Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-22 00:00:00

Підприємство звернулося до суду з позовом про стягнення з [PERSON] боргу в сумі 19\~201,19 грн. Позивач посилається на те, що 03 березня 2023 року між [PERSON] та Підприємством укладено договір найму (оренди) транспортного засобу за умовами п. 1.1. якого [PERSON] передав, а Підприємство прийняло у строкове платне користування автомобіль «Toyota Prius» д.н.з. [NUMBER] з терміном дії до 02 березня 2025 року. У день підписання договору, тобто 03 березня 2023 року [PERSON] передав, а Підприємство прийняло вищевказаний транспортний засіб у належному технічному стані, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та інші матеріальні цінності за Актом приймання-передачі. Водночас п. 2.3.1. договору, Підприємству надано право на договірних засадах передавати даний автомобіль в строкову платне користування іншим фізичним або юридичним особам. За умовами п. 2.2.4. Договору Підприємство взяло на себе зобов`язання підтримувати автомобіль у належному технічному стані, здійснюючи необхідні роботи з його поточного ремонту. 14 вересня 2023 року між Підприємством та [PERSON] укладено договір користування (найму) транспортного засобу «Toyota Prius» д.н.з. [NUMBER] з терміном дії до 13 вересня 2024 року. За умовами п. 2.1.1. Договору, автомобіль передано в належному технічному стані, технічну документацію та інші матеріальні цінності (комплектуючі, складові, паливно-мастильні матеріали, тощо) за Актом приймання-передачі. Відповідно до вимог п. 2.2.13. Договору, [PERSON] зобов`язувався після закінчення дії Договору (або після його дострокового розірвання з ініціативи однієї із Сторін), протягом 2-х календарних днів повернути автомобіль у технічно-справному стані (не гіршому від того, в якому останній був переданий в користування), технічну документацію та інші раніше отримані матеріальні цінності (комплектуючі, складові, паливно-мастильні матеріали, тощо) знову ж таки на підставі Акту приймання-передачі. За умовами п. п. 3.1., 3.2. Договору, відповідач зобов`язувався, незалежно від наслідків своєї господарської діяльності, щоденно сплачувати на банківський рахунок Приватного підприємства «СМБ-ПЛЮС» орендну плату в розмірі 700 гривень за умови пробігу автомобіля до 200 км в день. Поряд з цим, сторони дійшли згоди, що оплата вищевказаної орендної плати повинна була здійснюватись із наступного розрахунку: за 6 робочих днів у тиждень із визначенням одного дня - вихідним. Вимогами п. 3.3. договору передбачено, що у разі прострочення здійснення плати за користування автомобілем, відповідач зобов`язувався сплатити пеню в розмірі 0,5% від простроченої суми за кожен день прострочення. Окрім цього, вимогами п.4.6. Договору визначено, що у випадку прострочення повернення автомобіля «Toyota Prius» д.н.з. [NUMBER] технічної документації чи інших, раніше отриманих матеріальних цінностей (комплектуючі, складові, паливно-мастильні матеріали, тощо), [PERSON] сплачує за кожен календарний день прострочення штраф у розмірі 100% від розміру щоденної плати, зазначеної у п.3.1. договору (700 гривень). За умовами п. п. 2.2.9.,2.2.12. Договору, [PERSON] також зобов`язувався усунути погіршення автомобіля, які стали можливими з його вини та відшкодувати збитки (матеріальні та моральні), завдані у зв`язку з втратою або пошкодженням транспортного засобу, якщо не доведе, що це сталося не з його вини. [PERSON] , погоджуючись із істотними умовами договору, що підтверджується письмовими доказами, упродовж із 14 вересня 2023 року по 11 жовтня 2023 року належним чином виконував узяті на себе договірні зобов`язання, здійснюючи сплату визначеної орендної плати, хоча не щоденно і не на банківський рахунок Приватного підприємства «СМБ-ПЛЮС», практикуючи оплату в готівці, але в повному обсязі. Зранку 26 жовтня 2023 року, [PERSON] в односторонньому порядку ініціював розірвання вищевказаного договору, відтак «Toyota Prius» д.н.з. [NUMBER] припаркував на автостоянку Підприємства у м. Тернополь по вул. Поліська, 14. З автомобілем, повернув технічну документацію та ключі від даного транспортного засобу. При цьому, у порушення взятих на себе договірних зобов`язань (п. 2.2.13. Договору) відповідач, протягом двох календарних днів, тобто ні в строк до 28 жовтня 2023 року ні на момент подання позовної заяви автомобіль, технічну документацію, та інші раніше отримані матеріальні цінності (попередньо отримані ним 14 вересня 2023 року за Актом приймання-передачі) - документально шляхом складання знову к таки відповідного Акту приймання- передачі не повернув. На письмову пропозицію - вимогу позивача від 26 жовтня 2023 року, в термін до 01 листопада 2023 року вжити заходи задля погашення заборгованості з орендної плати (з урахуванням штрафних санкцій) за користування автомобілем та повернути автомобіль разом з іншими матеріальними цінностями (комплектуючі, складові, паливно- :лаетильні матеріали, тощо) за Актом приймання-передачі, [PERSON] не реагує. 02 листопада 2023 року Підприємством комісійно здійснено огляд «Toyota Prius» д.н.з. [NUMBER] , зокрема на предмет його цілісності і справності та наявності раніше отриманих матеріальних цінностей, що в свою чергу обумовило остаточне припинення дії Договору від 14 вересня 2023 року. В ході комісійного огляду (обстеження) автомобіля та раніше отриманих матеріальних цінностей було виявлено відсутність паливно - мастильних матеріалів: бензину А-95 в кількості 40 л. Поряд із цим, в ході огляду було виявлено пошкодження правого заднього крила автомобіля (наявність вм`ятини (довжиною близько 7 см), відколи лакофарбового покриття, котрі було фото зафіксовано). 02 листопада 2023 року між Підприємством та [PERSON] укладено договір користування (найму) «Toyota Prius» д.н.з. [NUMBER] , із визначенням щоденної орендної плати в розмірі 700 гривень за умови пробігу автомобіля до 200 км в день. Проте у зв`язку із необхідністю здійснення ремонтно-відновлювальних робіт (виявлених 02 листопада поточного року), позивач передав [PERSON] автомобіль в належному технічному стані, технічну документацію, та інші матеріальні цінності (комплектуючі, складові, паливно-мастильні матеріали, тощо) за Актом приймання-передачі лише увечері 04 листопада 2023 року, понісши при цьому матеріальні збитки у вигляді недоотримання орендної плати за три дні. Вказані обставини свідчать про явне невиконання відповідачем узятих на себе договірних зобов`язань, що спричинило матеріальну шкоду в розмірі 19\~201,19 грн. і обумовило необхідність захисту порушених прав у судовому порядку. Відповідач відзиву на позовну заяву не подав в зв`язку з чим суд вважає, що розгляд справи слід провести по наявних в справі доказах. Суд дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Відповідно до положень ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору ст. 627 ЦК України. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 759, ч. 1 ст.798 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк. Предметом договору найму транспортного засобу можуть бути наземні самохідні транспортні засоби тощо. Відповідно до ч. 1, 2, 5, 6 ст. 762 ЦК України за найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за найм (оренду) майна може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за найм (оренду) майна встановлюється договором найму. Плата за найм (оренду) майна вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором. Наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає. За приписами ст.ст. 763, 765 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором. Наймодавець зобов`язаний передати наймачеві майно негайно або у строк, встановлений договором найму. Згідно вимог ст. 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за найм речі за час прострочення. Водночас за умовами ст.ст. 549, 551 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Якщо предметом неустойки, а відтак і штрафу є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно з ст.ст. 525, 526, 530, 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, у встановлений строк (термін) його виконання та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. За вимогами статті 610 ЦК України, - порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо його не виконав у строк, встановлений договором. У відповідності до вимог статті 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Згідно ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов`язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред`явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення. Частинами 1-3 статті 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1)втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2)доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Втрачена (упущена) вигода потенційний прибуток, реально не отриманий підприємством, кредитором чи іншим суб`єктом господарської діяльності. Неодержаний прибуток - це розрахункова величина втрати очікуваного приросту в майні, які беззастережно підтверджують реальну можливість отримання потерпілим суб`єктом господарювання певних грошових сум чи інших цінностей, якщо інший учасник відносин у сфері господарювання не допустив би правопорушення. Відповідно до ч.І ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. У ст. 1166 ЦК України міститься законодавче визначення деліктної відповідальності за шкоду, завдану майну, та підстави її виникнення. Так, для настання деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: а) наявність шкоди; б) протиправна поведінка заподіювана шкоди; в) причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювана; г) вина. Загалом, аналіз наведених вище норм права дає підстави для висновку, що відшкодування збитків (упущеної вигоди) є видом цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, дії чи бездіяльності, негативного результату такої поведінки (збитків), причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками, вини правопорушника. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. Отже, відшкодування збитків може бути покладено на Відповідача лише за наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільно-правової відповідальності. При цьому пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на Позивача обов`язок довести, що вони не є абстрактними, а дійсно були б отримані в разі, якщо б Відповідач не здійснював протиправних дій. У ч. 1 ст.1166 ЦК України міститься пряма вказівка на протиправність поведінки заподіювана шкоди як обов`язкову підставу деліктної відповідальності. Протиправна поведінка в цивільних правовідносинах означає порушення особою вимог правової норми, що полягає в здійсненні заборонених дій, або в утриманні від здійснення наказів правової норми діяти певним чином (бездіяльність). Згідно із ч.2 ст.1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювана шкоди - Відповідача; якщо зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювана шкоди. Доведення відсутності вини у спричиненні шкоди відповідно до вимог статті 1166 ЦК України покладено на Відповідача. Відповідно до ст.614 ЦК України, особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Отже, Позивач не повинен доказувати наявність вини Відповідача у заподіянні шкоди. Навпаки, саме на Відповідача покладено тягар доказування того, що в його діяннях (діях, бездіяльності) відсутня вина у заподіянні шкоди. Таким чином Підприємство 14 вересня 2023 року передало за відповідним Актом приймання-передачі у строкове платне користування, «Toyota Prius» д.н.з. [NUMBER] , технічну документацію та інші товарно-матеріальні цінності (комплектуючі, складові, паливно-мастильні матеріали, тощо), необхідні для здійснення господарської діяльності відповідачу. [PERSON] не виконав договірних зобов`язань, зокрема: сума заборгованості по орендній платі за період з 12 по 25 жовтня 2023 року становить - 8 400 грн., пеня в розмірі 0,5% за кожен день прострочення - 42 грн., штраф за кожен день прострочення повернення «Toyota Prius» д.н.з. [NUMBER] за період з 28 жовтня по 01 листопада 2023 року - 3 500 гривень; вартість відсутнього пального (бензину А-95) - 2 319,6 гривень; ремонтно-відновлювальні роботи «Toyota Prius» д.н.з. [NUMBER] - 2 650 гривень, упущена вигода за три дні простою «Toyota Prius» д.н.з. [NUMBER] - 2 100 гривень, а всього 19 011,6 гривень, які підлягать стягненню з відповідача. Представник позивача заявила клопотання про стягнення 5000 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Суд вважає, що клопотання підлягає задоволенню з таких підстав. Частиною 1 статті 15\~ЦПК України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Відповідно до положень частин першої-четвертої статті 137\~ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Відповідно до частин 1, 2 ст.\~133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно частини 2 статті 141\~ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача. Частиною 8 статті 141\~ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до ст. 26 Закону України\~«Про адвокатуру» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. З матеріалів справи видно, що 02 листпада 2023 року між адвокатом Стеців Р.І.. та Підприємством укладений договір про надання професійної правничої допомоги, за умовами якого зобов`язується надавати професійну правничу допомогу шляхом виконання дій, що мають юридичне значення, відповідно до чинного законодавства про види адвокатської діяльності тощо. Відповідно до вимог частин першої - четвертої статті 137\~ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Отже, розмір витрат на правничу допомогу визначається судом, виходячи з умов договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості. Як видно з розрахунку, витрати на правничу допомогу в розмірі 5 000 грн. складаються: консультація 1000 грн., підготовка та подання позовної заяви, викопіювання доказів - 3000 грн.; ознайомлення з матеріалами 1000 грн. Суд погоджується з сумою виплати коштів за надання правничої допомоги у розмірі 5000 грн. оскільки вона підтверджена рахунком-фактурою № ро-000002 від 27 листопада 2023 р. Також відповідно до ст.141 ЦПК України в користь Підприємства з відповідача стягнути сплаченого судовий зборі в сумі 2684 грн.

Outcome: approved