Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-22 00:00:00

[PERSON] (надалі за текстом - позивач), звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовною заявою до [PERSON] (надалі за текстом - відповідача) та до [PERSON] , про спростування недостовірної інформації, захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем-1 та відповідачем-2 у 2017-2018 роках на своїх особистих сторінках в соціальній мережі «Facebook» було розміщено ряд публікацій та записів, в яких зазначено відносно позивача недостовірну інформацію щодо винуватості позивача у скоєнні вбивства, у зв`язку з чим, (з урахуванням заяви про зміну предмета позову (позовних вимог) просить суд: 1. Визнати недостовірною та такою, що не відповідає дійсності, принижує честь, гідність та ділову репутацію, інформацію, поширену [PERSON] через власну сторінку в соціальній інтернет-мережі «Facebook» ( [INFO] ) щодо [PERSON] про те, що [PERSON] є винним у вбивстві журналіста [PERSON] , та розміщену [PERSON] у постах (публікаціях) за наступними посиланнями: 1) пост (публікація) від [INFO] о 13 год. 53 хв., URL-адрес посту [INFO] ; 2) пост (поширений та прокоментований пост (публікація) [PERSON] від 15 березня 2018 року) від 15 березня 2018 року о 13 год. 18 хв., URL-адрес посту [INFO] ; 3) пост (публікація) від [INFO] о 10 год. 15 хв., URL-адрес посту [INFO] ; 4) пост (публікація) від [INFO] об 11 год. 55 хв., URL-адрес посту [INFO] ; 5) пост (поширений та прокоментований пост (публікація) [PERSON] від 14 травня 2018 року) від [INFO] о 14 год. 05 хв., URL-адрес посту [INFO] та зобов`язати [PERSON] протягом двадцяти календарних днів з дня набрання рішенням суду законної сили у цій справі видалити поширену ним недостовірну інформацію, а саме: 1) у пості (публікація) від [INFO] о 13 год. 53 хв., URL-адрес посту [INFO] видалити слова «...організаторів та замовників…»; 2) у пості (поширений та прокоментований пост (публікація) [PERSON] від 15 березня 2018 року) від 15 березня 2018 року о 13 год. 18 хв., URL-адрес посту [INFO] видалити слово «...вбивцям…»; 3) у пості (публікації) від [INFO] о 10 год. 15 хв., URL-адрес посту [INFO] видалити слово «...вбивці…»; 4) у пості (публікації) від [INFO] об 11 год. 55 хв., URL-адрес посту [INFO] видалити слово « ...вбивць… »; 5) у пості (поширений та прокоментований пост (публікація) [PERSON] від 14 травня 2018 року) від 14 травня 2018 року о 14 год. 05 хв., URL-адрес посту [INFO] видалити слова «...вбивцям…» та «...вбивць…». 2. Зобов`язати [PERSON] протягом двадцяти календарних днів з дня набрання рішенням суду у цій справі законної сили спростувати поширену ним недостовірну інформацію шляхом опублікування в мережі Інтернет на своїй особистій сторінці в соціальній мережі «Facebook»» за посиланням [INFO] (публікації) наступного змісту: «Інформація про винуватість [PERSON] у вбивстві журналіста [PERSON] , поширена мною та опублікована на моїй особистій сторінці в соціальній мережі «Facebook» за посиланнями: [INFO] , [INFO] , [INFO] , [INFO] , [INFO] є недостовірною та такою, що не відповідає дійсності, принижує його честь, гідність та ділову репутацію». 3. Заборонити [PERSON] поширювати інформацію про винуватість [PERSON] у вбивстві журналіста [PERSON] без винесення компетентними судами України вироку, яким встановлено винуватість позивача в цьому. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 06.12.2018 дану справу передано за підсудністю до Подільського районного суду міста Києва. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано на розгляд судді Гребенюк В.В. Ухвалою Суду від 04.09.2019 відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд в загальному позовному провадженні та призначено підготовче засідання. 22.02.2023 до суду від [PERSON] надійшло клопотання про закриття провадження справі. Ухвалою Суду від 04.04.2023 закрито провадження у частині вимог до [PERSON] , у зв`язку зі смертю останнього. 18.10.2023 до суду від позивача надійшла заява про зміну предмета позову (позовних вимог). Ухвалою Суду від 18.10.2023 суд ухвалив: прийняти заяву представника позивача про зміну предмету позову у цивільній справі № 759/19642/18 до розгляду; у подальшому розглядати справу з урахуванням зміни предмета позову; закрити підготовче провадження у справі та призначити справу до судового розгляду по суті. 23.01.2023 до суду від позивача надійшла заява про розгляд справи без участі. Від відповідача до суду відзив не надходив. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на вищевикладене, наявні передбачені ч. 1 ст. 223 та ч. 1, 2 ст. 280 ЦПК України підстави для заочного розгляду справи. Суд ухвалив провести заочний розгляд справи із ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідачем було здійснено наступні публікації щодо позивача. 1. За адресою: https://www.facebook.com/oleksandr.aronets/posts/1792017747477006/: "Минулого тижня під стінами ГПУ відбулася велелюдна акція з вимогою покарати організаторів та замовників вбивства журналіста, героя Небесної сотні [PERSON] . Громадськість вимагала від Генпрокурора внести подання на позбавлення недоторканності нардепа [PERSON] , якого ЗМІ підозрюють в замовленні вбивства. На моє здивування, з ініціативною групою серед яких був і я, а також з народними депутами [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] погодився зустрітись [PERSON] . Я не буду казати, що на зустрічі вдалося добитися обіцянки внесення подання на [PERSON] , але й назвати зустріч просто тактовною "відмазкою" зі сторони [PERSON] я теж не можу. Загалом зустріч тривала близько півтори години. З боку ГПУ, окрім [PERSON] була його заступниця [PERSON] , а також двоє процесуальних прокурорів, які безпосередньо курують справу. На мій подив, [PERSON] в деталях ознайомлений зі справою вбивства [PERSON] , а також розуміє реальну загрозу для справи, яка відбулась після того, як суд в Черкасах відпустив одного з підозрюваних. До слова ГПУ буде подавати апеляцію на таке рішення суду. І хоча не про все можна публічно розповісти, але [PERSON] вислухав нас та дізнався кілька нових деталей справи, які можуть активізувати роботу обвинувачення. Також одним з пріоритетів для прокуратури є переведення підозрюваних у вбивстві та організації вбивства з "тепличних умов" у черкаському СІЗО до лукёянівського СІЗО, де можливостей для проведення слідчих дій із підозрюваними непорівняно більше. Також прокуратура має серйозні зауваження до складу суддів, які слухають справу в Черкасах. Прокурори були дуже здивовані, коли почули, що судді прямо заборонили вдові [PERSON] називати прізвище [PERSON] на засіданні. Тому прокуратура візьметься за вивчення можливостей для зміни суду, або хоча б складу суддів, що було б дуже логічним кроком. Є ще деякі непублічні речі, які пообіцяв зробити [PERSON] . Тому, наразі, після зустрічі у мене з`явився стриманий оптимізм. Будемо і надалі слідкувати за справою і головне за виконанням даних нам обіцянок зі сторони ГПУ. Вбивці і замовники повинні бути покарані!" 2. За адресою: [INFO]: "Не дамо вбивцям [PERSON] вийти на волю! Змусимо суд працювати". (станом на дату прийняття рішення дотуп до публікації обмежено або контент видалено). 3. За адресою: [INFO] : "#Справа[PERSON] Через два дні вбивці героя Небесної сотні [PERSON] можуть вийти на волю через саботаж суддів двох районних судів, які відмовляються слухати справу. Сьогоднішнє засідання ключове.". 4. За адресою: [INFO]: "Вбивць залишили під вартою ще на 60 діб. Засідання по справі відбудеться 13 квітня. Дякую всім небайдужим!". 5. За адресою: [INFO]: "Справа вбивства героя Небесної сотні [PERSON] ! Увага! Завтра 15.05.о 14.10 продовження запобіжного заходу вбивцям. ЗВенигородка Черкаської області, вул. Шевченка 12-а. Репост. Нагадаю. вже вкотре судді, які розглядала справу змінились! 16-го травня спливають чергові 2 місяця тримання під вартою вбивць, а справа і досі не зршила з місця. А зараз є загроза, що вбивць випустять!". Ухвалою Соснівського районного суду м.Черкаси від 10.07.2018 у справі №704/16/16-к, серед іншого, повернуто прокурору обвинувальний акт відносно позивача за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення. Втім, станом на дату прийняття рішення у цій справі, розгляд справи №704/16/16-к не завершено прийняттям судом обвинувального або виправдального вироку. Позивач вказує, що поширена позивачем негативна інформація носить негативний характер, оскільки у стверджувальній формі повідомляє про те, що позивач вчнив злочин, що не відповідає дійсності, є такою, що принижує гідність, честь та ділову репцтацію позивача. Відповідачем не було доведено, що поширена інформація є достовірною, адже відсутнє відповідне рішення суду про визнання позивача винним у вчиенні інкримінованого злочину. Розповсюдження відповідачем такої інформації призводить до негативного ставлення оточуюючих до позивача, які переконанні в правдивості тверджень відповідача, що має наслідком сприйнття позивача, як суспільно небезпечної, аморальної та девіантної особи. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується наступним. Відповідно до ст. ст. 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі; гідність та честь фізичної особи є недоторканними; фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації; особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі, ділової репутації. Отже, право на поширення інформації про іншу особу пов`язується з обов`язком перевірити достовірність такої інформації, а також зустрічним правом особи, про яку поширюється інформація, вимагати поваги до її честі, гідності та ділової репутації. Згідно ст. 275 ЦК України, фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 Кодексу. Захист особистого немайнового права може здійснюватися також іншим способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення. Захист права на недоторканність честі, гідності та ділової репутації може здійснюватися у загальний спосіб: відшкодування моральної (немайнової) шкоди (п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України), та/або у спеціальний: спростування недостовірної інформації (ст. 277 ЦК України). Відповідно до ч.ч. 1, 4, 6 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Таким чином, спростуванню підлягає негативна інформація про особу, яка набула поширення, тобто доведена до відома хоча б однієї особи, відмінної від позивача, зокрема через мережу Інтернет. На підтвердження того, що відповідач розповсюджує недостовірну інформацію, позивачем додано до позовної заяви роздруковані копії зазначених сторінок соціальній мережі «Facebook», а також копію обвинувального акту від 17.07.2017 кримінального провадження № 12017250000000177 від 11.05.2017 р., копію Ухвали Соснівського районного суду м. Черкаси за № 704/16/16-к від 10.07.2018 року. У публікаціях розміщених в соціальній мережі «Facebook» за вказаними адресами, розміщеними відповідачем, міститься достатньо відомостей, які свідчать про те, що йдеться саме про позивача, та які дозволять вказати на те, що у сторонньої особи повинно скластися уявлення про згадку в наведених висловлюваннях саме позивача. Отже, поширені відомості стосуються позивача, який, у зв`язку з цим, має право на спростування поширеної щодо неї інформації. З огляду на викладене суд вважає, що позовні вимоги пред`явлено до належного відповідача. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням (Постанова Верховного Суду від 13.03.2019 у справі № 918/233/18, пункт 8.3. Постанови Верховного Суду від 09.11.2021 у справі № 910/8593/20). При цьому, вказаний висновок є загальним для вирішення спорів, предметом якого є захист ділової репутації. За своїм характером судження є розумовим актом, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, що пов`язано з такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Судження є такою думкою, у якій при її висловлюванні дещо стверджується про предмет дійсності і яка об`єктивно є або істиною чи хибною і при цьому неодмінно однією із двох. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо, а тому воно не входить до предмета судового доказування. Фактичне твердження - це логічна побудова та викладення певного факту чи групи фактів. Факт - це явище об`єктивної дійсності, конкретні життєві обставини, які склалися у певному місці та часі за певних умов. Ураховуючи те, що факт, сам по собі, є категорією об`єктивною, незалежною від думок і поглядів сторонніх осіб, то його відповідність дійсності може бути перевірена та встановлена судом (Постанови Верховного Суду від 01.10.2019 у справі № 910/13556/18, від 21.11.2019 у справі № 927/791/18, від 18.03.2021 у справі № 927/791/18). В Постанові від 18.03.2021 у справі № 927/791/18 Верховний Суд зазначив, що в дифамаційних спорах присутній обов`язок доказування правдивості висловлювань зі сторони відповідача та надав обґрунтовану позицію, що розповсюдження відносно особи звинувачень кримінального характеру є неприпустимим. Суд дослідивши характер спірних висловлювань щодо позивача, вважає що спірна інформація була викладена у формі фактичного твердження та не є оціночним судженням, вказана інформація повідомляється чітко, точно та є констатацією факту судимості позивача, що виключає можливість віднесення такої інформації до оціночних суджень, вона не є припущенням чи критикою позивача, та її можна перевірити на достовірність. Відповідно до ч. 2 ст. 302 ЦК України фізична особа, яка поширює інформацію, зобов`язана переконатися в її достовірності. Фізична особа, яка поширює інформацію, отриману з офіційних джерел (інформація органів державної влади, органів місцевого самоврядування, звіти, стенограми тощо), не зобов`язана перевіряти її достовірність та не несе відповідальності в разі її спростування. Фізична особа, яка поширює інформацію, отриману з офіційних джерел, зобов`язана робити посилання на таке джерело. Відповідач не надав доказів того, що він перед поширенням інформації, про спростування якої заявляє позивач, перевірив її достовірність або отримав її з офіційних джерел. Суд звертає увагу, що стороною відповідача не надано жодного належного доказу щодо правдивості оспорюваної інформації стосовно того, що позивача було притягнуто до відповідальності за вбивство. Крім того, як встановлено судом вище, позивача не було притягнуто до кримінальної відповідальності, а розгляд справи №704/16/16-к не завершено. З обставин даної справи випливає, що втручання у право позивача на недоторканність його честі та гідності було свавільним, неправомірним та не легітимним, оскільки не містило жодного фактичного підґрунтя, які підлягають перевірці виключно судом відповідно до регламентованої кримінальним процесуальним законодавством процедури. Тому суд вважає, що оприлюднена інформація щодо позивача в момент її публікації була недостовірною, особисті немайнові права позивача порушені та підлягають судовому захисту, а позов підлягає задоволенню . Отже, з огляду на вимоги ст. ст. 12, 80, 81 ЦПК України, суд визнає достатніми докази на підтвердження того, що мало місце поширення фактичних відомостей про позивача, які мають характер недостовірних. Отже, позовні вимоги про спростування недостовірної інформації стосовно позивача підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 1 моральної шкоди, суд зазначає наступне. Способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній, так і юридичній особі. Згідно зі ст. 280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Таким чином, спростування недостовірної інформації не позбавляє особу права вимагати також і відшкодування моральної шкоди. Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає, зокрема, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Вирішуючи дане питання, суд бере до уваги, що, як підтверджено доказами, наданими позивачем, та не було спростовано відповідачем 1, опубліковані у соціальній мережі "Facebook" пости посилання на які надав позивач, була розповсюджена серед необмеженого кола осіб. Широке поширення недостовірної інформації завдає шкоди честі та гідності позивача, як людини, та його діловій репутації. Слід урахувати, що характер дій відповідача 1 та відсутність з його сторони доказів про перевірку достовірності інформації перед її оприлюдненням, свідчать про умисний характер таких дій, тобто, про наявність в його діях вини. При цьому, відповідачем-1 не доведено, як це передбачено ч. 2 ст. 1166 ЦК України, що шкоду позивачу завдано не з його вини. Таким чином, враховуючи те, що судом встановлено факт поширення недостовірної інформації, вказана інформація стосується особистості позивача, така недостовірна інформація завдала душевних страждань позивачу. Сприйняття людини соціумом та її соціальне схвалення невід`ємно пов`язано із душевним станом людини. Поширення інформації, яка негативно впливає на репутацію людини, у зв`язку із соціальною природою людини призводить до душевних страждань людини. Законодавством передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, яка завдана внаслідок поширення недостовірної інформації. Отже, вимоги позивача про стягнення з відповідача-1 моральної шкоди є обґрунтованими. При визначенні розміру відшкодування суд виходить з того, що з огляду на диспозитивність цивільного судочинства, такий розмір визначається насамперед позивачем при зверненні до суду. У свою чергу суд при розгляді справи повинен оцінити співмірність заявлених позивачем вимог з точки зору засад справедливості, добросовісності та розумності. Згідно ч.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», з внесеними змінами і доповненнями, вказано, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. Враховуючи характер правовідносин, що склалися між сторонами, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди в розмірі 30 000,00 гривень, що є співмірним з характером правопорушення та діями відповідача 1. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати позивача по сплаті судового збору покладаються на відповідача з огляду на задоволення позовних вимог.

Outcome: approved