Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-22 00:00:00

27.12.2023 р. позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача - Баришівської селищної ради Броварського району Київської області про визнання права на спадкове майно. В обґрунтування позову зазначив, що [INFO] помер його батько, [PERSON] . При житті [PERSON] ніякого заповідального розпорядження стосовно свого майна не склав. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина до складу якої входить земельна ділянка (пай) розташована на території Гостролуцького старостинського округу Броварського району Київської області ділянка № [NUMBER] площею 1,1809 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується довідкою №28 від 10.02.2023 року виданою Гостролуцьким старостинським округом Баришівської селищної ради Київської області та архівним витягом № 68 від 02.10.2023 року. Після смерті батька, [PERSON] , померлого [INFO] позивач звернувся до Державного нотаріуса Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори Ковалевської Н.В. з заявою про прийняття спадщини, яка залишилася після смерті його батька. Звернувшись до Державного нотаріуса Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори Ковалевської Н.В. з заявою про видачу на своє ім`я свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку (пай) розташовану в адміністративних межах Гостролуцького старостинського округу Броварського району Київської області ділянка № [NUMBER] площею 1,1809 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на яку мав право спадкодавець [PERSON] позивач отримав відмову. Відмова нотаріуса мотивована тим, що позивачем не наданий правовстановлюючий документ, що посвідчує право спадкодавця на земельну ділянку (пай). Документ, що посвідчує право спадкодавця на спадкову земельну ділянку (пай) в позивача відсутній. В зв`язку з такими обставинами нотаріусом для захисту спадкових прав позивачу було рекомендовано звернутися до суду з позовом про визнання права на земельну ділянку (пай). В зв`язку з вищевикладеним, позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом, який просив задовольнити у повному обсязі. Ухвалою суду від 02.01.2024 р. відкрито провадження у вищевказаній цивільній справі та вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження. Проведення підготовчого засідання призначено на 23.01.2024р. 12.01.2024 року на адресу суду надійшло клопотання представника відповідача - Баришівської селищної ради Баришівського району Київської області - щодо визнання позову та розгляду справи у відсутність представника відповідача. 23.01.2024 р. на адресу суду надійшла заява представника позивача - [PERSON] - щодо розгляду справи у відсутність позивача та його представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження, суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з вищевикладеним, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 14.08.2009 р. (а.с.7). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 28.12.1972р., батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] (батько) та [PERSON] (мати) (а.с.11). Зі змісту довідки № 28 від 10.02.2023 року виданої Гостролуцьким старостинським округом виконавчого комітету Баришівської селищної ради Броварського району Київської області вбачається, що за [PERSON] рахується земельна ділянка (пай) розташована на території Гостролуцького старостинського округу Броварського району Київської області ділянка № [NUMBER] площею 1,1809 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 12). Постановою державного нотаріуса Ковалевської Н.В. Одинадцятої державної нотаріальної контори № 5764/02-31 від 13.12.2023р., було повідомлено позивачу про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку після смерті [PERSON] , померлого [INFO] та рекомендовано звернутися до суду за захистом своїх спадкових прав (а.с.16). Положеннями статей 15, 16 ЦК, статтею 4ЦПК передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом частини другої статті 16 ЦК способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути визнання права. Так згідно ч.1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до п 10. Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до ч.1 т. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст. 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися в наслідок його смерті. Згідно ст.. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя який його пережив. Відповідно до ст. ст. 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися в наслідок його смерті. Так згідно ч.1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до п 10. Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Крім того, Пленум Верховного суду України в своїй постанові від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах спадкування», а саме в п. 11 роз`яснив, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року , Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" та відповідні норми ЦК УРСР. У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям урегульований Указом Президента України № 720/95 від 08.08.1995 року. Відповідно до пункту 2, 5 зазначеного Указу Президента України № 720/95 право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією. Член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Водночас, у позовній заяві позивач не ставлять вимоги про стягнення судового збору з відповідача. Відтак, ухвалюючи рішення, суд не вирішує питання про стягнення з відповідача на користь позивача витрат по сплаті судового збору, сплачених при зверненні до суду с вищевказаним позовом.

Outcome: approved