Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-11 00:00:00

В листопаді 2022 року позивачка звернувся до суду із зазначеним позовом, первісно з вимогами до Воскресенської селищної ради Миколаївського району Миколаївської області, в якому просила визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] , право власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] (попередній номер 90), який вона успадкувала після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . \~ \~ \~ \~В обґрунтування своїх вимог вказувала, що після смерті матері залишилося в спадок зазначене нерухоме майно, яке вона не взмозі оформити в нотаріальному порядку через відсутність належним чином оформлених правовстановлюючих документів на будинок, відсутність підтвердження родинних відносин спадкоємця, а також пропуск строку на прийняття спадщини. Посилаючись на те, що вона є спадкоємицею за законом після смерті матері, але через зазначену обставину не може оформити її в нотаріальному порядку, тому звернулася до суду і просила позов задовольнити. Ухвалою суду від 13 листопада 2023 року, за заявою позивачки, було замінено первісного відповідача на [PERSON] , який відповідно до даних місцевої сільської ради проживав з померлою спадкодавицею на час її смерті. Крім того тією ж ухвалою було прийнято уточнену позовну заяву позивачки зі збільшеними позовними вимогами, відповідно до яких вона, окрім визначення права власності на будинок, також просила надати їй додатковий строк для прийняття спадщини. В судове засідання сторони не з`явилися, про його час та місце були повідомлені належним чином, надали заяви з проханням розглянути справу без їх участі. Позивачка в своїй заяві просила позов задовольнити, а відповідач позов визнав і не заперечувала проти його задоволення, вказавши, що окрім нього зі спадкодавицею проживала позивачка, яка і має право на всю спадщину. Суд, вважаючи за можливе здійснити розгляд справи за відсутності сторін в підготовчому судовому засіданні відповідно до положень ст. 200 ЦПК України, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. [INFO] померла [PERSON] і після її смерті відкрилася спадщина, в тому числі на нерухоме майно у виді житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Будинок вона отримала у власність відповідно до договору купівлі-продажу від 03 червня 1986 року, укладеного із [PERSON] . Слід відмітити, що в договорі купівлі-продажу будинку зазначено його номер [ADDRESS] , проте рішенням Воскресенської селищної ради Жовтневого району Миколаївської області № 12/14 від 21 грудня 2000 року номер будинку був змінений на 88. Часом відкриття спадщини є день смерті особи. У разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні норми ЦК Української РСР 1963 року. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 549 цього Кодексу визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (ч. 2 ст. 548 ЦК Української РСР 1963 року). \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 524 цього Кодексу спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави. \~ \~ \~ \~Згідно зі ст. 525 та ст. 526 ЦК Української РСР 1963 року часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим день, зазначений в статті 21 цього Кодексу; місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, місце знаходження майна або його основної частини. \~ \~ \~ \~Статтями 529 та 530 того ж Кодексу передбачено хто із осіб відноситься до першої та другої черги спадкоємців за законом, в тому числі до спадкоємців першої черги відносяться дружина та діти померлого. \~ \~ \~ \~Заповіту померлої судом не встановлено, тому спадкування повинно здійснюватися за законом. Відповідно до довідки Воскресенської селищної ради Жовтневого району Миколаївської області № 1262 від 05 квітня 2006 року, яка міститься в спадковій справі, заведеній Жовтневою державною нотаріальною конторою Миколаївської області після смерті [PERSON] , на час смерті з нею проживала дочка [PERSON] та правнук [PERSON] . Згідно зі ст. 529 та ст. 530 ЦК України останній до спадкоємців, які в будь-яку чергу мають право на спадкування за законом, не відноситься. Таким чином [PERSON] була єдиною спадкоємицею за законом після смерті [PERSON] . В той же час, за свого життя вона не оформила на своє ім`я отриману спадщину і померла [INFO] . На час смерті зі спадкодавицею [PERSON] був зареєстрований її онук [PERSON] . На час\~її смерті\~діяли положення\~Цивільного кодексу\~України 2003\~року,\~який передбачає два види спадкування: за законом і за заповітом (ст. 1217 ЦК України). Згідно зі ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті; у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього кодексу; право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст. 1233 ЦК України). Положення ч.ч.1-4 ст. 1268, ч.1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України вказують на те, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори за місцем її відкриття або шляхом проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Заповіту [PERSON] не встановлено, тому спадкування після її смерті повинно здійснюватися за законом. В своїй заяві на адресу суду відповідач [PERSON] , визнаючи позов вказав, що на час смерті [PERSON] дійсно проживала з нею позивачка [PERSON] . Таким чином вона відноситься до спадкоємців першої черги спадкування до закону і прийняла спадщину. Відповідно до інформації Вітовської державної нотаріальної контори Миколаївської області від 30 березня 2023 року спадкова справа після смерті [PERSON] ,П не заводилася. Слід відмітити, що постановою Верховної ради України № 13-VIII від 19 травня 2016 року Про перейменування окремих населених пунктів та районів Жовтневий район було перейменовано на Вітовський, а згідно постанови Верховної Ради України від 17 липня 2020 року №807-ХІ «Про утворення та ліквідацію районів» ліквідовано Вітовський район Миколаївської області та утворено Миколаївський район Миколаївській області. В той же час, в нотаріальному порядку оформити спадщину на нерухоме майно у виді житлового будинку вона не має можливості, оскільки не представила належним чином оформлений правовстановлюючий документ на це нерухоме майно, оскільки, як зазначено вище, [PERSON] , отримавши будинок у спадщину після смерті [PERSON] , не оформила його на своє ім`я. Пунктами 4.15, 4.18, 4.20 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства Юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року передбачено, що за відсутністю у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадок правовстановлюючих документів, нотаріус роз`яснює йому вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Приватний нотаріус Вітовського районного нотаріального округу Миколаївської області Сапега О.П. в своєму роз`ясненні від 13 липня 2017 року роз`яснила їй, що вона не прийняла спадщину, оскільки не надала даних про постійне проживання зі спадкодавицею, а також не надала правовстановлюючих документів на будинок і про родинні відносини між первісною власницею [PERSON] та її спадкоємицею [PERSON] . На підставі ч. 3 ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Виходячи із заяви відповідача, який позов визнав та підтвердив, що позивачка фактично проживала з померлою спадкодавицею [PERSON] , але доказами це підтвердити не має можливості через те, що минув значний термін з часу відкриття спадщини, тому суд вважає необхідним визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщин строком у шість місяців. Що ж до родинних відносин, позивачкою було надано свідоцтво про народження [PERSON] серії [NUMBER] , видане органом реєстрації Пермської області РФ 10 серпня 2004 року, та довідка відділу РАЦС Ленінського районного управління АРК від 15 червня 2006 року про підтвердження укладення шлюбу [PERSON] з [PERSON] [INFO] , в результаті якого вона змінила прізвище на [PERSON] . Виходячи з того що в зазначеному свідоцтві про народження [PERSON] вказана мати [PERSON] , та з врахуванням довідки про реєстрацію її шлюбу та зміни прізвища, суд вважає доведеним родинні відносини між [PERSON] та [PERSON] . Родинні відносини між позивачкою та [PERSON] також підтверджуються наданими нею доказами, зокрема: свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 05 грудня 2010 року, виданим виконкомом Воронізької селищної ради Шосткинського району Сумської області, в якому зазначено, що її матір`ю була [PERSON] , а також свідоцтвом про шлюб, серії [NUMBER] , виданим повторно 16 травня 2013 року Воскресенської селищної ради Жовтневого району Миколаївської області, відповідно до якого [PERSON] 01 грудня 1990 року уклала шлюб з [PERSON] та змінила своє прізвище на [PERSON] . Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Положення ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України вказують, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Дослідженими під час розгляду справи доказами підтверджено, що спадкове нерухоме майно у виді В той же час, перешкодою для них в оформленні спадщини після смерті батька є ті ж самі обставини у виді втрати правовстановлюючих документів. Положення ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України вказують, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Так, як вже було встановлено, будинок був набутий [PERSON] правомірно за належно укладеним договором і після її смерті перейшов в порядку спадкування до дочки [PERSON] , але не був переоформлений нею, хоча це не скасовує належність їй будинку, оскільки згідно з вказаними положеннями ст. 1218 ЦК України він належить їй з часу прийняття спадщини. В результаті, дослідженими під час розгляду справи доказами підтверджено, що будинок належав законно [PERSON] і після її смерті в порядку спадкування повинен відійти спадкоємцям, які прийняли спадщину, тобто позивачці як спадкоємиці за законом першої черги спадкування за законом, з врахуванням надання їй додаткового строку для прийняття спадщини. Враховуючи, що іншим способом, окрім судового порядку, вона не може захистити своє спадкове майнове право, тому відповідно до ст. 16 ЦК України воно підлягає захисту шляхом визнання за нею права на нерухомість в порядку спадкування за законом. За викладеного,

Outcome: approved