Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом. Стислий виклад позиції позивача, заперечення відповідача. В обґрунтування позову зазначив, що перебував у трудових відносинах з ПАТ «Шахтоуправління «Покровське». Під час роботи отримав професійне захворювання, у зв`язку з чим встановлено 65 % втрати працездатності та 3 групу інвалідності. Просив стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у зв`язку з професійним захворюванням у розмірі 168 285,00 грн. Представник відповідача надав до суду відзив, в якому зазначив, що позовні вимоги вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Хронічна хвороба\~має довготривалий\~повільний процес.\~У розвитку\~хвороби розрізняють\~чотири стадії:\~латентний період,\~період продромальних\~явищ,\~гострий період,\~який переходить\~в хронічну\~стадію.\~Отже,\~розвиток хвороби\~має відбуватися\~щонайменше протягом\~п`яти -\~семи років.\~Відповідно до\~п.216\~Наказу МОЗ\~України від\~21\~травня 2007\~року N\~246\~«Про затвердження\~Порядку проведення\~медичних оглядів\~працівників певних\~категорій» зареєстровано\~в Міністерстві\~юстиції України\~23\~липня 2007\~р.\~за N\~846/14113\~у п.\~4\~Картки працівника\~зазначаються скарги\~Документ сформований\~в системі\~«Електронний суд»\~22.12.2023\~3\~працівника на\~стан здоров`я,\~анамнез,\~результати медичного\~огляду,\~лабораторних,\~функціональних та\~інших досліджень,\~діагноз,\~висновок про\~професійну придатність\~працівника працювати\~за своєю\~професією.\~Проте,\~за весь\~період роботи\~на підприємстві\~відповідача працівник\~жодних скарг\~не заявляв,\~обов`язкові медичні\~огляди проходив\~та за\~результатами яких\~його було\~визнано здоровим\~та придатним\~для роботи.\~І тільки\~після звільнення\~Позивач «раптово»\~виявив у\~себе цілу\~низку професійних\~захворювань. Відповідачем застосовуються засоби індивідуального захисту, впроваджуються прогресивні технології з метою мінімілізації впливу шкідливих факторів, з якими неминуче має справу кожен працівник гірничо-видобувної галузі. Але жоден засіб індивідуального захисту не може абсолютно забезпечити працівника від впливу шкідливого фактору, якщо сам працівник не докладає зусиль для збереження свого здоров`я. Зважаючи на наявність у позивача декількох професійних захворювань, видно, що він протягом декількох років мав серйозні проблеми зі здоров`ям, але перебуваючи на диспансерному обліку з хронічними хворобами продовжував працювати в шкідливих умовах, що безумно і стало передумовою для розвитку в нього цих професійних захворювань. Зазначене свідчить про недбале ставлення позивача до свого здоров`я та суто матеріальний інтерес до вирішення цієї справи. Якби позивач діяв добросовісно та повідомив про наявність в нього хронічних захворювань, до роботи він би не допускався.\~Згідно із висновком МСЕК, позивачеві встановлено ІІІ групу інвалідності, у відповідності до «Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1317 від 03.12.09, є робочою. Інваліди IІI групи можуть навчатися та провадити різні види трудової діяльності за умови забезпечення у разі потреби засобами компенсації фізичних дефектів чи порушених функцій організму, здійснення реабілітаційних заходів. Тобто Позивач у зв`язку з отриманими професійними захворюваннями та травмою права на працю не позбавлений. Крім того,\~необхідно врахувати,\~що позивачеві\~органом Фонду\~соціального страхування\~від нещасного\~випадку на\~виробництві були\~призначені страхові\~виплати у\~вигляді одноразової\~допомоги та\~щомісячних платежів,\~що компенсували\~йому втрачений\~заробіток.\~Позивач не\~позбавлений засобів\~до існування\~та задоволення\~власних потреб,\~оскільки також\~отримує пенсію.\~Моральні страждання\~позивача повинен\~полегшувати вже\~той факт,\~що йому\~не потрібно\~знову заради\~соціальних виплат\~займатися важкою\~та небезпечною\~працею. Оскільки позивачем заявлена сума відшкодування моральної є значно більшою, слід дійти висновку, що вона підлягає оподаткуванню. Отже, підприємство, аби уникнути негативних наслідків, буде вимушене здійснювати виплату податку на прибуток фізичних осіб та військового збору за рахунок власних коштів, що є додатковим фінансовим тягарем. Враховуючи вищенаведене, просить суд в задоволені позовних вимог відмовити. Позивач надав\~до суду\~відповідь на\~відзив,\~в якій\~зазначив,\~що заперечення\~відповідача на\~позовну заяву\~є безпідставним,\~та має\~формальний характер\~доводів та\~аргументів.\~Представник Відповідача\~розмірковуючи про\~справедливий розмір\~відшкодування моральної\~шкоди,\~залишає поза\~увагою те,\~що головними\~орієнтирами для\~правильного вирішення\~справ про\~відшкодування моральної\~шкоди,\~завданої працівнику\~ушкодженням здоров`я\~є практика\~вирішення аналогічних\~справ Верховним\~Судом України\~як найвищим\~судовими органом\~держави. В економічних\~реаліях сьогодення\~за 1%\~втрати професійної\~працездатності розумним\~та справедливим\~розміром компенсації\~буде 3\~106\~грн.\~х 150,487%\~=\~4\~810,\~26\~грн.\~що в\~нашому випадку\~взагалі становить\~312\~650\~грн.\~ тобто\~розмір відшкодування,\~про яке\~він просить\~можна навіть\~вважати заниженими. Також представник\~відповідача зазначає\~про те,\~що оформляючи\~трудові відносини\~з позивачем,\~його було\~проінформовано під\~розписку про\~умови праці,\~наявність на\~робочому місці\~де він\~буде працювати\~небезпечних і\~шкідливих виробничих\~чинників та\~можливих наслідків\~їх впливу\~на моє\~здоров`я \~проте не\~підтверджує це\~жодними належними\~та допустимими\~доказами,\~а також\~про те,\~що він\~користувався пільгами\~і компенсаціями\~за роботу\~в шкідливих\~і небезпечних\~умовах праці,\~відповідно до\~чинного законодавства\~України -\~в той\~час як\~чинне законодавство\~України не\~позбавляє особу\~права на\~відшкодування моральної\~шкоди,\~заподіяної порушенням\~її прав\~на безпечні\~умови праці,\~у зв`язку\~з обізнаністю\~особи про\~тяжкі умови\~праці та/або\~користуванням нею\~пільгами та\~компенсаціями.\~Крім того,\~неодноразово посилається\~на начебто\~встановлений факт\~навмисного приховування\~мною наявності\~професійних захворювань,\~що повністю\~спростовується фактом\~того,\~що професійні\~захворювання були\~виявлені та\~встановлені (медичним\~висновком від\~03.08.2021р.)\~вже після\~мого звільнення\~з підприємства\~Відповідача (22.03.2021р.). Доводи представника Відповідача щодо оподаткування суми моральної шкоди, яка буде призначена судом до відшкодування є безпідставними. Просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. \~ \~ \~ \~ \~ Заяви та клопотання сторін. Заяв та клопотань не надходило. Процесуальні дії у справі. Заочним рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 13.07.2023 р. суддею Владимирською І.М. позовні вимоги по зазначеній справі задоволено частково. Ухвалою суду від 28.08.2023 року суддею Владимирською І.М. скасовано заочне рішення від 13.07.2023 року, розгляд справи призначено за правилами спрощеного провадження з викликом учасників справи. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.11.2023 року, справу № 242/665/23 передано на розгляд судді Селидівського міського суду Донецької області Черкову В.Г., згідно розпорядження № 14 від 18.10.2023 року. Ухвалою суду від 13.11.2023 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 14.11.2023 року закрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою [PERSON] на заочне рішення Селидівського міського суду Донецької області від 13.07.2023 року. Ухвалою суду від 21.12.2023 року вищевказану цивільну справу прийнято до провадження, призначено розгляд справи в порядку спрощеного провадження без виклику сторін. було відкрито провадження по справі. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного провадження. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 23.10.2023 року суддя Черков В.Г. прийняв справу до свого провадження. Розгляд справи проводиться у спрощеному провадженні без виклику сторін за наявними матеріалами. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем, звільнений 22.03.2021\~року за\~ст.\~40\~п.\~2\~КЗпП України\~у зв`язку\~з невідповідністю\~робітника виконуваній\~роботі внаслідок\~стану здоров`я,\~ що підтверджується записами трудової книжки. Відповідно до медичного висновку ЦЛЕК про наявність хронічного професійного захворювання\~№26/831 від 03.08.2021 року [PERSON] має діагноз вперше виявленого хронічного професійного захворювання: Хронічний бронхіт II стадія, фаза затихаючого загострення. Прикореневий пневмофіброз. ЛН 1-11 ст. (один-два). Хронічна радикулопатія L5, S1 праворуч в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами. Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість 1 ст.(початкова) зниження слуху за класифікацією [PERSON] та [PERSON] . Захворювання професійне, встановлено вперше. Відповідно до акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 19.08.2021 року за формою П-4, були встановлені професійні захворювання [PERSON] за діагнозом: Хронічний бронхіт II стадія, фаза затихаючого загострення. Прикореневий пневмофіброз. ЛН 1-11 ст. (один-два) (J 41.0). Хронічна радикулопатія L5, S1 праворуч в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами (М54.1). Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість 1 ст.(початкова) зниження слуху за класифікацією [PERSON] та Пономарьової Н.1(Н 90.3). Синдром сухого ока. Захворювання професійні, встановлені вперше. Загальний стаж роботи - 22 роки 00 місяців 22 дні, з яких 12 років 11 місяців 18 днів - за професією, 22 роки 00 місяців 22 дні- в умовах впливу шкідливих факторів. Професійне захворювання виникло за обставин тривалої роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів - важкості праці та фіброгенної дії. Відповідно до довідок серії 12 ААВ\~№\~222929 від 23.09.2021 року та серії 12 ААА\~№\~106049 від 23.09.2021 року, виданих МСЕК, [PERSON] первинно встановлена ІІІ група інвалідності по професійному захворюванню, з встановленням втрати професійної працездатності, яка у сукупності складає 65% безстроково. Вирішуючи питання про право на відшкодування моральної шкоди та її розмір суд приходить до наступного. Рішенням Конституційного Суду від 27.01.2004 р. № 1-рп/2004\~встановлено, що громадяни, яким установлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди. Відповідно до п.4.1 цього ж\~рішення\~ушкодження здоров`я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності заподіюють йому моральні й фізичні страждання. Право на відшкодування моральної шкоди,\~заподіяної ушкодженням здоров`я на виробництві, виникло у позивача з моменту встановлення вперше стійкої втрати професійної працездатності висновком МСЕК. Надані позивачем докази повною мірою вказують, що ушкодження здоров`я\~позивача відбулося при виконанні ним трудових обов`язків внаслідок професійного захворювання, що, у свою чергу, призвело як до фізичних, так і до моральних страждань. Втрата працездатності призвела до змушення прикладати додаткових зусиль для організації свого життя. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовується працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби безпеки, які запобігають виробничому травматизму. Соціальний аспект поняття непрацездатності свідчить про нездатність позивача матеріально забезпечити себе та членів\~своєї сім`ї на рівні, визначеному достатнім для проживання людини (прожиткового мінімуму) в державі, що завдає моральних страждань позивачу. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди п своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, параграф 62, ЄСПЛ, 12.07.2007 р.). Відповідно до п.9 Постанови Пленуму ВСУ № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. Ч.3\~ст.23 ЦК України\~передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Враховуючи глибину фізичних та моральних страждань позивача, ступінь втрати ним професійної працездатності\~65 %, неможливість відновлення попереднього фізичного стану, тяжкість і незворотність змін у буденному житті, необхідність щорічної реабілітації, період роботи на підприємстві відповідача, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що заявлений позивачем розмір моральної шкоди дещо завищений. З огляду на наведене, враховуючи надані позивачем докази, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду завдану внаслідок професійного захворювання, у розмірі 78000,00 грн. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача в доход держави. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Згідно з ч.1\~ст.5 ЦПК України\~визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, зі змісту ст.ст.55,\~124 Конституції України\~та\~ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~випливає, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Відповідно до положень ч. 3ст.\~12\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст.\~76-81\~ЦПК України засобами доказування у цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експерта, показання свідків. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно\~ст..3\~Основним Законом України\~людина її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Статтею 43Конституції\~передбачено право кожної людини на труд, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обов`язки, в рівній мірі кореспондується обов`язок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати труд працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату. Статтею 43\~Конституції України гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до\~ст..4 ЗУ «Про охорону праці»\~державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Згідно с.2\~ст.153 КЗпП України\~забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 237-1 КЗпП України\~передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. До юридичного складу, що є підставою відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди роботодавцем, є моральні страждання робітника, втрата нормальних життєвих зв`язків та необхідність докладання додаткових зусиль для організації свого життя. Вина роботодавця не відноситься до обов`язкових умов для настання відповідальності за спричинення працівникові моральних страждань під час виконання своїх трудових обов`язків. Рішенням Конституційного Суду України № 20-пр\\2008 від 08.10.2008 р. обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди громадянам, які постраждали на підприємствах внаслідок виробничої травми чи професійного захворювання, було покладено на підприємства, з чиєї вини відбулися відповідні події. Таким чином, саме на підприємство покладено обов`язок відшкодувати працівнику моральну шкоду за наявності факту заподіяння йому цієї шкоди. Зазначені норми не містять будь-яких інших додаткових умов щодо відшкодування моральної шкоди. Відповідно до діючого законодавства втрата працездатності, яка встановлена висновком МСЕК, вже сама по собі свідчить про спричинення\~моральної шкоди, оскільки стан здоров`я потерпілого погіршено. Згідно вимог\~ст..23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей або позбавлення можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до якого, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Відповідно до пункту «а» підпункту164.2.14\~пункту 164.2\~статті 164\~ПК України зі змінами, внесеними згідно із\~Законом України від 16 січня 2020 року № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», який набрав чинності 23 травня 2020 року, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. У попередній редакції зазначена норма права передбачала, щодо загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю. Тобто з 23 травня 2020 року пункт «а» підпункту 164.2.14\~пункту 164.2\~статті 164\~ПК України доповнено словами «а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом». Застосування сполучника «а також» підтверджує, що згаданий перелік був доповнений новою нормою права, яка не змінює зміст інших складових частин пункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України. Граматичне та системне тлумачення зазначеного пункту ПК\~України у чинній редакції дозволяє зробити висновок, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються: 1) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди;2) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування шкоди життю та здоров`ю; 3) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. Отже, як до 23 травня 2020 року, так і чинним податковим законодавством передбачається, що стягнуті за рішенням суду суми на відшкодування шкоди життю та здоров`ю не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, що узгоджується з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі № 180/377/20, від 21 червня 2022 року у справі №599/645/21. Таким чином суд вважає, що сума моральної шкоди визначена рішенням суду підлягає стягненню на користь позивача без урахування податків та інших обов`язкових платежів. Відповідно до ч. 1\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких відносяться, крім інших, витрати на правничу допомогу. Згідно ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідност.5\~Закону України\~«Про судовий\~збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи. Таким чином, суд повно і всебічно з`ясувавши обставини по справі, надані суду докази, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: partial