Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-14 00:00:00

Позивач звернулася до Соснівського районного суду м. Черкаси з позовною заявою до відповідача, в якій просить позбавити батьківських прав громадянку [PERSON] стосовно малолітнього [PERSON] , [INFO] . У обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що відповідач є матір`ю онука позивача. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 03.03.2020 розірвано шлюб між [PERSON] (сином позивача) та [PERSON] (відповідачем). Після розірвання шлюбу неповнолітній син залишився проживати з батьком, спору щодо визначення місця проживання дитини не було. Відповідач з 2019 року не спілкується з сином [PERSON] , не цікавиться його життям, не утримує матеріально. [INFO] батько [PERSON] , син позивача [PERSON] , помер. Відповідачка не виявила бажання забрати сина на виховання, проте надала нотаріально посвідчену заяву, що погоджується на позбавлення її батьківських прав. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 19.10.2023 відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання на 29.11.2023. 29.11.2023 підготовче судове засідання відкладено на 15.01.2023 у зв`язку з неявкою відповідача. Позивач до підготовчого судового засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі та позовні вимоги просила задовольнити. Відповідач до підготовчого судового засідання не з`явилася, надала заяву, в якій просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги визнає у повному обсязі, не заперечує проти їх задоволення. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, органу опіки та піклування м. Черкаси, до підготовчого судового засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи на підставі наявних у справі доказів та без фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову за наявності для того законних підстав суд ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши наявні у справі письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за таких підстав. Матеріалами справи встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданим 29.03.2011 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Соснівському району міста Черкаси Черкаського міського управління Міністерства юстиції, актовий запис № 354. Як вбачається з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00042975876 від 03.01.2024 14.12.2013 [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , прізвище дружини після реєстрації шлюбу « [PERSON] ». Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 03.03.2020 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішення набрало законної сили 03.04.2020. Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 29.05.2023 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 1642, [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] у віці 40 років. Як вбачається з характеристики [PERSON] вихованням дитини займаються бабуся та дідусь. Мати хлопчика до школи не з`являлася, батьківські збори не відвідувала, навчанням [PERSON] не цікавилася. З акту обстеження житлово-побутових умов проживання [PERSON] вбачається, що дитина проживає за адресою: [ADDRESS] , з дідусем [PERSON] та бабусею [PERSON] . Висновок комісії: [PERSON] та [PERSON] в повній мірі займаються вихованням та навчанням дитини, забезпечують належні умови проживання, санітарно-гігієнічні умови проживання дитини задовільні. Заявою від 11.07.2023 [PERSON] надала згоду на позбавлення її батьківських прав відносно свого малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Заява посвідчена приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Алєксєєвою Інною Юріївною, зареєстровано в реєстрі за № 3589. Згідно висновку про доцільність позбавлення батьківських прав Виконавчого комітету Черкаської міської ради Виконавчий комітет Черкаської міської ради, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити батьківських прав громадянку [PERSON] стосовно малолітнього [PERSON] , [INFO] . Згідно ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь - яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням інтересів дітей. Статтями 3, 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, діючої в Україні з 27.09.1991, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Відповідно до ст. 19 СК України при розгляді судом спорів, зокрема, щодо позбавлення батьківських прав, обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. У п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пунктом 16 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року передбачено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У Рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Враховуючи вищевикладене, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, їх належність, допустимість, достовірність, а також те, що позовні вимоги визнані відповідачем, суд вважає позовні вимоги [PERSON] щодо позбавлення батьківських прав обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки в ході судового розгляду підтверджено факт свідомого ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, покладених на неї ст. 150 Сімейного кодексу України, відносно неповнолітнього сина, що підтверджено висновком Виконавчого комітету Черкаської міської ради, власною заявою відповідача та іншими наявними у справі доказами. Відповідно до ч. 5 ст. 164 СК України рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Позивач звільнена від сплати судового збору. Таким чином, оскільки позовні вимоги про позбавлення батьківських прав визнані відповідачем до початку розгляду справи по суті, позовні вимоги задоволено в повному обсязі, то з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 536,80 грн.

Outcome: approved