Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-11 00:00:00

02.08.2023 КП «Житлово-експлуатаційна організація №2» Полтавської міської ради звернулось до суду із згаданим позовом, в якому прохає стягнути з відповідачів заборгованість за оплату послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у розмірі 6796,14 грн по особовому рахунку № [NUMBER] за період з 01.12.2018 по 01.07.2023 та понесені судові витрати у розмірі 2684 грн. Заявлені вимоги вмотивовані тим, що КП «ЖЕО №2» Полтавської міської ради є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, зокрема по житловому будинку за адресою: [ADDRESS] та відповідачі зареєстровані за вказаною адресою. Відповідачі не виконують свої зобов`язання щодо сплати за отримані житлово-комунальні послуги, у зв`язку з чим за період з 01.12.2018 по 01.07.2023 утворилась заборгованість у сумі 6796,14 грн, тому позивач звернувся до суду з відповідним позовом. Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.08.2023 справу за цивільним позовом КП «ЖЕО №2», в порядку ст.33 ЦПК України, було передано на розгляд судді Парахіній Є.В. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Полтави Парахіної Є.В. від 03.08.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження. 04.09.2023 представником відповідача [PERSON] адвокатом Бойченко Г.В. подано відзив на позовну заяву, в якому вона прохає застосувати позовну давність до позовних вимог позивача та у задоволенні в цій частині відмовити. В обґрунтування відзиву зазначає, що позивачем не надано доказів поважності причин пропуску позовної давності, клопотання про поновлення не заявлялось, з посиланням на практику Великої Палати Верховного Суду в постанові від 07.07.2020 по справі №712/8916/17 вказує, що подання заяви про видачу судового наказу не є підставою переривання позовної давності. Стверджує, що позивачем не надано доказів, з яких можливо було б встановити що, сплачуючи певні суми за житлово-комунальні послуги відповідачі визнавали суму боргу. Відповідно до квитанцій, які збереглися у відповідачів, вони сплачували кошти за конкретний період про що свідчить призначення платежу та період зазначений в квитанції, а тому сплата комунальних послуг відбувається шляхом оплати щомісячних платежів, не має підстав вважати, що частковою оплатою послуг з утримання будинків споруд та прибудинкових територій відповідачі визнавали всю суму заборгованості, що утворилась з грудня 2018 року. 12.09.2023 позивачем подано відповідь на відзив, згідно з якої представник КП «ЖЕО №2» позовні вимоги прохає задовольнити в повному обсязі. Вказує, що позовна давність станом на 30.06.2023 не спливла, бо її перебіг з березня 2020 був зупинений до кінця дії карантину. Після припинення дії карантину строк, що залишався до кінця спливу строку позовної давності щодо сплати заборгованості по комунальних платежам продовжив свій перебіг. Інші відповідачі правом подання відзиву на позов не скористались. Розпорядженням керівника апарату суду №201 від 06.12.2023 щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ, у зв`язку із виходом судді Парахіної Є.В. у відставку був призначений повторний автоматизований розподіл справи № 553/2033/23. Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.12.2023, вказану цивільну справу передано на розгляд судді Високих М.С. Ухвалою судді Високих М.С. від 07.12.2023 справу за цивільним позовом КП «Житлово-експлуатаційна організація №2» Полтавської міської ради до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій прийнято до свого провадження з призначенням до розгляду по суті на 12.01.2024. Будучи належно повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, сторони, їх представники в судове засідання не прибули. Представником відповідача [PERSON] адвокатом Бойченко Г.В. на адресу суду подано клопотання про розгляд справи за їх відсутності, в якому остання прохала врахувати викладені у відзиві обставини. Інші учасники процесу причин не прибуття в судове засідання не повідомили, із клопотаннями про відкладення судового розгляду не звертались. Згідно із ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку із неприбуттям в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів дійшов наступних висновків. КП «ЖЕО №2» Полтавської міської ради є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, зокрема по житловому будинку за адресою: [ADDRESS] . Згідно із довідкою про склад сім`ї від 20.07.2023 №1705 [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зареєстровані за адресою [ADDRESS] . Вказані обставини узгоджуються із відомостями з Єдиного державного демографічного реєстру №169437 від 03.08.2023, №169426 від 03.08.2023, №169448 від 03.08.2023, згідно з якими місце проживання відповідачів у справі зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до розрахунку нарахувань та надходжень по особовому рахунку № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] , відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у зв`язку з невиконанням взятих на себе зобов`язань, мають заборгованість, яка утворилась за період з 01.12.2018 по 01.07.2023 та становить 6796,14 грн (а.с.13). Згідно п.1 ч.1 ст.7 Закону Про житлово-комунальні послуги» споживачі мають право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Такому праву прямо відповідає визначений п.5 ч.2 ст.7 вказаного Закону обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідні норми містились і у статтях 19,20 Закону № 1875-IV. Аналіз зазначених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а тому факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічні висновки висловлені у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26.09.2018 у справі № 750/12850/16-ц, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06.11.2020 у справі № 642/2858/16, постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 у справі № 712/8916/17 (провадження № 14-448цс19). Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання. Правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. З огляду на викладене правовідносини, що склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Відповідно до ч.1 ст.32 Закону №1875-IV, ч.1 ст.9 Закону №2189-VIII плата за спожиті житлово-комунальні послуги здійснюється щомісячно, якщо інший порядок та строки невизначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Нормою статті 67 ЖК України передбачено, що плата за комунальні послуги береться за затвердженими в установленому порядку тарифами. За нормами ст. 68 ЖК України, споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Як встановлено судом, місце проживання відповідачів зареєстровано за адресою: [ADDRESS] , доказів того, що останні проживали за іншою адресою та наданих позивачем послуг у спірний період не отримували, стороною відповідачів не надано, таким чином суд доходить висновку, що останні як споживачі житлово-комунальних послуг мають нести обов`язок з їх оплати. У поданому відзиві представник відповідача [PERSON] прохала застосувати строки позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, як це закріплено положеннями ст. 257 ЦК України. \~ \~ \~ \~Ч.ч. 3, 4, 5\~ст. 267 ЦК України\~передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. \~ \~ \~ \~Зважаючи на те, що стороною відповідачів зазначено про застосування строку позовної давності, суд вважає за необхідне на підставі ч.3\~ст. 267 ЦК України\~застосувати трирічний строк позовної давності. Згідно з матеріалами справи, позивач звернувся з позовом до суду 02.08.2023 та прохає стягнути заборгованість за період з 01.12.2018 по 01.07.2023. Як свідчить наданий розрахунок, протягом 2018, 2021 року відповідачами оплата послуг не проводилась, у грудні 2019 року та січні 2020 року було сплачено по 200 грн, в подальшому протягом 2022-2023 року відповідачами проводились оплати. Водночас, згідно із наданими платіжними інструкціями оплачуючи послуги в липні 2022 року, в жовтні 2022 року відповідач [PERSON] вказувались конкретні періоди оплати, а саме за червень 2022 року та вересень 2022 року відповідно. Таким чином відповідачами не було вчинено дій, які б могли розцінюватись як визнання ними бору та переривання перебігу позовної давності, не є перериванням позовної давності також і звернення позивача до суду із заявою про видачу судового наказу. Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12.03.2020 на всій території України карантин, який в подальшому неодноразово продовжувався. \~ \~ \~ \~Законом України від 30.03.2020 №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID- 19)»\~розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України\~доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями\~257,\~258,\~362,\~559,\~681,\~728,\~786,\~1293\~цього\~Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». \~ \~ \~ \~Зазначений\~Закон України від 30.03.2020 №540-IX\~набрав чинності 02.04.2020. Разом із тим, оскільки, позивач звернувся до суду 02.08.2023, тобто після припинення карантину, суд вважає безпідставними посилання представника позивача на продовження строків позовної давності. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за період з 01.08.2020 по 01.07.2023, тобто в межах строку позовної давності. Питання про розподіл судових витрат по справі суд вирішує відповідно до ст.141 ЦПК України, покладаючи витрати по сплаті судового збору на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial