Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-09 00:00:00

17.09.2021 року позивач звернувся до Московського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] про стягнення боргу в розмірі 55000 грн. та судових витрат. 22.09.2021\~року ухвалою судді Московського районного суду м.Харкова Семенової Я.О. відкрито спрощене позовне провадження. 01.02.2022 року до Московського районного суду м. Харкова надійшла заява відповідача [PERSON] про визнання позовних вимог та розгляд справи у його відсутність (а.с.61). Відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, Верховний суд розпорядженням від 08.03.2022 № 2/0/9-22 змінив територіальну підсудність судових справ Московського районного суду м. Харкова на Октябрський районний суд м.Полтави. Згідно з автоматизованим розподілом справа розподілена на суддю Гольник Л.В. Ухвалою судді Октябрського районного суд у м. Полтави від 13.09.2023 року справу прийнято до свого провадження. 08.11.2023 року від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, в якій просить стягнути з відповідача грошові кошти у сумі 55\~000 грн., суму боргу з урахуванням індексу інфляції в розмірі 19\~140 грн., 3% річних в розмірі 3991,64 грн., всього 78131,64 грн. (а.с.85-90). Позивач та представник позивача у судове засідання не з`явилися, подали заяву про розгляд справи без їх участі. Відповідач, будучи повідомленим про розгляд справи судом, заяви та клопотання до суду не подавав. З урахуванням ст. 223 ЦПК України, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи у відсутність нез`явившихся учасників процесу, за наявними в матеріалах справи доказах. Відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов до такого висновку. Відповідно до розписки від 03.03.2021 року, укладеної між позивачем та відповідачем, оригінал якої долучено до матеріалів справи, відповідач [PERSON] 15.12.2020 року отримав від [PERSON] грошові кошти в розмірі 55 000 (п`ятдесят п`ять тисяч) грн. та зобов`язується їх повернути до 01.06.2021 року (а.с.74). Вказані обставини не оспорюються сторонами, про що свідчить заява відповідача про визнання позовних вимог про стягнення з нього 55\~000 грн. на користь позивача (а.с.61). Судом встановлено, що відповідачем не виконано перед позивачем зобов`язання щодо повернення коштів згідно з розписки від 03.03.2021 року, в зв`язку з чим позивач звернувся до суду з позовом про стягнення суми боргу. Відповідно до ст.1046\~ЦК України за\~договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (п. 2 ч. 1 ст. 1046\~ЦК України). Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами (ч. 1ст. 207\~ЦК України). Частиною 1\~ст.\~1049 ЦК України\~встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. Така ж правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 18.09.2013 року у справі № 6-63цс13, 11.11.2015 року в справі № 6-1967цс15. З наявної в матеріалах справи розписки слідує, що позичальник отримав кошти в борг та зобов`язався повернути боргу у визначений строк 01.06.2021 року. Статтею 545 ЦК України\~врегульовано питання щодо підтвердження виконання зобов`язання, зокрема передбачено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. З наведеного вбачається, що доказом повернення позики є факт передачі позикодавцем оригіналу боргового документа позичальникові, або зазначення кредитором відомостей у розписці про повернення боргу щодо неможливості повернення боргового документа. Дані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 25.04.2012 року, справа № 6-24ц12. Ці обставини, з урахуванням вимог\~ст. 545 ЦК України, свідчать про невиконання відповідачем боргового зобов`язання перед позивачем. Відповідно до ст.526, 530\~ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а якщо у зобов`язанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін. У частині ч. 1 ст.527\~ЦК України сформульоване загальне правило, відповідно до якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Ст.\~610 ЦК України\~передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до\~ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також з угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Отже, враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що позивач має право на відшкодування понесених інфляційних втрат та трьох відсотків річних. За період з 01.07.2021 року по 31.10.2023 року відповідно до наданого позивачем розрахунку інфляційні втрати становлять: 55000 x 1,348 - 55000 =\~19140 грн., з яких IIc\~(100,10 : 100)\~x\~(99,80 : 100)\~x\~(101,20 : 100)\~x\~(100,90 : 100)\~x\~(100,80 : 100)\~x\~(100,60 : 100)\~x\~(101,30 : 100)\~x\~(101,60 : 100)\~x\~(104,50 : 100)\~x\~(103,10 : 100)\~x\~(102,70 : 100)\~x\~(103,10 : 100)\~x\~(100,70 : 100)\~x\~(101,10 : 100)\~x\~(101,90 : 100)\~x\~(102,50 : 100)\~x\~(100,70 : 100)\~x\~(100,70 : 100)\~x\~(100,80 : 100)\~x\~(100,70 : 100)\~x\~(101,50 : 100)\~x\~(100,20 : 100)\~x\~(100,50 : 100)\~x\~(100,80 : 100)\~x\~(99,40 : 100)\~x\~(98,60 : 100)\~x\~(100,50 : 100)\~x\~(100,80 : 100)\~= 1,348. Розраховується за формулою: [Інфляційні нарахування] = [Сума боргу] ? [Сукупний індекс інфляції] / 100% - [Сума боргу] Де: [Сума боргу] сума простроченого боргу. [Сукупний індекс інфляції] добуток щомісячних індексів за відповідний період. Відповідно до наданого позивачем розрахунку 3% річних становлять 3991,64\~грн, з яких за період 01.06.2021- 31.12.2021 55000 ? 3,000% / 100% ? 214 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 967,40 грн за період 01.01.2022- 31.12.2022 55000 ? 3,000% / 100% ? 365 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 1\~650,00 грн за період 01.01.2023- 31.10.2023 55000 ? 3,000% / 100% ? 304 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 1\~374,24 грн Розрахунок проведений позивачем відповідає чинному законодавству, неспростований відповідачем, а тому підлягає задоволенню. Отже, суд задовольняє позовні вимоги у повному обсязі. Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~141\~ЦПК України,\~судовий збір\~стягується пропорційно\~до суми\~задоволених \~позовних вимог,\~а отже\~з відповідача\~на користь\~позивача підлягають стягненню судові витрати з оплати судового збору щодо подання позову в сумі 908,00 грн.

Outcome: approved