Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-17 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства "Райффайзен Банк" про захист прав споживача фінансових послуг, списання заборгованості і зобов`язання відновити залишок коштів на рахунку, мотивуючи позовні вимоги тим, що позивач є клієнтом АТ "Райффайзен Банк", у якому на її ім`я відкрито рахунок [NUMBER] (картковий рахунок [NUMBER] ), платіжна картка за № [NUMBER] , з встановленим кредитним лімітом. 26.07.2023 близько 11:30 год. позивач на своєму мобільному телефоні Redmi Note 7, ІМЕІ1 [NUMBER] , ІМЕІ2 [NUMBER] , помітила повідомлення, про те, що 26.07.2023 о 11:22 год. відбулися транзакції по списанню коштів за рахунок кредитного ліміту на суму 25255,00 грн та 757,65 грн. Дізнавшись про зазначені платежі та достеменно знаючи, про те, що вказані кошти переказуються невідомою особою (особами), всупереч її волі, позивач невідкладно, 26.07.2023 о 11:40 год. та о 13:43 год. звернулась до колл-центру АТ "Райффайзен Банк" за номером телефону [NUMBER] та повідомила про зазначені обставини співробітників банку, а також заявила вимоги про блокування картки та просила зупинити здійснення непогоджених нею платіжних операцій. Однак, всупереч вимогам позивача картку не заблокували, зупинення здійснення операцій не здійснили. В той же день, близько 14:00 год. з метою припинення протиправних дій невідомих осіб позивач звернулася у відділення АТ "Райффайзен Банк Аваль" у м. Тульчин, Вінницькій області, де кредитну картку № [NUMBER] було заблокувано співробітники відділення банку. Будь-яких інших заходів спрямованих на зупинення протиправних дій невідомих осіб, які здійснювали переказ коштів, співробітниками відповідача не вживалося. У зв`язку з зазначеними подіями позивач також звернулася до Тульчинського РВП ГУНП у Вінницькій області із заявою про вчинення злочину та на підставі її заяви до ЄРДР внесли відомості за №12023020180000299 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України. Враховуючи, що ні співробітники колл-центру, ні відділення банку жодним чином не вплинули на здійснення транзакцій з переказу коштів від 26.07.2023 та 27.07.2023 все ж відбулося списання коштів, позивач з метою належного інформування відповідача про вказані обставини через засоби поштового зв`язку 04.08.2023 надіслала письмове звернення з даного приводу. Таким чином, позивач не мала намірів на отримання кредитних коштів від АТ "Райффайзен Банк" та не отримувала їх, а також не переказувала зазначені кошти іншим особам, спірні транзакції відбулися поза її волею і свідомістю. Разом з тим, позивач вжила всіх можливих і залежних від неї у даній ситуації заходів з метою недопущення переказу коштів і припинення несанкціонованого доступу до рахунку. В подальшому, позивач отримала лист АТ "Райффайзен Банк" за № 81-26-4/1826 від 14.08.2023, де відповідач зазначив, що 26.07.2023 мав місце вхід в систему "Райффайзен Онлайн" з недовіреного пристрою з використанням логіну і паролю (події відновлення паролю відсутні). Вхід підтверджувався за допомогою ОТП-паролю, який надсилається на фінансовий номер. Тоді ж, на сторонньому ресурсі здійснено операцію переказу коштів на суму 25255,00 грн та комісія 757,65 грн., яка як зазначає відповідач також підтверджувалася OTP-паролем, який надсилався на мобільний номер телефону. Інформація про отримувача коштів у відповідача відсутня. Крім того, відповідач визнає факт несвоєчасності блокування платіжної картки працівником банку, якого на даний час звільнено, однак вказані обставини на думку банку не вплинули на проведені операції по рахунку. У відповідь на адвокатський запит відповідач надіслав інформацію за №81-26-4/2191 від 09.10.2023, де серед іншого вказав, що 26.07.2023 вхід в систему "Райффайзен Онлайн" здійснювався за допомогою пристрою Apple Iphone, device id [NUMBER], після чого виконано токенізацію платіжною картки позивача в мобільному гаманці АррІеРау, а далі проведено операції з переказу коштів на суму 25255,00 грн та списання комісії в сумі 757,65 грн, підтвердження OTP-паролем не здійснювалося (в той же час у листі № 81-26-4/1826 від 14.08.2023, відповідач зазначив, що виконання платіжної операції здійснювалося за допомогою підтвердження ОТП-паролем, що надсилався на мобільний телефон). Також, АТ "Райффайзен Банк" вказав, що кошти переказані на картку іншого банку [NUMBER] (Monobank). При цьому раніше відповідачем зазначалося про відсутність у нього будь-яких даних про отримувача коштів. Згідно історії по картковому рахунку № [NUMBER] 26.07.2023 було проведено транзакції на суму 25255,00 грн та 757,65 грн, в той час як дані кошти були списані з рахунку позивача лише 27.07.2023. Водночас, в листі № 81-26-4/2291 від 24.10.2023 відповідач зазначив, що в момент здійснення будь-якої операції по картковому рахунку кошти залишаються на рахунку у заблокованому стані до моменту їх фактичного списання, однак на думку відповідача у нього відсутня можливість відміняти такі операції за дзвінком клієнта. Таким чином, відповідач, будучи обізнаним та неодноразово повідомленим позивачем про те, що вона стала жертвою протиправних дій і що транзакції від 26.06.2023 проведено не нею, жодних заходів не вжив, не заблокував платіжну картку позивача, спірні транзакції не скасував і не заблокував, незважаючи на те, що кошти знаходилися у заблокованому стані на рахунку позивача (що визнається відповідачем) і були фактично списані лише 27.07.2023, продовжив бездіяльність. Спірні платіжні операції відбулися 26.07.2023 о 11:22 год., позивач вперше звернулася до відповідача 26.07.2023 о 11:40 год., тобто через 18 хв. після здійснення платежів невідомою особою (особами), отже АТ "Райффайзен Банк" мав достатньо часу для реагування, але не скористався можливістю скасувати транзакції. Наразі АТ "Райффайзен Банк" вимагає від позивача погасити суму боргу, яка виникла 26.06.2023 та стверджує, що несанкціонований доступ до рахунку [PERSON] невідомі отримали саме з її вини, а тому вона повинна сплатити відповідачу зазначені кошти. З такою позицією відповідача позивач не погоджується з наступних підстав. Відповідно до ст.1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. Згідно ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його ж рахунка, банк повинен негайно, після виявлення порушення, зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Аналіз наведених норм закону свідчить про те, що відповідач несе відповідальність за неналежне надання фінансових послуг. Відповідно до ч.20 ст.38 Закону України "Про платіжні послуги" користувач, якому наданий електронний платіжний засіб, зобов`язаний, зокрема, зберігати та використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства та умов договору, укладеного з емітентом. Постановою правління Національного банку України за №164 від 29.07.2022 затверджено Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів (далі - Постанова № 164 ). Так, у відповідності до п.138 розділу VII Постанови №164 емітент зобов`язаний забезпечити, щоб індивідуальна облікова інформація користувача була недоступна іншим сторонам, крім користувача; зберігати інформацію, надану користувачем для здійснення контактів із ним, протягом строку дії договору; забезпечити користувачу можливість безоплатно в будь-який час повідомити емітента про втрату платіжного інструменту або індивідуальної облікової інформації та не допускати будь-якого використання платіжного інструменту після отримання такого повідомлення; забезпечити користувачу можливість у будь-який час повідомити емітента про потребу розблокування або заміни (перевипуску) платіжного інструменту; повідомляти користувача про виконання операцій з використанням платіжного інструменту. Пунктом 140 розділу VII Постанови №164 визначено, що користувач зобов`язаний не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції, та негайно після того, як йому стало відомо про факт втрати такої інформації та/або платіжного інструменту, повідомити про це емітента в спосіб та каналами зв`язку, визначеними договором між емітентом та користувачем. Позивач не передавала будь-кому дані своєї картки № [NUMBER] та будь-які ідентифікатори, які могли б бути використані для доступу до рахунку, завжди авторизовувалася у додатку та сервісах АТ "Райффайзен Банк" виключно за допомогою особистого телефону Redmi Note 7, ІМЕІ1 [NUMBER] , ІМЕІ2 [NUMBER] , будь-які інші пристрої не використовувала. Списання коштів за рахунок кредитного ліміту на суму 25255,00 грн та 757,65 грн відбулося внаслідок протиправної діяльності невідомої особи (осіб). Незважаючи на неодноразові посилання у листах і телефонних дзвінках співробітників АТ "Райффайзен Банк" на те, що списання коштів сталося з вини позивача, позивач вважає, що такі твердження не заслуговують на увагу, оскільки є сукупністю нічим необґрунтованих суджень, які не базуються на жодних доказах. Сам по собі факт авторизації невідомою особою з недовіреного пристрою у системі " [PERSON] " з використанням логіну і паролю позивача та подальший переказ коштів не є підтвердженням будь-якої винної поведінки з боку позивач, яка могла б виразитися у розголошенні будь-яких конфіденційних відомостей, використання яких сприяло отриманню доступу до рахунку. У разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів. Враховуючи споживчий характер правовідносин між банком та споживачем, за відсутності належних і допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною в таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними. На цьому наголосив Верховний Суд у постанові від 16.08.2023 по справі №176/1445/22. Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його притягнення до цивільно-правової відповідальності. Таким чином, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13.05.2015 у справі № 6-71цс15, постановах Верховного Суду від 23.01.2018 у справі №202/10128/14-ц, від 13.09.2019 у справі № 501/4443/14-ц, від 20.11.2019 у справі №577/4224/16- ц, від 17.06.2021 у справі № 759/4025/19, від 29.08.2022 у справі №532/1349/19. Крім того, відповідач під час листування, телефонних дзвінків, ще до звернення позивача до суду з даним позовом жодного разу не надав доказів і не повідомив конкретних обставин щодо того, які дії або бездіяльність [PERSON] могли призвести до списання коштів з її рахунку на користь невстановлених осіб. Відтак, позивач вважає таку поведінку відповідача спробою уникнення цивільно- правової відповідальності. На підставі до ч.1-4 ст.86 Закону України "Про платіжні послуги" надавач платіжних послуг несе відповідальність перед користувачами за невиконання або неналежне виконання платіжних операцій відповідно до закону та умов укладених між ними договорів, якщо не доведе, що платіжні операції виконані цим надавачем платіжних послуг належним чином. Надавачі платіжних послуг несуть відповідальність, визначену цим Законом, за виконання помилкової, неакцептованої платіжної операції або виконання платіжної операції з порушенням установлених цим Законом строків. Користувачі мають право на відшкодування в судовому порядку шкоди, заподіяної надавачем платіжних послуг внаслідок помилкової, неналежної, неакцептованої платіжної операції або виконання платіжної операції з порушенням установлених цим Законом строків. Надавач платіжних послуг у разі виконання помилкової, неналежної, неакцептованої платіжної операції або виконання платіжної операції з порушенням установлених цим Законом строків зобов`язаний на запит користувача, якого він обслуговує, невідкладно вжити заходів для отримання всієї наявної у надавала платіжних послуг інформації про платіжну операцію та надати її користувачу без стягнення плати. Крім того, ч.10, 12 ст.86 Закону України "Про платіжні послуги" передбачено, що у разі виконання помилкової платіжної операції з рахунку неналежного платника надавач платіжних послуг зобов`язаний негайно після виявлення помилки або після отримання повідомлення неналежного платника (залежно від того, що відбулося раніше) переказати за рахунок власних коштів суму платіжної операції на рахунок неналежного платника та сплатити йому пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожний день від дня списання з рахунку коштів за помилковою платіжною операцією до дня повернення коштів на рахунок неналежного платника. Надавач платіжних послуг зобов`язаний також відшкодувати неналежному платнику суму утриманої/сплаченої неналежним платником комісійної винагороди за виконану помилкову платіжну операцію (за наявності такої комісійної винагороди). Надавачі платіжних послуг, що обслуговують платників, несуть перед ними відповідальність за неакцептованими платіжними операціями. У разі виконання неакцептованої платіжної операції надавач платіжних послуг зобов`язаний негайно після виявлення факту виконання неакцептованої платіжної операції або після отримання повідомлення платника (залежно від того, що відбувалося раніше) повернути за рахунок власних коштів суму неакцептованої платіжної операції на рахунок платника, а також сплатити йому пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожний день від дня списання з рахунку платника коштів за неакцептованою платіжною операцією до дня повернення коштів на рахунок платника. Надавач платіжних послуг зобов`язаний також відшкодувати платнику суму утриманої/сплаченої неналежним платником комісійної винагороди за виконану неакцептовану платіжну операцію (за наявності такої комісійної винагороди). За приписами п.143, 144 розділу VII Постанови N° 164 від 29.07.2022, надавач платіжних послуг у разі виконання помилкової платіжної операції з рахунку неналежного платника, якщо власник рахунку/держатель невідкладно повідомив про платіжні операції з використанням платіжного інструменту, які ним не виконувалися, зобов`язаний негайно після виявлення помилки або після отримання повідомлення (залежно від того, що відбулося раніше) переказати за рахунок власних коштів суму платіжної операції на рахунок неналежного платника. Надавач платіжних послуг зобов`язаний також відшкодувати неналежному платнику суму утриманої/сплаченої неналежним платником комісійної винагороди за виконану помилкову платіжну операцію (за наявності такої комісійної винагороди). На підставі п.146, 147 розділу VII Постанови №164 власник рахунку не несе відповідальності за платіжні операції, здійснені без автентифікації платіжного інструменту і його держателя, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність власника рахунку/держателя призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Власник рахунку має право на відшкодування в судовому порядку шкоди, заподіяної надавачем платіжних послуг унаслідок помилкової, неналежної платіжної операції або виконання платіжної операції з порушенням установлених законодавством України строків. Пунктом 41 ст.1 Закону України "Про платіжні послуги" визначено, що негайно - найкоротший можливий строк, але не пізніше наступного операційного дня, визначений внутрішніми документами надавача платіжних послуг та передбачений договором з користувачем платіжних послуг, у який мають виконуватися (відбуватися) відповідні дії з моменту настання підстави для їх виконання. Відтак, позивач у розумінні п.41 ч.1, ст.86 Закону України "Про платіжні послуги" вимоги законодавства виконала належним чином та негайно, а саме після здійснення невідомими особами транзакцій за її рахунком проінформувала відповідача про зазначені обставини. Вказані обставини підтверджуються журналом викликів за 26.07.2023 о 11:40 год. та о 13:43 год. на телефонний номер [NUMBER] в мобільному телефоні позивача, смс-повідомленням відповідача від 11:48 год. про фіксацію заяви на спірну транзакцію #482258, а також не заперечувалося відповідачем у листі № 81-26-4/1826 від 14.08.2023. З огляду на зазначене, позивач змушена звернутися до суду з даним позовом. Просить зобов`язати відповідача поновити за власний рахунок залишок коштів станом на 25.07.2023 на рахунку [NUMBER] (картковий рахунок [NUMBER] ), платіжна картка за № [NUMBER] , відкритому на ім`я [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] та списати у повному обсязі заборгованість всіх видів, нараховану після 26.07.2023 за рахунком [NUMBER] (картковий рахунок [NUMBER] ), платіжна картка за № [NUMBER] , відкритому на ім`я [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , а також стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, пов`язані з розглядом справи. В судове засідання представник позивача не з`явився, в матеріалах справи наявне клопотання про розгляд справи за відсутності позивача та її представника та часткове залишення позовних вимог без розгляду, згідно якого останній просить розглянути справу у відсутність позивача та її представника, прийняти часткове визнання позову АТ "Райффайзен Банк", судові витрати за правничу допомогу залишити за позивачем. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подав до суду заяви про визнання позову та про розгляд справи без участі, згідно яких просить розглянути справу за відсутності представника АТ "Райффайзен Банк", позовні вимоги в частині п.1 та 2 визнає. Відповідно до ст.223, ч.2 ст.247 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу за відсутность учасників справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази по справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що позивач є клієнтом АТ "Райффайзен Банк", у якому на її ім`я відкрито рахунок [NUMBER] (картковий рахунок [NUMBER] ), платіжна картка за № [NUMBER] , з встановленим кредитним лімітом. 26.07.2023 об 11:22 год. з карткового рахунку позивача було проведено дві транзакції на суму 25255,00 грн та 757,65 грн. Дізнавшись про зазначені платежі та достеменно знаючи, про те, що вказані кошти переказуються невідомою особою (особами), всупереч її волі, позивач невідкладно, 26.07.2023 о 11:40 год. та о 13:43 год. звернулась до колл-центру АТ "Райффайзен Банк" за номером телефону [NUMBER] та повідомила про зазначені обставини співробітників банку, а також заявила вимоги про блокування картки та просила зупинити здійснення непогоджених нею платіжних операцій. Між тим, всупереч її вимогам її картку не заблокували, зупинення здійснення відповідних операцій не було проведено. Через дані обставини, того ж дня, близько 14:00 год. позивач змушена була звернулася у відділення АТ "Райффайзен Банк Аваль" у м. Тульчин, Вінницькій області, де її кредитну картку № [NUMBER] все ж таки було заблокувано. В той же час, бездіяльність працівників банку призвела до того, що 27.07.2023 вищевказані кошти були списані з рахунку позивача та перераховані на картку іншого банку. Дані обставини справи відповідачем не заперечуються, а тому в силу ч.1 ст.82 ЦПК України доказуванню не підлягають. У зв`язку з зазначеними подіями позивач звернулася до Тульчинського РВП ГУНП у Вінницькій області із заявою про вчинення злочину та на підставі її заяви до ЄРДР внесли відомості за №12023020180000299 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, про що свідчить копія витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 01.05.2023 (а.с.15). Вищевказані дії позивача свідчать про те, що вона не мала намірів на отримання кредитних коштів від АТ "Райффайзен Банк", а спірні транзакції відбулися поза її волею і свідомістю. Разом з тим, остання вжила всіх можливих і залежних від неї у даній ситуації заходів з метою недопущення переказу коштів і припинення несанкціонованого доступу до її рахунку. Згідно копії повідомлення АТ "Райффайзен Банк" від 14.08.2023 № 81-26-4/1826 (а.с.24) вбачається, що за результатами проведеної перевірки профільним підрозділом банку було встановлено, що 26.07.2023 здійснено вхід в систему "Райффайзен Онлайн" з недовіреного пристрою з використанням логіну і паролю (події відновлення паролю відсутні). Вхід підтверджувався за допомогою ОТП-паролю, який надсилається на фінансовий номер. Цього ж дня, на сторонньому ресурсі WWW.IPAY.UA р2р здійснено операцію переказу коштів на суму 25255 грн та комісія 757,65 грн з введенням всіх реквізитів картки та з підтвердженням одноразовим паролем, який надсилався на мобільний номер телефону, що був підключений до послуги 3D-Secure. Інформація щодо отримувача у банка відсутня. Позивача було повідомлено, що у банку відсутні підстави щодо повернення коштів. Додатково було зазначено, співробітником Інформаційного центру не було здійснено своєчасне блокування платіжної картки. При цьому, дані дії оператора ніяк не вплинули на вже проведені операції по рахунку. На сьогогоднішній день співробітник, яким допущено помилку при наданні консультації, звільнено. Згідно копії повідомлення АТ "Райффайзен Банк" від 09.10.2023 №81-26-4/2191 (а.с.43) вбачається, що відповідальним підрозділом банку було проведено відповідну перевірку, за результатами якої було встановлено, що 26.07.2023 в обліковий запис клієнта системи " [PERSON] " здійснений вхід з використанням логіну і паролю (події відновлення паролю відсутні) та з підтвердженням одноразовим ОТП-кодом, що направлявся на номер телефону, який зафіксований в системах банку як фінансовий номер телефону клієнта з наступним текстом "Passcode: [NUMBER] Вхід у застосунок. Control code: 11 Зв`язок із банком 0800500133". При цьому вхід в систему здійснювався за допомогою мобільного додатку "Райффайзен Онлайн" з мобільного пристрою Apple Inc. iPhone 15/2 (device_id -[NUMBER]). Після чого виконано токенізацію платіжної картки клієнта в мобільному гаманці АррlеРау та в подальшому на сторонньому ресурсі торгової точки (сервісу) "WWW.IPAY.UA" проведено операції з переказу коштів з карткового рахунку клієнта на суму 25255 грн + комісія 757,65 грн. Операція переказу коштів здійснена на зовнішньму ресурсі з використанням створеного токену. При цьому, не дивлячись на те, що вказані транзакції відображаються в автоматизованій системі за індикатором ЕСІ 05 (Full 3-D Sec), чере те, що вони проведені з використанням токену, підтвердження OTP-паролем не здійснювалося, платіжна система прирівнює такі транзакції до верифікованих за 3 DS та дозволяє мерчантам маркувати їх як "full 3-DSeure" Кошти з рахунку клієнта за вищевказаною операцією на суму 25255 грн були переказані на картку іншого банку [NUMBER] (Monobank). Позивача було повідомлено, що у банку відсутні підстави щодо повернення коштів. Згідно копії повідомлення АТ "Райффайзен Банк" від 24.10.2023 №81-26-4/2291 (а.с.27) вбачається, що банк звернув увагу позивача на те, що в момент здійснення будь-якої операції з використанням платіжної картки банку, необхідна сума коштів на рахунку власника картки блокується. При цьому, сума операції фактично ще знаходиться на картковому рахунку, але вже не доступна для використання. Дані кошти залишаються на картковому рахунку в заблокованому стані до моменту їх фактичного списання. На жаль, у банка відсутня можливість відміняти такі операції, тому списання коштів відбулось згідно авторизаційних даних, і блокування/відміна таких операцій по дзвінку клієнта неможлива. Таким чином, судом встановлено, що відповідач, будучи обізнаним та неодноразово повідомленим позивачем про те, що вона стала жертвою протиправних дій і що транзакції від 26.06.2023 на суму 25255,00 грн та 757,65 грн. проведено не нею, жодних заходів не вжив, вчасно не заблокував платіжну картку позивача, спірні транзакції не скасував і не зупинив, незважаючи на те, що кошти знаходилися у заблокованому стані на рахунку позивача і були фактично списані лише 27.07.2023, продовжив свою бездіяльність. В результаті чого, у позивача перед банком виникли грошові зобов`язання, що і стало підставою для звернення останньої з даним позовом до суду. Відповідно до ч.1 ст.55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами НБУ та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Статтею 1066 ЦК України визначено, що за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Частиною 1 ст.1068 ЦК України передбачено, що банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Відповідно до ст.1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. Згідно ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його ж рахунка, банк повинен негайно, після виявлення порушення, зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч.3 ст.1092 ЦК України якщо порушення банком правил розрахункових операцій спричинило помилковий переказ банком грошових коштів, банк несе відповідальність відповідно до цього Кодексу та закону. Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання. Згідно п.39, 42, 69 ч.1 ст.1 Закону України "Про платіжні послуги" неакцептована платіжна операція - платіжна операція, виконана надавачем платіжних послуг платника на підставі наданої ініціатором платіжної інструкції без отримання згоди платника (крім примусового списання (стягнення) або після відкликання такої згоди; неналежна платіжна операція - платіжна операція, внаслідок якої з вини особи, яка не є ініціатором або надавачем платіжних послуг, здійснюється списання коштів з рахунку неналежного платника та/або зарахування коштів на рахунок неналежного отримувача чи видача йому коштів у готівковій формі; помилкова платіжна операція - платіжна операція, внаслідок якої з вини надавача платіжних послуг здійснюється списання коштів з рахунку неналежного платника та/або зарахування коштів на рахунок неналежного отримувача чи видача йому коштів у готівковій формі. Відповідно до ч.20 ст.38 Закону України "Про платіжні послуги" користувач, якому наданий електронний платіжний засіб, зобов`язаний: 1) надати емітенту інформацію для здійснення контактів у порядку, визначеному договором; 2) зберігати та використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства та умов договору, укладеного з емітентом; 3) не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права; 4) не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції; 5) негайно після того, як така інформація стала йому відома, повідомити емітента у спосіб та каналами зв`язку, передбаченими договором між емітентом та платником, про факт втрати електронного платіжного засобу та/або факт втрати індивідуальної облікової інформації. Відповідно до ч.1, 2 ст.67 Закону України "Про платіжні послуги" надавачі платіжних послуг зобов`язані запровадити систему захисту інформації, що має забезпечувати безперервний захист інформації про виконання платіжних операцій та індивідуальної облікової інформації на всіх етапах її формування, обробки, передавання та зберігання. Система захисту інформації має забезпечувати цілісність, конфіденційність, доступність та простежуваність інформації, що формується, обробляється, передається та зберігається під час виконання платіжних операцій, відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Національного банку України. Надавачі платіжних послуг зобов`язані виконувати встановлені законодавством вимоги щодо захисту інформації. Відповідно до ч.1-5 ст.68 Закону України "Про платіжні послуги" електронна взаємодія надавача платіжних послуг із користувачем здійснюється лише після автентифікації користувача, який є фізичною особою, або уповноваженого представника користувача, який є юридичною особою. Під час виконання автентифікації надавачі платіжних послуг зобов`язані виконувати вимоги Національного банку України щодо захисту конфіденційності та цілісності індивідуальної облікової інформації користувачів. Надавачі платіжних послуг зобов`язані застосовувати посилену автентифікацію користувача під час: 1) отримання користувачем доступу до рахунку за допомогою засобів дистанційної комунікації; 2) ініціювання дистанційної платіжної операції; 3) будь-яких інших дій у разі підозри вчинення шахрайства (або існування ризику шахрайства) чи інших неправомірних дій (або існування ризику вчинення інших неправомірних дій). Надавачі платіжних послуг зобов`язані розробити та застосовувати елементи посиленої автентифікації, які мають бути незалежними, щоб виявлення факту несанкціонованого доступу до одного захищеного елемента або його розголошення не загрожувало надійності інших елементів, а також запровадити заходи із забезпечення захисту конфіденційності даних автентифікації. Для проведення дистанційних платіжних операцій надавачі платіжних послуг зобов`язані застосовувати посилену автентифікацію платника, що включає використання унікальних для кожної окремої операції даних, які дають змогу пов`язувати (в результаті виконання алгоритму співставляти контрольний показник з даними операції) операцію на певну суму і конкретного отримувача. Відповідно до ч.1, 2, 4, 10, 12 ст.86 Закону України "Про платіжні послуги" надавач платіжних послуг несе відповідальність перед користувачами за невиконання або неналежне виконання платіжних операцій відповідно до закону та умов укладених між ними договорів, якщо не доведе, що платіжні операції виконані цим надавачем платіжних послуг належним чином. Надавачі платіжних послуг несуть відповідальність, визначену цим Законом, за виконання помилкової, неакцептованої платіжної операції або виконання платіжної операції з порушенням установлених цим Законом строків. Надавач платіжних послуг у разі виконання помилкової, неналежної, неакцептованої платіжної операції або виконання платіжної операції з порушенням установлених цим Законом строків зобов`язаний на запит користувача, якого він обслуговує, невідкладно вжити заходів для отримання всієї наявної у надавача платіжних послуг інформації про платіжну операцію та надати її користувачу без стягнення плати. У разі виконання помилкової платіжної операції з рахунку неналежного платника надавач платіжних послуг зобов`язаний негайно після виявлення помилки або після отримання повідомлення неналежного платника (залежно від того, що відбулося раніше) переказати за рахунок власних коштів суму платіжної операції на рахунок неналежного платника та сплатити йому пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожний день від дня списання з рахунку коштів за помилковою платіжною операцією до дня повернення коштів на рахунок неналежного платника. Надавач платіжних послуг зобов`язаний також відшкодувати неналежному платнику суму утриманої/сплаченої неналежним платником комісійної винагороди за виконану помилкову платіжну операцію (за наявності такої комісійної винагороди). Надавачі платіжних послуг, що обслуговують платників, несуть перед ними відповідальність за неакцептованими платіжними операціями. У разі виконання неакцептованої платіжної операції надавач платіжних послуг зобов`язаний негайно після виявлення факту виконання неакцептованої платіжної операції або після отримання повідомлення платника (залежно від того, що відбувалося раніше) повернути за рахунок власних коштів суму неакцептованої платіжної операції на рахунок платника, а також сплатити йому пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожний день від дня списання з рахунку платника коштів за неакцептованою платіжною операцією до дня повернення коштів на рахунок платника. Надавач платіжних послуг зобов`язаний також відшкодувати платнику суму утриманої/сплаченої неналежним платником комісійної винагороди за виконану неакцептовану платіжну операцію (за наявності такої комісійної винагороди). Відповідно до ч.4 ст.87 Закону України "Про платіжні послуги" платник зобов`язаний негайно після того, як така інформація стала йому відома, повідомити надавача платіжних послуг у визначеному договором порядку про факт виконання з його рахунку неналежної або неакцептованої платіжної операції для отримання відшкодування за такою операцією. Постановою правління Національного банку України за №164 від 29.07.2022 затверджено Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів. Приписами п.143, 144, 146 розділу VII Постанови №164 від 29.07.2022 передбачено, що надавач платіжних послуг у разі виконання помилкової платіжної операції з рахунку неналежного платника, якщо власник рахунку/держатель невідкладно повідомив про платіжні операції з використанням платіжного інструменту, які ним не виконувалися, зобов`язаний негайно після виявлення помилки або після отримання повідомлення (залежно від того, що відбулося раніше) переказати за рахунок власних коштів суму платіжної операції на рахунок неналежного платника. Надавач платіжних послуг зобов`язаний також відшкодувати неналежному платнику суму утриманої/сплаченої неналежним платником комісійної винагороди за виконану помилкову платіжну операцію (за наявності такої комісійної винагороди). Надавач платіжних послуг повинен сприяти власнику рахунку/держателю в поверненні коштів за неналежною платіжною операцією з використанням платіжного інструменту шляхом негайного надання доступної йому інформації про таку операцію (без стягнення плати), уключаючи інформацію, отриману на його запит від надавача платіжних послуг, що обслуговує неналежного отримувача. Надавач платіжних послуг, який обслуговує неналежного отримувача, для встановлення правомірності платіжної операції з використанням платіжного інструменту в разі опротестування неналежної платіжної операції власником рахунку та/або держателем та/або на вимогу емітента зобов`язаний після отримання відповідного повідомлення негайно заблокувати кошти в сумі неналежної платіжної операції на рахунку неналежного отримувача на строк до 30 календарних днів. Власник рахунку не несе відповідальності за платіжні операції, здійснені без автентифікації платіжного інструменту і його держателя, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність власника рахунку/держателя призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин. Відтак, тлумачення наведених норм дозволяє зробити висновок, що підставою відповідальності особи-користувача платіжної картки за здійснення несанкціонованих платіжних операцій з її рахунку є її дії чи бездіяльність, що сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера, або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. В разі недоведеності таких обставин, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні спірних грошових коштів. У правовій позиції, висловленій у постанові Верховного Суду України від 13.05.2015 у справі № 6-71цс15 зазначено, що: "Відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30.04.2010 № 223 банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Не встановивши обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, касаційний суд дійшов помилкового висновку про вину [PERSON] як підставу цивільно-правової відповідальності." Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16.08.2023 у справі №176/1445/22. Також в даній постанові Верховний Суд вказав, що за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними». У постанові Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 537/3312/16-ц зазначено, що: «сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. У постанові Верховного Суду від 26.08.2020 в справі 766/19614/18 вказано, що: «Сама по собі відсутність вироку у кримінальній справі за фактом незаконного заволодіння невстановленими особами грошовими коштами із використанням карткових рахунків, відкритих на ім`я [PERSON], не є підставою для відмови у задоволенні позову." Згідно ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України,виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог представника позивача в заявлених ним межах та про існування правових підстав для їх задоволення. Згідно ч.3 ст.22 Закону України "Про захист прав споживачів" споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов`язаними з порушенням їх прав. Таким чином, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави в сумі 1073,60 грн. Витрати на професійну правову допомогу, понесені позивачем, за клопотанням представника позивача слід залишити за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: approved