Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-17 00:00:00

У січні 2021 року позивач - [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що 03.02.2020 року між ним та відповідачем був укладений договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області та зареєстрований в реєстрі за № 76. Відповідно до договору відповідачу були надані у власність гроші в сумі 800940,80 грн., що є еквівалентом 32000 доларів США. Сторони домовились про те, що договір є безпроцентним. Остаточний розрахунок щодо повернення суми позики має бути здійснено не пізніше 03.03.2020 року в гривнях в сумі, що є еквівалентом 32000 доларів США. Проте, відповідач [PERSON] у визначений договором строк грошових коштів не повернув, що змусило позивача звернутися до суду з даним позовом та просити суд стягнути з відповідача заборгованість за договором позики від 03.02.2020 року в розмірі 945116,80 грн., з яких: 918164,80 грн. - сума позики з урахуванням індексу інфляції, 26952,00 - 3%річних від простроченої суми. Ухвалою судді Лазаревої Г.М. від 31.03.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у даній справі і її розгляд був призначений за правилами загального позовного провадження. Суддя [PERSON] не відправляла правосуддя з 10.03.2022 року та наказом голови Корабельного районного суду м. Миколаєва від 13.04.2023 року суддя [PERSON] звільнена у відставку та відрахована зі штату суду з 11.04.2023 року. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.05.2023 року дана цивільна справа була передана до провадження судді Селіщевої Л.І. Ухвалою від 08.05.2023 року суддею Селіщевою Л.І. справу прийнято до свого провадження. В судове засідання позивач не з`явився, представник позивача надала заяву, в якій просила розглядати справу у її відсутність та відстуність позивача, позовні вимоги підтримала, проти заочного розгляду справи не заперечує. Враховуючи те, що від відповідача відзив та заява про розгляд справи у його відсутність не надходила, суд зі згоди представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відповідності до положень ст. 280-282 ЦПК України, на підставі наявних в справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази по справі, прийшов до висновку про часткове задоволення позову, виходячи із наступних підстав. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до частини 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно частини 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Частиною 1 статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Судом встановлено, що 03.02.2020 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області та зареєстрований в реєстрі за № 76. Відповідно до договору відповідачу були надані у власність гроші в сумі 800940,80 грн., що є еквівалентом 32000 доларів США. Сторони домовились про те, що договір є безпроцентним. Остаточний розрахунок щодо повернення суми позики має бути здійснено не пізніше 03.03.2020 року в гривнях в сумі, що є еквівалентом 32000 доларів США. З урахуванням наведених положень закону, не виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором позики від 03.02.2020 року, суд дійшов висновку, що сума боргу за договором у розмірі 898400,00 грн., що еквівалентно 32000 доларам США, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, суд вважає за необхідним стягнути з відповідача 3 % річних в сумі 26952,00 грн. Щодо стягнення з відповідача суми інфляційних втрат, то суд виходить з наступного. За змістом статті 1 Закону України від 03 липня 1991 року № 1282-ХІІ "Про індексацію грошових доходів населення" індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Норми частини 2 статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Разом з тим у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною 2 статті 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти. Таких висновків у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд України у постанові від 01 березня 2017 року у справі N 6-284цс17. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі N 296/10217/15-ц (провадження N 14-727цс19). Враховуючи вищевикладене, а також те, що умовами договору позики сторони визначили, що позичальник бере на себе зобов`язання повернути кошти в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, нарахована позивачем сума інфляційних втрат стягненню з відповідача не підлягає. В порядку ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 9451,17 гривень.

Outcome: partial