Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-14 00:00:00

06.09.2023 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, яким просила розірвати шлюб укладений між нею та [PERSON] та зареєстрований 20.02.2014 року, Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції. Заявлені вимоги позивач мотивувала тим, що спільне життя з [PERSON] не склалось через несумісність характерів, зникло почуття любові, взаєморозуміння, подружні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть та починаючи з 2019 проживають окремо, шлюб існує лише формально. Ухвалою судді від 05.10.2023 року позовну заяву було прийнято до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 14.11.2023 року розгляд справи відкладено у зв`язку з неявкою відповідача. До судового засідання позивач не з`явилася, надала заяву, в якій просила провести розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти винесення заочного рішення по справі не заперечувала. Відповідач в\~призначені судові\~засідання не\~з`явився,\~причини неявки\~суду не\~повідомив,\~про час\~та місце\~розгляду справи\~повідомлявся належним\~чином. З відома позивача суд постановив рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням\~ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 20 лютого 2014 року сторони уклали шлюб, про що Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції зроблено актовий запис №51 (Повторне Свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] ). Згідно ч. 1 ст. 3 СК України, сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Відповідно до положень ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з приписами ст. 56 СК України, кожна особа має право припинити свої шлюбні відносини. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007 року, проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Судом встановлено, що спільне життя сторін не склалося. Між сторонами подружні стосунки припинені, спільне господарство не ведуть та проживають окремо починаючи з 2019 року. Про фактичне припинення подружніх стосунків починаючи з 2019 року у позовній заяві зазначила [PERSON] . З урахуванням вищезазначеного суд приходить до висновку, що подальше спільне життя позивача та відповідача неможливе, отже збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Враховуючи вищевикладене, на підставі ст.112 СК України слід постановити рішення про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] . Вимог щодо стягнення витрат пов`язаних зі сплатою судового збору, позивачем заявлено не було.

Outcome: approved