Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-07 00:00:00

У грудні 2021 року до Приморського районного суду м. Одеси звернулося Акціонерне товариство «Кредобанк» (надалі АТ «Кредобанк», банк) з позовом до [PERSON] , [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором № CL-219186 від 13.09.2019 у розмірі 126\~944,18 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 13.09.2019 між АТ «Кредобанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № CL-219186, відповідно до умов якого банк надав йому кредит в розмірі 152 000,00 грн на строк до 12.09.2022, з процентною ставкою 35% річних. Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, проте позичальник у порушення умов договору свої зобов`язання не виконав, у зв`язку з чим станом на 26.08.2021 заборгованість [PERSON] перед АТ «Кредобанк» становить 126\~944,18 грн, з них 119\~907,66 грн - заборгованість за тілом кредиту; 7\~036,52 грн - заборгованість за відсотками. Указував,\~що 10\~вересня 2019\~року [PERSON] \~було підписано\~анкету-заяву\~№СL-219186\~на отримання\~кредиту,\~в якій\~зазначено інформацію\~про його\~фактичні сімейні\~відносини та\~про факт\~спільного проживання\~однією сім`єю\~із [PERSON] , що також підтверджується штампом у паспорті [PERSON] . Зазначав, що [PERSON] шляхом підписання анкети-заяви підтвердив своїм підписом, що суму отриманого ним кредиту він просить вважати дрібним побутовим правочином, який є таким, що не потребує згоди другого із подружжя. Посилався на те, що якщо одним з подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за вказаним договором виникають в обох із подружжя, незважаючи на відсутність у законі прямої вказівки на солідарну відповідальність. Сторони у судове засідання не з`явилися. Представник позивача [PERSON] 08.01.2024 подав до суду заяву про розгляд справи без участі представника позивача, проти заочного розгляду справи не заперечував. Згідно з ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, відзиву на позовну заяву чи інших письмових пояснень від нього до суду не надходило. Відповідач повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи належним чином шляхом направлення судових повісток на адресу його зареєстрованого місця проживання ( [ADDRESS] ). Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з`явилася, відзиву на позовну заяву чи інших письмових пояснень від неї до суду не надходило. Відповідач повідомлялася про дату, час та місце розгляду справи належним чином шляхом направлення судових повісток на адресу її зареєстрованого місця проживання ( [ADDRESS] ). Відповідно до частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. З огляду на вказані обставини та приписи процесуального закону, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін, які повідомлені про розгляд справи належним чином. Оскільки відповідачі у встановлений судом строк не подали до суду відзив на позовну заяву, тому суд на підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами. Зважаючи на викладене, суд, відповідно до положень статей 280, 281 ЦПК України, ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке. 13.09.2019 між АТ «Кредобанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №CL-219186, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит в розмірі 152 000,00 грн на строк до 12.09.2022, з процентною ставкою 35% річних. Відповідно до п. 2.4 кредитного договору, позичальник доручає банку здійснити переказ кредитних коштів з позичкового рахунку на поточні потреби в сумі 107 355, 95 грн на поточний рахунок позичальника № [NUMBER] , відкритий у відділенні ПАТ «Кредобанк»; на погашення (рефінансування) кредитної заборгованості позичальника перед ПАТ КБ «Приватбанк» по кредитному договору 60200040826 від 26.6.2019 в сумі 44\~644, 05 грн. Згідно з п. 4.2 договору проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно на суму заборгованості по кредиту за методом «факт/360» (фактична кількість днів у місяці, але умовно в році 360 днів) за ставкою, визначеною в п.4.1 договору, з дня видачі кредиту до дня повернення кредиту в повному обсязі. У відповідності до п. 6.1 та п. 6.2 договору, позичальник зобов`язаний повернути банку кредит у повному обсязі в порядку і строки, передбачені кредитним договором. Погашення заборгованості здійснюється згідно Графіку платежів (Додаток №1 до договору). 10.09.2019 [PERSON] підписав анкету-заяву №CL-219186 фізичної особи на отримання готівкового кредиту. Згідно з розрахунком заборгованості за договором кредиту №CL-219186 від 13.09.2021 станом на 26.08.2021 у позичальника утворилася заборгованість, яка становить 126\~944,18 грн, з них 119\~907,66 грн. - заборгованість за тілом кредиту та 7\~036,52 грн - заборгованість за відсотками. 06.09.2021 АТ «Кредобанк» надіслало [PERSON] досудову вимогу про дострокове стягнення заборгованості за договором в сумі 126\~944,18 грн, яка складається із: 119\~907,66 грн\~- заборгованостІ за тілом кредиту та 7\~036,52 грн - заборгованості за відсотками та просило повернути заборгованість протягом 30-ти днів з дня отримання вказаного повідомлення відповідно до умов п.6.10 договору. Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу, досудова вимога 03.10.2021 була повернута на адресу банку «за закінченням терміну зберігання». Відповідно до положень\~ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Підставами виникнення зобов`язань є договори та інші правочини. За змістом ст. ст. 626,\~628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Вимогами ст. 1056 ЦК України визначено, що у разі невиконання позичальником обов`язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов`язання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Як слідує з матеріалів справи, банк виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надавши [PERSON] грошові кошти у розмірі 107\~355, 95 грн, що підтверджується меморіальним ордером № 53163976 та у розмірі 44\~644, 05 грн, що підтверджується меморіальним ордером № 53163960. Наданим АТ «Кредобанк» розрахунком заборгованості підтверджується, що позичальник [PERSON] свої зобов`язання не виконував належним чином, у зв`язку з чим станом на 26.08.2021 у нього утворилася заборгованість, яка становить 126\~944,18 грн, з них 119\~907,66 грн - заборгованість за тілом кредиту та 7\~036,52 грн - заборгованість за відсотками. Обгрунтовуючи свої позовні вимоги до відповідача [PERSON] , позивач посилається на положення ч. 3 ст. 61, ч. 4 ст. 65 СК України. Відповідно до вимог ч.ч.1-3 статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з вимогами ч. ч.1, 2, 4 статі 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. У пункті 25 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз`яснено, що при оспорюванні кредитного договору чи договору поруки, застави/іпотеки іншим із подружжя суди мають виходити з того, що положення статті 65 СК України щодо порядку розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, регулюють відносини, які стосуються розпорядження майном, яке є у спільній сумісній власності подружжя, і не стосуються права одного із подружжя на отримання кредиту, оскільки кредитний договір є правочином щодо отримання у власність грошових коштів. У позові банк зазначав, що доказом того, що [PERSON] є дружиною [PERSON] є штамп у паспорті [PERSON] . З умов договору кредиту № CL-219186 від 13.09.2019, укладеного між банком та [PERSON] , паспорту споживчого кредиту, анкети-заяви №СL-219186, підписаної [PERSON] слідує, що наданий АТ «Кредобанк» кредит в загальній сумі 152\~000 грн отриманий позичальником на поточні потреби та на погашення (рефінансування) кредитної заборгованості позичальника перед ПАТ КБ «Приватбанк» по кредитному договору 60200040826 від 26.6.2019. Відповідно до анкети-заяви №СL-219186 від 10.09.2019 ціль отримання кредиту навчання. Шляхом підписання анкети-заяви №СL-219186 від 10.09.2019 [PERSON] підтвердив, що суму отриманого кредиту просить вважати дрібним побутовим правочином, який не потребує згоди другого з подружжя. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч. 5, 6 ст.81 ЦПК України). Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено належними доказами, що отримані [PERSON] в кредит грошові кошти у вказаній сумі були використані в інтересах сім`ї, ураховуючи те, для реалізації яких цілей він був отриманий. Обгрунтовуючи вимогу про солідарне стягнення заборгованості, банк у позовній заяві посилається на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 07 жовтня 2020 року (справа № 205/5882/18). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року (справа № 205/5882/18) з посиланням на правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року (справі № 14-712цс19) та в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 09 вересня 2020 року (справі № 14-127цс20), зроблено висновок такого змісту: «За нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя. Отже, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність. При вирішенні спору про порядок виконання подружжям зобов`язань, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї, суди повинні керуватися тим, що подружжя має відповідати за такими зобов`язаннями солідарно усім своїм майном». Однак, така постанова не є релевантною до даних правовідносин, оскільки за обставинами справи № 205/5882/18 судами встановлено, що один із подружжя за письмовою згодою іншого подружжя отримав кредит для придбання житла у спільну власність. Такі обставини, поза розумним сумнівом, вказують на те, що правочин (кредитний договір) вчинений одним із подружжя в інтересах сім`ї, а тому обидва подружжя несуть солідарну відповідальність за цим правочином. Таким чином, у задоволенні позову АТ «Кредобанк» до [PERSON] слід відмовити. Оскільки відповідач [PERSON] порушив умови кредитного договору, не виконав у повному обсязі свої зобов`язання за кредитним договором перед АТ «Кредобанк», тому наявні правові підстави для стягнення з нього, як з позичальника, на користь банку заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 126\~944,18 грн. Крім того, позивач просив стягнути солідарно з відповідачів на його користь витрати на правову допомогу в розмірі 12\~694,40 грн. Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 2 та ч. 4 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При цьому, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 визначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. З матеріалів справи слідує, між АО «Бізнес і право» та АТ «Кредобанк» був укладений договір про надання правової допомоги від 11 лютого 2019 року, проте позивачем не надано суду доказів, які б підтверджували обсяг наданих послуг і виконаних робіт Адвокатським об`єднанням, із зазначенням часу їх виконання та вартість робіт, не надано акта виконаних робіт, а відтак відсутні правові підстави для відшкодування витрат за надання правової допомоги АТ «Кредобанк». При зверненні до суду із вказаним позовом АТ «Кредобанк» було сплачено судовий збір у розмірі 2 270,00 грн. Ураховуючи обґрунтованість позовних вимог до [PERSON] , з останнього на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, в розмірі 2 270,00 грн.

Outcome: partial