Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] , третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог - орган опіки і піклування виконкому Маневицької селищної ради Камінь-Каширського району Волинської області, про позбавлення батьківський прав. Вимоги заяви обґрунтовує тим, що рішенням Маневицького районного суду Волинської області від 20.02.2013 між [PERSON] та [PERSON] розірвано шлюб. Від шлюбу із відповідачем вони мають двох дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу діти залишились проживати разом з позивачем [PERSON] в с. Підцир`я Камінь-Каширського району Волинської області. На підставі судового наказу Маневицького районного суду Волинської області від 08.02.2013 у справі №164/121/13-ц з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] стягнено аліменти на утримання дітей. З моменту розірвання шлюбу відповідач маючи реальну можливість виконувати обов`язки по вихованню та утриманні дітей, повністю ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не цікавиться житям своїх малолітніх дітей, не відвідує їх та не спілкується з ними. Не переймається їх потребами, фізичним та духовним розвитком. Не виявляє батьківської турботи та піклування, не цікавиться навчанням дітей, не надає матеріальної допомоги для забезпечення їх одягом та харчуванням. Станом на жовтень місяць 2022 року заборгованість відповідача по сплаті аліментів становить 47962,33 гривні. \~ \~ \~ \~Діти також байдуже відносяться до того факту, що у них є батько та не бажають, щоб відповідач рахувався їх батьком формально. [PERSON] свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками і вважає, що весь тягар по утриманні та вихованні дітей повинен лежати лише на [PERSON] . Колишній чоловік на день народження дітей не з`являвся, жодного разу не виявив бажання привітати їх, не кажучи вже про його участь у витратах на придбання шкільної канцелярії для дітей до школи. Відтак, з метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дітей, [PERSON] вважає за необхідне позбавити відповідача [PERSON] , батьківських прав. Ставлення [PERSON] до своїх дітей розглядалось на засіданні органу опіки та піклування виконкому Маневицької селищної ради та було затверджено висновок про доцільність позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення батьком від виховання дітей, свідомого нехтування ним своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків. В судовому засіданні позивач [PERSON] просила позов задовольнити та не заперечувала щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, не подавав заяву про розгляд справи за його відсутності та не подавав клопотань про відкладення судового розгляду та відзиву на позовну заяву, а тому судом винесено ухвалу про проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення, проти якого не заперечила позивач. Представник органу опіки\~та піклування\~Вершкова Л.В. в судовому засіданні висловила позицію, що позовні вимоги підтримує і вважає, що оскільки [PERSON] протягом багатьох років не приймає участі у вихованні дітей, то він повинен бути позбавлений батьківських прав. Дослідивши та оцінивши в сукупності докази, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що рішенням Маневицького районного суду Волинської області від 20.02.2013 між [PERSON] та [PERSON] розірвано шлюб. Від шлюбу із відповідачем вони мають двох дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу діти залишились проживати разом з позивачем [PERSON] в с. Підцир`я Камінь-Каширського району Волинської області. На підставі судового наказу Маневицького районного суду Волинської області від 08.02.2013 у справі №164/121/13-ц з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] стягнено аліменти на утримання дітей. З моменту розірвання шлюбу відповідач [PERSON] маючи реальну можливість виконувати обов`язки по вихованню та утриманні дітей, повністю ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не цікавиться житям своїх малолітніх дітей, не відвідує їх та не спілкується з ними, не переймається їх потребами, фізичним та духовним розвитком, не виявляє батьківської турботи та піклування, не цікавиться навчанням дітей, не надає матеріальної допомоги для забезпечення їх одягом та харчуванням. Станом на жовтень місяць 2022 року заборгованість відповідача по сплаті аліментів становить 47 962,33 гривні. \~ \~ \~ \~ Діти також байдуже відносяться до того факту, що у них є батько та не бажають, щоб відповідач [PERSON] рахувався їх батьком формально. Останній свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками і вважає, що весь тягар по утриманні та вихованні дітей повинен лежати лише на [PERSON] . Відповідач [PERSON] на день народження дітей не з`являвся, жодного разу не виявив бажання привітати їх, не брав участі у витратах на придбання шкільної канцелярії для дітей до школи. Ставлення [PERSON] до своїх дітей розглядалось на засіданні органу опіки та піклування виконкому Маневицької селищної ради та було затверджено висновок про доцільність позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дітей батьком [PERSON] , свідомого нехтування ним своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків. Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. ЄСПЛ у рішенні від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України» (заява № 2091/13), установивши порушення статті 8 Конвенції, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Під час судового розгляду встановлено, що Відповідач [PERSON] , як батько неповнолітніх дітей: дочки [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , ухиляється від виконання основних обов`язків щодо виховання та розвитку дітей, які встановлені в ст. 164 СК України, а саме: не піклується про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний стан. У частині 5, 6 статті 19 СК України передбачено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. На переконання суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] є достатньо обгрунтованим, не суперечить інтересам дітей, а навпаки захищає інтреси дітей від недопустимих дій батька, які виразились в байдужому ставленні до своїх дітей. З огляду на вказане у сукупності, зважаючи на зазначені докази, суд прийшов до висновку про те, що в ході судового розгляду справи встановлено, що Відповідач ухиляється від утримання та виховання неповнолітніх дітей, свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, що є підставою для позбавлення батьківських прав. Суд звертає увагу, що після усунення обставин, які були підставою для позбавлення батьківських прав, Відповідач не позбавлений можливості звернутися у встановленому законом порядку з вимогами про поновлення батьківських прав. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~суд вважає необхідним стягнути з Відповідача на користь Позивача понесені нею витрати по сплаті судового збору в розмірі 1\~073,60 грн.

Outcome: approved