Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з заявою про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні. В обґрунтування заявлених вимог заявник зазначив, що з 09.10.2019 перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , яка є матір`ю двох дітей: неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , яка вже досягла повноліття. Батько цих дітей [PERSON] [INFO] помер. Заявник зазначив, що він, його дружина та її діти проживають разом однією сім`єю. Діти перебувають на утриманні заявника, отримують усі блага, необхідні для фізичного та духовного розвитку. Крім цього, заявник є батьком двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які проживають разом зі своєю матір`ю, однак на утримання яких заявник сплачує аліменти. Заборгованість зі сплати аліментів у заявника відсутня. Заявник зазначив, що абзац 4 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначає, що не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, серед яких жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років. Однак під час звернення до Тернопільського об`єднаного міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки заявник отримав усну відповідь про те, що не має право на відстрочку від призову на військову службу за вказаною вище підставою, оскільки факт перебування у нього на утриманні трьох дітей не підтверджений судовим рішенням. За таких підстав заявник просить встановити факт перебування фізичної особи на утриманні, а саме те, що неповнолітня дитина [PERSON] , [INFO] , перебуває на утриманні у [PERSON] , [INFO] . 20.06.2023 відкрите провадження у справі, залучений до участі у справі в якості заінтересованої особи Тернопільський об`єднаний міський територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, постановлено розглядати справу в порядку окремого провадження та призначене судове засідання на 07.08.2023. 07.08.2023 судове засідання відкладене на 06.09.2023, визнано обов`язковою явку у судове засідання представника Тернопільського об`єднаного міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки. 06.09.2023 заява залишена без розгляду на підставі ч. 6 ст. 294 ЦПК України у зв`язку з наявністю спору про право. 07.12.2023 постановою Тернопільського апеляційного суду скасована ухвала Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06.09.2023 та справа направлена для продовження розгляду до суду першої інстанції. 14.12.2023 справа прийнята до провадження судді та призначене судове засідання на 22.01.2024. У судове засідання 22.01.2024 заявник [PERSON] , належним чином повідомлений про дату, час і місце цього судового засідання, не з`явився. Подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, заяву про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні підтримав з підстав, зазначених у заяві, та просив заяву задовольнити повністю. У судове засідання 22.01.2024 представники заінтересованих осіб Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради та Тернопільського об`єднаного міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки, належним чином повідомлені про дату, час та місце цього засідання, не з`явилися без повідомлення про причини неявки. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку, що у заяві про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні слід відмовити з таких підстав. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.04.2019 у справі № 320/948/18 зробила висновок про те, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Суд встановив, що [PERSON] є батьком неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Указане підтверджується повторними свідоцтвами про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] (а.с. 15, 16). Відповідно до рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15.03.2017 та додаткового рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14.06.2017 у справі № 607/14361/16-ц (а.с. 13, 14) з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 15.12.2016 і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25.03.2019 у справі № 607/4743/19 вирішено змінити спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15.03.2017 у цивільній справі № 607/14361/116-ц, та стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішення суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття; та аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішення суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Як вбачається з повідомлення відділу державної виконавчої служби у місті Тернополі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції № 56795 від 05.06.2023 (а.с. 17), станом на 05.06.2023 відсутня заборгованість у виконавчому провадженні № [NUMBER] з примусового виконання виконавчого листа № 607/4743/19 від 25.03.2019. Крім цього, суд встановив, що батьками дитини [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Указане підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 11). Як вбачається зі свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] помер [INFO] (а.с. 10). Також 09.10.2019 [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб та після державної реєстрації шлюбу дружині присвоєне прізвище [PERSON] . Такі обставини підтверджуються свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 8). Згідно з довідкою ДП «Фаворит-3» № 31 від 10.04.2023 (а.с. 9) [PERSON] проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] разом із дружиною [PERSON] та її дітьми [PERSON] та [PERSON] . Так, в обґрунтування заявлених вимог [PERSON] зазначив, що дитина [PERSON] , [INFO] , перебуває на його утриманні, отримує усі блага, необхідні для нормального та фізичного духовного розвитку. Разом з тим на підтвердження таких обставин заявник належних та достатніх доказів суду не надав. Так, перебування особи на утриманні іншої особи означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги, що надається, а також наявність в особи, що таку допомогу надає, матеріальної можливості утримувати, окрім себе, ще й іншого члена сім`ї. Суд, зважаючи на вік неповнолітньої дитини, вважає цілком ймовірним, що [PERSON] потребує сторонньої допомоги від дорослих членів своєї сім`ї для забезпечення належних умов для свого проживання та фізичного і духовного розвитку. Однак заявник не довів суду, що така допомога надається саме заявником, а не матір`ю неповнолітнього [PERSON] , на яку такий обов`язок покладений у силу вимог ст. 180 СК України. Зокрема, суду не надані докази того, що заявник працевлаштований та отримує дохід у розмірі, достатньому для забезпечення своїх особистих потреб, сплати аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей від першого шлюбу та для надання систематичної на постійній основі матеріальної допомоги на утримання дитини [PERSON] . Заявник не довів, що має у своїй власності нерухоме або цінне рухоме майно, що сплачує комунальні послуги за місцем свого спільного проживання з дитиною, що оплачує витрати на придбання шкільного приладдя, одягу, взуття для дитини тощо. При цьому зі змісту судових рішень, якими призначалась сплата з заявника аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей від першого шлюбу та змінювався розмір таких аліментів, вбачається, що станом на 15.03.2017 дохід [PERSON] складався лише із заробітної плати у ТОВ «ГіГ-Ант» та його розмір становив 1840,06 грн. Також під час розгляду справи № 607/4743/19 про зміну розміру аліментів [PERSON] заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 4000 грн щомісячно. Такі обставини дають суду підстави критично оцінювати доводи заявника про можливість матеріального утримання заявником неповнолітньої дитини [PERSON] . Суд вважає, що сам по собі факт спільного проживання заявника з дитиною [PERSON] без надання інших достатніх та належних доказів не підтверджує факт перебування цієї дитини на утриманні заявника. За таких підстав, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що заява [PERSON] про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed