Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-23 00:00:00

адвокат Мартин В.І. в інтересах [PERSON] 08.09.2023 звернулась з позовом до Городоцької міської ради Львівської області, просила визнати недійсними розпорядження голови Городоцької РДА № 721 від 02.12.2002 в частині передачі у власність [PERSON] ділянки площею 1,3615 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та Державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-ЛВ №024003 виданий на ім`я [PERSON] на підставі означеного розпорядження, скасувавши запис про державну реєстрацію права власності на вказану земельну ділянку; визнати за [PERSON] право на земельну частку (пай) загальною площею 1,48 умовних кадастрових гектари, що належало [PERSON] на підставі Сертифікату ЛВ №144658, виданого 21.04.1997, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , що померла [INFO] . Позов мотивувала тим, що [INFO] померла [PERSON] , спадщину після її смерті прийняла [PERSON] , яка померла [INFO] . [PERSON] 03.08.2000 склала заповіт, за яким все належне їй майно заповіла позивачці. [PERSON] прийняла спадщину після смерті спадкодавця, звернулася до нотаріуса для її оформлення, але нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину на вищеозначену земельну ділянку, оскільки державний акт на право власності на земельну ділянку виданий після смерті спадкодавця. В інший спосіб, як звернутись з означеним позовом до суду, позивачка оформити спадщину не може, просила позов задовольнити. Позивачка в судове засідання не з`явилась, 23.11.2023 її представник подала заяву, у якій позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити, справу розглядати у її відсутності (а.с.43). Представник відповідача Городоцької міської ради Львівської області в судове засідання не з`явився, 26.10.2023 міський голова подав відзив на позовну заяву, не заперечує щодо задоволення позову, просив про розгляд справи за відсутності їх представника (а.с. 41). Представник третьої особи - Львівської районної адміністрації в судове засідання не з`явився, 04.10.2023 начальник подала клопотання, про розгляд справи за відсутності їх представництва (а.с. 38). Представник третьої особи ГУ Держгеокадастру у Львівській області в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належно (а.с. 55). Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксація судового процесу технічними засобами не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Згідно ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, має право безпосередньо звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом. Так, ст. 524 ЦК України передбачено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК України 1963 року, прийняття спадщини визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини, яким з урахуванням вимог ст. 525 зазначеного Кодексу, визнається день смерті спадкодавця. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом 6 місяців з дня її відкриття фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або подав до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Згідно норм гл. 84 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 1 ст.\~1269\~ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. На підставі положень ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. За вимогами ст.ст.373 ЦК України, ст. 81 ЗК України право власності (право) на земельну ділянку набувається і здійснюється по закону. Громадяни України набувають права на земельні ділянки на підставі договорів, в т.ч. дарування, прийняття спадщини, тощо. Пункт 24\~Постанови Пленуму\~Верховного суду\~України «Про\~практику застосування\~судами земельного\~законодавства при\~розгляді цивільних\~справ» від\~16.04.2004\~№ 7\~передбачає,\~що член\~колективного сільськогосподарського\~підприємства,\~включений до\~списку,\~що додається\~до державного\~акта на\~право колективної\~власності на\~землю,\~набуває права\~на земельну\~частку (пай)\~з дня\~видачі цього\~акта.\~Невнесення до\~зазначеного вище\~списку особи,\~яка була\~членом КСП\~на час\~передачі у\~колективну власність\~землі,\~не може\~позбавити її\~права на\~земельну частку. Вказане також узгоджується із позицією Верховного Суду у справі №587/2672/19 (провадження №61-14568св20), викладеною в постанові від 05 березня 2021 року . Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі №599/1833/15-ц (провадження № 61-4320св18), у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 179/2279/17 (провадження №61-395св19), у постанові від 18 листопада 2020 року у справі №551/1075/17 (провадження № 61-15000св19). Згідно положень ст.236 ЦК України правочин визнаний судом недійсним є недійсним з моменту його вчинення. Згідно ст. 236 ЦК України правочин визнаний судом недійсним є недійсним з моменту його вчинення. За положеннями ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках передбачених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту державної реєстрації. Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно, згідно положень абз.1 ч.1 ст.2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Частиною 2 статті 3 вищеозначеного Закону передбачено, що держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Згідно ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухоме майно, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. За положеннями ст. 126 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Як вбачається із Державного акту серії ІІ-ЛВ №024003 виданого на ім`я [PERSON] на підставі розпорядження голови Городоцької РДА № 721 від 02.12.2002 та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №332 (а.с.21), датою його видачі є 26.12.2002. Згідно копії свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , [PERSON] померла [INFO] (а.с.16). Оскільки на час видачі державного акта серії ІІ-ЛВ №024003 на ім`я [PERSON] на підставі розпорядження голови Городоцької РДА від 02.12.2002 за №721, остання померла, тому такий державний акт слід визнати недійсним, як і розпорядження на підставі якого він виданий. Між тим, із копії сертифікату на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серія ЛВ № 144658 від 21.04.1997 та витягу з Книги записів (реєстрації) на право приватної власності на землю (середню земельну частку) на території Львівського району (колишня Керницька сільська рада) Львівської області від 22.12.2022 (а.с.22, 23) за [PERSON] значився зареєстрованим Сертифікат ЛВ № 144658 від 21.04.1997, виданий на підставі розпорядження Городоцької ради народних депутатів № 589 від 22.07.1996, за яким їй належало право на земельну частку (пай) площею 1,48 умовних кадастрових гектари на території Керницької сільської ради. Вказане свідчить про те, що [PERSON] ще за життя була внесена до списку осіб, які мають право на земельну частку ( пай), за життя отримала Сертифікат про право на земельну частку (пай), а отже видача бланку Державного акту після її смерті не може слугувати до звуження прав її спадкоємців та відмовою до визнання за позивачкою права на пай в порядку спадкування. Вказане також узгоджується із позицією Верховного Суду у справі №587/2672/19 (провадження №61-14568св20), викладеною в постанові від 05 березня 2021 року. Відтак належне [PERSON] на час смерті право на земельну частку (пай) площею 1,48 умовних кадастрових гектари, входить в склад спадщини після її смерті. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є внучкою спадкодавця [PERSON] . Як убачається із копії свідоцтва про смерть [PERSON] померла [INFO] (а.с.14). Із копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22.12.2005 (а.с.20) убачається, що спадкоємцем майна [PERSON] , що померла [INFO] , є її онука [PERSON] , батько якої [PERSON] помер [INFO] , спадкове майно складається, окрім іншого, з житлового будинку по [ADDRESS] , що належав [PERSON] . Отже, оскільки позивачка [PERSON] прийняла спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , інших спадкоємців, які б претендували на спадкове майно не встановлено, є підстави до визнання за позивачкою права на земельну частку (пай) площею 1,48 умовних кадастрових гектари, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] .

Outcome: approved