Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-21 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою, мотивуючи свої вимоги з урахуванням уточненої позовної заяви тим, що 31 липня 2021 року [PERSON] в ТОВ «Приватна клініка Безега і К» своїми неправомірним діями порушив громадський порядок, внаслідок чого [PERSON] звернувся 31 липня 2021 року до ГУНП в Полтавській області Полтавського РУП, з відповіді якого вбачається, що ознак кримінального правопорушення виявлено не було, а з [PERSON] було проведено бесіду профілактичного характеру про недопущення порушень громадського порядку. Щодо самого інциденту зазначає, що відповідач свідомо порушив громадський порядок, вимагав повернути кошти за послуги надані клінікою [INFO] , поширював неправдиву, образливу, вигадану інформацію та нецензурні вислови відносно якості наданих йому послуг, роботи колективу клініки і як особисто на адресу [PERSON] , так і на адресу його колег, які були присутні під час вчинення інциденту та є працівниками вказаної клініки, при цьому [PERSON] вів себе агресивно, неадекватно і погрожував співробітникам клініки. З метою вирішення конфлікту ТОВ «Приватна клініка Безега і К» погодилась йому повернути кошти витрачені на лікування, але відповідач вимагав відшкодувати йому моральну шкоду. Вказує, що 21 вересня 2021 року [PERSON] знову звернувся до ГУНП в Полтавській області Полтавського РУП, а 21 жовтня 2021 року подано адвокатський запит з проханням скласти протокол про адміністративне правопорушення щодо відповідача з проханням притягнути його до адміністративної відповідальності. Посилається також на те, що у серпні 2021 року була надіслана вимога відповідачу принести вибачення у присутності колективу ТОВ «Приватна клініка Безега і К» перед колективом і особисто позивачем, та відшкодувати позивачу особисто моральну шкоду в розмірі 20\~000 грн., яка не була виконана відповідачем, а моральна шкода не була відшкодована. Вважає, що своїми неправомірними діями відповідач завдав значної моральної шкоди позивачу, яка проявлялась у тривалих душевних стражданнях, переживаннях, нестабільного самопочуття, нестійкого настрою, пригнічення на протязі довгого періоду часу, стали частіше виникати сварки і непорозуміння в колективі, сім`ї. Крім того, честь, гідність і ділова репутація [PERSON] також значним чином була принижена, а ТОВ «Приватна клініка Безега і К» внаслідок розповсюдження інформації щодо інциденту зазнала значного зниження клієнтопотоку, що призвело до неспроможності вчасно платити заробітну плату колегам та колективу. У зв`язку з чим просив винести рішення, яким зобов`язати [PERSON] принести публічне вибачення перед колективом ТОВ «Приватна клініка Безега і К» та перед лікарем [PERSON] у формі публічного вибачення у приміщенні ТОВ «Приватна клініка Безега і К» у присутності [PERSON] та його колег, працівників клініки зі словами: «Прошу вибачення перед лікарем [PERSON] та перед всім колективом ТОВ «Приватна клініка Безега і К» за свою неправомірну поведінку, неправдиві, образливі, видумані висловлювання в ході інциденту, який склався 31 липня 2021 року», а також стягнути з відповідача на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 20 000 грн. та судові витрати у виді судового збору та витрат на правову допомогу. Розпорядженням №1/0/9-22 від 06 березня 2022 року Голови Верховного Суду «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» територіальна підсудність судових справ Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області визначена за Ленінським районним судом м. Дніпропетровська. 16 травня 2023 року ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалами Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 липня 2023 року задоволено клопотання представника позивача [PERSON] про виклик свідків та витребування у Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області відеозапису інциденту від 31 липня 2021 року по результату розгляду звернення зареєстрованого до ПС ІПНП (ЄО) за № 19361. 10 жовтня 2023 року ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська було задоволено клопотання представника позивача [PERSON] про витребування в УПП в Полтавській області відеозапису інциденту від 31 липня 2021 року по результату розгляду звернення зареєстрованого до ПС ІПНП (ЄО) за № 19361 та протокол про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] , а також всі матеріали відносно вищевказаного адміністративного правопорушення. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи без його участі та без участі позивача, в якій просив задовольнити позовні вимоги, а також зазначив, що сторона позивача надала всі належні, допустимі та достатні докази на підтвердження позовних вимог, отже у суду є всі обґрунтовані підстави для задоволення позовної заяви у повному обсязі, а своїми неправомірними діями відповідач завдав значної моральної шкоди позивачу, ціну якої позивач вважає обґрунтованою і достатньою. Відповідач у судове засідання не з`явився, на підставі ст. 128, ч. 4 ст. 130 ЦПК України повідомлявся належним чином про день, час та місце розгляду справи, також виклик відповідача здійснювався шляхом оприлюднення повідомлення про виклик до суду на офіційному веб-сайті Ленінського районного суду м. Дніпропетровська, заперечень проти позову суду не представив. 22 січня 2024 року ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська було вирішено питання про заочний розгляд справи. За таких обставин, суд розглянув справу у відсутності учасників справи за правилами спрощеного позовного провадження з можливістю ухвалення заочного рішення відповідно до ст. 280 ЦПК України, оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, відзиву не подав. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Положеннями ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Судом встановлено, що у повідомленні №6545/115/101/4 від 06 серпня 2021 року Полтавським РУП ГУНП в Полтавській області Безезі М.І. було надано інформацію про те, що за його зверненням, яке зареєстровано в ЄО №19361 від 31 серпня 2021 року, була проведена перевірка та в ході розгляду матеріалів ознак кримінального правопорушення виявлено не було, а з [PERSON] було проведено бесіду профілактичного характеру про недопущення порушень громадського порядку (а. с. 36). Як вбачається\~з довідки\~про результати\~розгляду звернення,\~зареєстрованого до\~ПС ІПНП\~за №19361\~ДОП СДОП\~ВП Полтавського\~РУП ГУНП\~в Полтавській\~області,\~31\~серпня 2021\~року до чергової частини Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області надійшло звернення [PERSON] про те, що 31 липня 2021 року близько 13.15 год. по [ADDRESS] , у приватній клініці «Безега і К» відбувся конфлікт з [PERSON] . Як пояснив [PERSON] , що 31 липня 2021 року близько 13.15 год. по [ADDRESS] , в приватній клініці « [INFO] » відбувся конфлікт між [PERSON] та співробітниками клініки з приводу того, що він вимагав повернути гроші за послуги надані клінікою 19 червня 2021 року. При цьому вів себе агресивно, неадекватно та погрожував співробітникам клініки. Для вирішення конфлікту клініка погодилась йому повернути кошти у розмірі затрачених на лікування, але він почав вимагати більше, а саме за відшкодування моральної шкоди. Як пояснив [PERSON] , що 31 липня 2021 року близько 13.15 год. прийшов на прийом до лікаря [PERSON] , в ході бесіди лікар відмовився його лікувати, мотивуючи це тим, що він не підходить йому по «аурі» та вигнав з кабінету. Оскільки він на лікування витратив близько 1\~000 грн., але фактично його не отримав, то попросив повернути грошові кошти. Підійшовши до каси він повідомив, що лікар дозволив повернути грошові кошти в сумі 1\~000 грн. та моральну компенсацію, але в касі відмовились видавати грошові кошти по наказу [PERSON] , який сказав щоб він вийшов з його клініки. В ході проведення перевірки з [PERSON] було проведено бесіду профілактичного характеру про недопущення порушень громадського порядку. В ході розгляду матеріалів по даному факту ознак кримінального правопорушення виявлено не було (а. с. 37). Матеріалами справи підтверджено, що 27 грудня 2021 року [PERSON] - адвокатом Безеги М.І. відповідачу [PERSON] направлялась вимога з проханням принести вибачення перед колективом клініки «Безега і К» та особисто перед [PERSON] та відшкодувати особисто [PERSON] заподіяну моральну шкоду, яку він оцінив у розмірі 20 000 грн. (а. с. 40-43). Крім того, на виконання ухвали Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 липня 2023 року Полтавським РУП ГУНП в Полтавській області було надано відповідь №12276/115/101/01-7 від 11 вересня 2023 року, в якому повідомлено суд, що 31 липня 2021 року до Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області надійшло повідомлення від [PERSON] про те, що за адресою: [ADDRESS] , у працівників лікарні «Безега» виник конфлікт з відвідувачем. Дане повідомлення зареєстровано до ІКС ІПНП (ЄО) Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області за №19361 від 31 липня 2021 року. На обслуговування даного повідомлення було направлено наряд УПП в Полтавській області АЛТЕЙ-105, якими було відібрано заяву та пояснення, які в подальшому передані до чергової частини Полтавського РУП ГУНП, проте відео з бодікамер до матеріалів наряд УПП в Полтавській області не долучав (а. с. 109). Також на виконання ухвали Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 жовтня 2023 року УПП в Полтавській області ДПП було надано відповідь від 21 грудня 2023 року, в якій зазначено, що відеозаписи події, що мала місце 31 липня 2023 року, з портативних відео реєстраторів поліцейських, видалені із серверу УПП в Полтавській області ДПП, тому надати їх суду не є можливим, і крім того, зазначено, що згідно Інформаційно-пошукової системи «АРМОР», щодо [PERSON] жодних адміністративних матеріалів не складалось, а відповідно до електронного рапорту складеного за результатами обслуговування виклику від 31 липня 2021 року, поліцейськими відібрано пояснення свідків та заяву, які в подальшому було передано до Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області (а. с. 155-156). Під час судового розгляду також були допитані в якості свідків працівники ТОВ «Приватна клініка Безега і К» [PERSON] та [PERSON] . В наданих суду поясненнях [PERSON] зазначила, що в той день (31 липня 2021 року) вона працювала у клініці і [PERSON] попросив її повернути 1 000 грн. [PERSON] , але останній вимагав 3\~000 грн. за моральну шкоду, і тоді [PERSON] сказав не віддавати гроші, після чого [PERSON] почав сперечатись, тоді [PERSON] сказав викликати поліцію. [PERSON] у наданих суду поясненнях зазначила, що відповідач прийшов на прийом до [PERSON] і просив повернути йому кошти за аналізи, а коли вийшовши з кабінету просив повернути 3\~000 грн. і 3\~000 грн. за моральну шкоду, також зазначила, що вона лише чула конфлікт та те, що вони голосно розмовляли. Відповідно до ст. 28 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності. Крім того, ст. 32 Конституції України визначено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Положеннями статті 34 Конституції України встановлено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Водночас, відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. Згідно із ст. ст. 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації. Частинами 1, 2 статті 30 ЗУ «Про інформацію» передбачено, що ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» у п. 4 своєї постанови від 27 лютого 2009 року №1, чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. У відповідності до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року №1 позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред`явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім`ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права. Способи судового захисту гідності та честі передбачені ст. ст. 16, 277 ЦК України. Також у пункті 19 постанови Пленум Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року №1 вказано, що відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Стаття 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Саме такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких немає «демократичного суспільства» (§ 188 рішення ЄСПЛ від 06 жовтня 2015 року у справі «KARPYUK AND OTHERS v. UKRAINE», заява № 30582/04). У п. 41 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії» (12/1984/84/131) (Страсбург, 08 липня 1986 року) зазначено, що свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 статті 10 Конвенції, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов самореалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2 Конвенції, свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. У відповідності до вимог ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. При цьому, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 1, 4 ст. 77 ЦПК України). Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Отже, позивачем подано до суду позов про захист честі, гідності, ділової репутації, проте з наданих позивачем доказів, неможливо встановити - яка саме була розповсюджена інформація відповідачем, що, на думку позивача, паплюжить його честь, гідність, ділову репутацію та нанесла йому моральної шкоди. При цьому, позивач також повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Також, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Під час розгляду вказаної справи позивач не надав достатніх доказів поширення у будь-який спосіб відповідачем жодної інформації саме щодо нього, яка б принижувала його честь, гідність чи ділову репутацію, стосувалася його особистих немайнових прав і охоронюваних законом інтересів, а також необхідності їх захисту у спосіб зобов`язання принести вибачення, чим не виконано, зокрема, вимоги ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона зобов`язана довести обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а тому суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині зобов`язання [PERSON] принести публічне вибачення перед колективом ТОВ «Приватна клініка Безега і К» та перед [PERSON] . Враховуючи, що позовні вимоги [PERSON] про відшкодування моральної шкоди є похідними від позовних вимог про захист честі, гідності, ділової репутації, тому вони задоволенню також не підлягають у зв`язку з відсутністю підстав для задоволення вищевказаної позовної вимоги. За змістом статті 141 ЦПК України судові витрати віднести за рахунок позивача.

Outcome: dismissed