, слід визнати справедливим належність кредитору права на стягнення виниклого боргу за рахунок всіх законних передбачених підстав в обсязі, визначеному характером відповідних юридичних інструментів. Згідно з наданим представником позивача розрахунком заборгованості за кредитним договором № ML-102/020/2005 від 16.11.2005р. станом на 12.12.2022р. заборгованість [PERSON] складає: - 9209,26 доларів США сума заборгованості за тілом кредиту, що за курсом НБУ станом на 12.12.2022р. (36,5686 грн. / 1 долар США) становить 336769,75 грн.; - 795,38 доларів США сума заборгованості за нарахованими відсотками за період з 04.03.2022р. по 11.12.2022р., що за курсом НБУ станом на 12.12.2022р. (36,5686 грн. / 1 долар США) становить 29085,94 грн. Всього заборгованість відповідача за тілом кредиту та відсотками станом на 12.12.2022р. становить 10\~004 доларів США 64 центів (а.с. 14 15). Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За приписами ст. 625, 629 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається нарівні облікової ставки Національного банку України. Уразі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Договір позики вважається безпроцентним, якщо: він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п`ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов`язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін; позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором без процентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Положеннями ст. 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно зі ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі. Варто зауважити, що згідно із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду у постанові від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц закон не пов`язує припинення поруки з прийняттям судом рішення про стягнення з боржника або поручителя боргу за зобов`язанням, забезпеченим порукою. Саме по собі набрання законної сили рішенням суду про стягнення з боржника або поручителя заборгованості за кредитним договором не змінює та не припиняє ані кредитного договору, ані відповідного договору поруки, доки не виникне договірна чи законна підстава для такого припинення. Відповідач [PERSON] отримав кредит у доларах США. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 723/304/16-ц (провадження № 14-360цс19), зазначено про те, що «у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. Водночас з огляду на приписи частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Зазначення судом у рішенні двох грошових сум, які потрібно стягнути з боржника, внесло двозначність у розумінні суті обов`язку боржника, який може бути виконаний примусово. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривнях стягувачеві має бути перерахована зазначена у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривнях. Тому із відповідачів на користь позивача підлягає стягненню заборгованості за кредитом та процентами за користування кредитом в іноземній валюті. Такий висновок узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у поставах від 01.02.2023 у справі № 202/7130/20 (провадження № 61-9511св22) та від 15.11.2023 у справі № 369/8122/21 (провадження №\~61-10799св23). За вказаних обставин суд доходить висновку, що відносини між сторонами регулюються умовами укладених між сторонами договорів та нормативного законодавства України, оцінивши у сукупності та взаємозв`язку надані АТ «ОТП Банк» докази по справі, перевіривши розрахунок заборгованості, який є математично вірним та не протирічить матеріалам справи, суд доходить висновку, що [PERSON] не виконує взятих на себе зобов`язань, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі, а з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню заборгованість в загальній сумі 10004,64 дол. США Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір в розмірі 5487,84 грн., по 2743,92 грн. з кожного (а.с. 4). На підставі викладеного,

Outcome: approved