Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-14 00:00:00

Відповідно до ч. 6 ст. 268 ЦПК України 15.01.2024 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення виготовлено та підписано 18.01.2024 року. Позивач, [PERSON] , звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовною заявою до відповідача до [PERSON] про розірвання шлюбу. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 грудня 2023 року у вказаній справі відкрито провадження, призначено справу до розгляду, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позов мотивовано тим, що 10.03.2005 р. між позивачем та відповідачем зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (оригінал свідоцтва додається). [INFO] у шлюбі у подружжя народилась донька - [PERSON] (копія свідоцтва про народження додається). позивач зазначає, що сімейні відносини між ним та відповідачем припинено. В наслідок протилежності характерів та поглядів на життя шлюб між позивачем та відповідачем зберегти неможливо. Позивач зазначає, що категорично не згідний на примирення із відповідачем. Позивач зазначає, що з огляду на викладене подальше спільне життя з позивачем та збереження шлюбу суперечитиме моїм інтересам. При обґрунтуванні позовних вимог позивач посилається на положення ст.ст. 110, ст. 112 СК України. Позивач просить суд: розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 10.03.2005 виконавчим комітетом Чопської міської ради, про що зроблено відповідний актовий запис за № 9. Позивач в судове засідання не з`явився про час та дату судового засідання повідомлявся належним чином. На адресу суду надійшла заява від позивача про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задоволити. Відповідач в судове засідання не з`явилася про дату та час розгляду справи повідомлялася належним чином. Відзиву на позовну заяву відповідачем не подано. На адресу суду надійшла заява відповідача про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позову не заперечує. Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. З огляду на викладене, беручи до уваги, що сторони по справі повідомлені належним чином про дату та час судового засідання, в судове засідання не з`явилися, провести розгляд справи по суті. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Судом встановлено, що 10.03.2005 р. між [PERSON] та [PERSON] , укладено шлюб що зареєстрований виконкомом Чопської міської ради про що в книзі реєстрації актів про одруження 2005 року березня місяця 10 числа зроблено запис за №9 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 10 березня 2005 р. (оригінал свідоцтва додається). [INFO] у шлюбі у подружжя народилась донька - [PERSON] (копія свідоцтва про народження Серії [NUMBER] від 22.02.2018- виданого повторно, міститься у матеріалах справи). Згідно ст. 163 СК України, місцем проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Разом із цим, суд констатує, що позивачем не заявлено вимоги щодо визначення місця проживання дитини. Позивачем позовних вимог майнового характеру не заявлено. Як встановлено зі змісту позовної заяви спільне життя подружжя припинено. Позивач категорично заперечує проти на дання їм часу на примирення. На даний час подружжя проживає окремо, спільного побуту не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують, про що вказує позивач в позовній заяві, а відповідач не заперечує. Відповідно до ч.1 ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У відповідності зі ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Згідно ст. 112 Сімейного Кодексу України при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст.110 Сімейного Кодексу. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Виходячи із змісту ч.3 та ч.4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не заперечує щодо розірвання шлюбу то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Шлюб між [PERSON] до [PERSON] , виявився невдалим, сімейне життя не склалося, спільне господарство не ведуть, понад рік вони не живуть разом, тобто даний шлюб існує тільки формально. Зі змісту поданої відповідачем заяви вбачається, що вона проти позову не заперечує, підтримує такий. Враховуючи вищенаведені обставини справи, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам та інтересам дитини, а тому шлюб між [PERSON] до [PERSON] , - слід розірвати. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. На підставі викладеного, ст.ст. 180, 181 ч.1, 183, 184, 185, 191 ч.1 Сімейного кодексу України, з урахуванням Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.06.2006 року та,

Outcome: approved