Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-11 00:00:00

Представник позивача, адвокат Уманець Д.Ю., звернувся до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про відшкодування майнової шкоди, заподіяної смертю фізичної особи. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 25.07.2023 прокурором відділу процесуального керівництва при проваджені досудового розслідування Миколаївської обласної прокуратури Жигануровою А.Н. було закрито кримінальне провадження №12020150000000345 від 04.12.2020, у зв`язку зі смертю [PERSON] , стосовно якого зібрано достатньо доказів для повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, але не повідомлено про підозру, у зв`язку з його смертю. За вказаним рішенням прокурора відповідно була винесена постанова про закриття кримінального провадження. Так, відповідно до зазначеної постанови встановлено, що рухаючись по у напрямку від м. Миколаєва у бік м. Одеса, водій автомобіля «Мерседес-Бенс Е200», р.н. [NUMBER] [PERSON] порушив п.п. 11.2, 10.1, 11.4 ПДР та вимоги, які пред`являються до водіїв за наявності дорожньої розмітки 1.3 розділу 34 ПДР, а саме рухався не як найближче до правого краю проїзної частини, перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде небезпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, виїхав на призначений для зустрічного руху бік дороги, де допустив зіткнення передньою частиною керованого ним автомобіля з передньою лівою частиною вантажного автомобіля «Вольво ФН 12», р.н. [NUMBER] . В результаті ДТП водій «Мерседес-Бенс Е200» [PERSON] загинув на місці події, а пасажир цього автомобіля [PERSON] померла по дорозі до Березанської ЦРЛ. Обставини вказаної вище дорожньо-транспортної пригоди та винуватість [PERSON] у її скоєнні підтверджуються висновками судових транспортно-трасологічної та автотехнічної експертиз, а також іншими доказами у кримінальному провадженні, які перелічені у постанові про закриття кримінального провадження. Згідно з\~ ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. У відповідності з ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала, у зв`язку з пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). В даному випадку під втратами, яких зазнав позивач, є витрати на поховання його дочки - [PERSON] , всього на суму 44818,00 гривень. Спадкоємцем майна, яка отримала спадщину після смерті [PERSON] є його мати - відповідач [PERSON] . Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Про одержання [PERSON] свідоцтва про право на спадщину позивач випадково дізнався у серпні 2023 року, спілкуючись з батьком [PERSON] - [PERSON] . Враховуючи вищевказані обставини, позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача завдану майнову шкоду в розмірі 44818,00 грн. З огляду на предмет та ціну позову, а також інші обставини, які підлягають врахуванню у відповідності до положень пунктів 1 - 8 частини 3 статті 274 Цивільного процесуального кодексу України, дана справа може бути розглянута в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач про розгляд справи в порядку спрощеного провадження без виклику сторін, судом повідомлялася належним чином, але відповідно до ч. 4 ст. 277 ЦПК України, в установлений судом строк не подала суду заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, також не подала до суду відзив на позовну заяву. У зв`язку з чим, на підставі ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому відповідно до роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. За ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за її ст. 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що на підставі постанови прокурора Миколаївської обласної прокуратури від 25.07.2023 закрито кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №12020150000000345 від 04.12.2020 за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. У постанові зазначено та під час досудового розслідування встановлено, що рухаючись по у напрямку від м. Миколаєва у бік м. Одеса, водій автомобіля «Mercedes-Benz Е200», реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] грубо порушив п.п. 11.2, 10.1, 11.4 ПДР та вимоги, які пред`являються до водіїв за наявності дорожньої розмітки 1.3 розділу 34 ПДР, а саме рухався не як найближче до правого краю проїзної частини, перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде небезпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, виїхав на призначений для зустрічного руху бік дороги, де допустив зіткнення передньою частиною керованого ним автомобіля з передньою лівою частиною вантажного автомобіля «Volvo FH12», реєстраційний номер [NUMBER] . В результаті ДТП водій «Mercedes-Benz Е200» [PERSON] загинув на місці події, а пасажир цього автомобіля [PERSON] померла по дорозі до Березанської ЦРЛ. Дані обставини підтверджуються доказами, зібраними досудовим розслідуванням. Оцінкою доказів в їх сукупності встановлено наявність складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України у діях [PERSON] у зв`язку з чим є підстави для повідомлення йому про підозру у вчинення вказаного злочину, проте згідно з висновком СМЕ №3641 від [INFO] [PERSON] помер. Оскільки за результатами досудового розслідування встановлено обставини ДТП та особу, якою допущено порушення ПДР України, але повідомлення їй про підозру неможливо через її смерть, кримінальне провадження підлягає закриттю. (а.с. 7-16) Позивач є батьком [PERSON] , яка померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 05.12.2020 та свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 16.09.1998. (а.с. 17, 19) Відповідач є матір`ю [PERSON] , який помер [INFO] та прийняла спадщину, яка залишилась після його смерті, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 27.12.1996 та свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, зареєстрованим в реєстрі за №1703 від 11.06.2021. (а.с. 36, 37) Відповідно до частин 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. (ч. 1 ст. 22 ЦК України) Крім\~ цього, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Як зазначено в Ухвалі ВССУ від 30.05.2016 у справі №607/18544/14-ц шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у Постанові №4 від 01.03.2013 роз`яснив, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно до правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду від 03.04.2019 №61-10154св18 (справа№355/812/17) вбачається, що власник (володілець) джерела підвищеної небезпеки відповідає за шкоду без врахування вини та може бути звільнений від такої відповідальності лише якщо спричинення шкоди було за наслідками непоборної сили або умислу потерпілого на завдання самому собі цієї шкоди. У постанові про закриття кримінального провадження від 25.07.2023 прокурором не було встановлено обставин непереборної сили або умислу потерпілого на завдання самому собі цієї шкоди. Виходячи з предмету позову суд встановив, що у даному випадку під майновою шкодою, яку зазнав позивач та яку слід стягнути з відповідача є витрати на поховання його доньки - [PERSON] . Відповідно до ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника. Відповідно до положення ст. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу», поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року №6 визначено, що у разі смерті потерпілого організація або громадянин, відповідальні за заподіяння шкоди, зобов`язані відшкодувати витрати на поховання (в тому числі на ритуальні послуги і обряди) тій особі, яка понесла ці витрати. Витрати на виготовлення пам`ятників і огорож визначаються, виходячи з їх фактичної вартості, але не вище граничної вартості стандартних пам`ятників і огорож в даній місцевості. На підтвердження понесених витрат на поховання позивачем надано до суду такі докази: - копію Договору-замовлення на організацію та проведення поховання №3 від 09.12.2020, укладений між позивачем та ТОВ «ДОВНИК-БІЗНЕС» на загальну суму 36400,00 грн та копію квитанції про оплату послуг згідно з договором; - копію рахунка-фактури №ЗУ-0009750 від 07.12.2022 на загальну суму 1717,00 грн та копію фіскального чеку про плату рахунку; - копію рахунка-фактури №ЗУ-0009754 від 07.12.2022 на загальну суму 6701,00 грн та копію фіскального чеку про оплату рахунка, копію свідоцтва про поховання [PERSON] . Разом витрати на поховання склали 44818,00 грн. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Відповідно до ч. 3 ст. 1281 ЦК України якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. У позові позивач стверджує, що про одержання відповідачем свідоцтва про право на спадщину позивач випадково дізнався у серпні 2023 року, спілкуючись з батьком [PERSON] - [PERSON] . Дана обставина відповідачем не спростована та іншої інформації матеріали справи не містять. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України). Відповідно до ст.ст. 76, 78, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Дослідивши докази, подані на підтвердження розміру заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача 44818,00 грн компенсації витрат, понесених останнім у зв`язку з похованням доньки. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позов задоволено у повному обсязі, а позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пунктів 2 та 6 статті 5 Закону України «Про судовий збір», судові витрати слід стягнути з відповідача на користь держави. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved