Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-09 00:00:00

Представник позивача - адвокат Руденко К.В., який діє на підставі Договору №04/04/2023-1 від 04.04.2023, Додаткового договору №1 до Договору № 04/04/2023-1 від 04.04.2023, Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ПТ №2412 від 23.10.2028,Довіреності №69 від 18.04.2023 (строк дії до 17.07.2023) звернувся до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за Договором про комплексне банківське обслуговування від 19.02.2021 у сумі 36\~120,38 гривень станом на 01.06.2022. Позов обґрунтовує тим, що 14.04.2021 відповідач звернувся до Банку та шляхом підписання Анкети-Заяви №UA903225390000065704003.UAН приєднався до публічної пропозиції АТ «ЮНЕКС БАНК» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб від 19.02.2021, що оприлюднені на офіційному сайті Банку. В результаті чого, на ім`я [PERSON] було здійснено відкриття поточного рахунку, згідно банківського продукту ТП Кредитна картка UNEX CARD (ставка 42% річних) та встановлено кредитний ліміт у сумі 36\~182,91 гривні, зі сплатою процентів за користування кредитними коштами у розмірі 42% річних (тип процентної ставки фіксована), строком дії до 14.04.2022. Підписавши Анкету-заяву, відповідач підтвердив, що ознайомився і погодився з публічною пропозицією Банку на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, з умовами та правилами надання банківських послуг. При цьому, відповідач отримав банківську платіжну картку та надав Банку розписку про отримання картки та про ознайомлення з правилами користування карткою, визначених у Публічній пропозиції АТ «ЮНЕКС БАНК» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб. Позивачем умови кредитного договору були виконані в повному обсязі. Відповідач взяті на себе обов`язки, щодо виконання умов договору, належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 01.06.2022 виникла заборгованість по сплаті кредиту у сумі 36 120,38 гривень, яку представник позивача просить стягнути з відповідача, а також витрати по сплаті судового збору у сумі 2\~684,00 гривні та витрат на правничу допомогу у сумі 1\~260,00 гривень. Ухвалою суду від 18.05.2023 матеріали справи було передано за підсудністю Шевченківському районному суду м. Запоріжжя. Ухвалою суду від 28.06.2023 відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного провадження. Відповідач відзив на позов не надав. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечує. Відповідач, відповідно до вимог п. 3 ч.8 ст.128 ЦПК України, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився. Причини неявки суду не повідомив. Заяву про розгляд справи без його участі не надав. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Враховуючи те, що відповідач був належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, відзив не подав, а позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, відповідно до частини першої статті 280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Оскільки всі учасники справи не з`явились у судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що передбачено частиною другою статті 247 ЦПК України. Дослідивши позовну заяву та письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та перевірено матеріалами справи, що 14.04.2021 [PERSON] з метою отримання грошових коштів, звернувся до АТ «ЮНЕСК БАНК», де підписавши Анкету-Заяву, приєднався до публічної пропозиції Акціонерного товариства «ЮНЕКС БАНК» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, що оприлюднені на офіційному сайті Банку за електронною адресою: www.unexbank.ua На підставі\~Анкети-заяви\~від 14.04.2021,\~відповідачу було\~здійснено відкриття\~поточного рахунку\~№ [NUMBER] .UAН та видано платіжну картку UNEX CARD у гривні та встановлено кредитний ліміт у сумі 29 900,00 гривень, зі сплатою процентів за користування кредитними коштами у розмірі 42% річних (тип процентної ставки фіксована), строком дії -12 місяців (до 14.04.2022). Надання кредитних коштів на суму 29 900,00 гривень підтверджується долученою до позову копією меморіального ордеру №6 від 14.04.2021. Відповідач підписанням вказаної Анкети-Заяви підтвердив, що ознайомився і погодився з Публічною пропозицією банку на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб. Погодився, що ця Анкета-заява разом з Публічною пропозицією АТ «ЮНЕКС БАНК» та додатками до неї (правилами, умовами, тарифами) становить між ним та Банком Договір про комплексне банківське обслуговування. Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори й інші правочини. Згідно зі ст.530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись в строк, що передбачений умовами Договору. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). З наданого позивачем розрахунку заборгованості та виписки по особовому рахунку за період з 14.04.2021 по 01.06.2022 вбачається, що відповідач станом на 01.06.2022 має заборгованість за кредитом у сумі 36\~120,38 гривень, з яких: заборгованість за кредитом 29\~957,45 гривень, заборгованість за процентами 6\~162,93 гривні. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві від 14.04.2021 зазначена процентна ставка у розмірі 42% річних. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема проценти за користування кредитом. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Паспорт споживчого кредиту та Публічний договір (пропозицію) про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб від 19.02.2021. Проте, Публічний договір, копія якого долучена до позову, не підписаний відповідачем. Доказами, у контексті статті 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказами у цивільному процесі можуть бути: письмові, речові та електронні докази; висновки експертів; показання свідків. Згідно ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Також, суд зауважує, що долучений до позову Паспорт споживчого кредит, підписаний відповідачем 14.04.2021 не є належним доказом у цій справі, оскільки сторони при укладенні кредитного договору, яким є Анкета-Заява від 14.04.2021, не передбачили, що він є його складовою частиною. Публічним договором (пропозицію) про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб від 19.02.2021, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору, позовну давність щодо вимог банку, та інші умови. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Публічний договір (пропозицію) про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву від 24.09.2020, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. У даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Тарифи та Умови у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Правила, Умови та Тарифи банківських послуг, відсутність у заяві від 14.04.2021 домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, наданий Публічний договір (пропозиція) про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб від 19.02.2021 не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України, доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Наданий позивачем Публічний договір (пропозиція) про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб з огляду на його мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (рішення від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії», заява № 28342/95, § 61,). Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (рішення від 29 листопада 2016 року у справі «Парафія греко-католицької церкви в м. Люпені та інші проти Румунії», заява № 76943/11, § 123). ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення від 11 листопада 1996 року у справі «Кантоні проти Франції», заява № 17862/91, § 31-32; від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява № 20372/11, § 65). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (рішення від 22 листопада 1995 року у справі «S. W. проти Сполученого Королівства», заява №20166/92, § 36). Публічний договір (пропозиція) про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб від 01.09.2020, який міститься в матеріалах даної справи не містить підпису відповідача, тому його не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання Анкети-заяви. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді сплату процентів за користування кредитом. Окрім заборгованості за кредитом у сумі 29\~957,45 гривень, позивач пред`явив вимогу про стягнення з відповідача ще й заборгованості по відсоткам у сумі 6\~162,93 гривні. За ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За правилами ст. ст.526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України). Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, згідно з якою правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором чи законом. Згідно з ч.1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, а за правилами ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За приписами статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позивачем належними та допустимими доказами доведено факт укладення договору та надання відповідачу кредитних коштів на суму 29\~900,00 гривень. Разом з тим, згідно наданого суду розрахунку заборгованості, відповідачем за період з 14.04.2021 по 01.06.2022 було сплачено в рахунок погашення кредитних коштів на суму 11\~843,20 гривні, які повинні бути вирахувані з розміру стягуваної заборгованості. З огляду на вказане, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь АТ «Юнекс Банк» грошових коштів у сумі 18\~056,80 грн. = (29\~900,00 грн. 11\~843,20 грн.), що буде складати суму заборгованості за кредитом. Позивачем також пред`явлено вимогу про стягнення з відповідача заборгованості за нарахованими процентами, яка згідно розрахунку заборгованості та виписки по особовому рахунку за період з 14.04.2021 по 01.06.2022 становить 6\~162,93 гривні. Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісячно до дня повернення позики. Відповідно до підписаної [PERSON] . Анкети-Заяви від 14.04.2021, строк дії кредитного ліміту становить 12 місяців (до 14.04.2022). Відомості про продовження строку дії договору після 14.04.2022 в матеріалах справи відсутні. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, що узгоджується з позицією, викладеною в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12. Отже, після спливу визначеного договором строку кредитування (14.04.2022) АТ «ЮНЕКС БАНК» не мав права нараховувати проценти за користування кредитними коштами. Крім того, згідно наданого суду розрахунку заборгованості, відповідачем за період з 14.04.2021 по 01.06.2022 було сплачено в рахунок погашення процентів за користування кредитними коштами на суму 10\~289,99 гривень, які повинні бути вирахувані з розміру стягуваної заборгованості. З огляду на вказане, оскільки 42% річних, які передбачені умовами договору, яким є Заява-анкета від 14.04.2021, від отриманої позичальником суми грошових коштів (29\~900,00 грн.) складають 12\~558,00 гривень, а також те, що відповідачем загалом було сплачено 10\~289,99 гривень за період з 14.04.2021 по 01.06.2022, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь АТ «Юнекс Банк» 2\~268,01 грн. = (12\~558,00 грн. 10\~289,99 грн.), що буде складати суму заборгованості за непогашеними відсотками. З огляду на вищевказане, враховуючи те, що фактично відповідачем у повному обсязі не було виконані зобов`язання з вчасного повернення отриманих грошових коштів, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову, та стягнення з відповідача на користь АТ «Юнекс Банк» заборгованість за кредитним договором від 14.04.2021 у сумі 20\~324,81 гривні, яка складається з кредиту - 18\~026,80 гривень та відсотків за користування кредитом - 2\~268,01 гривень. Висновки суду узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19), яка відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України має бути врахована судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 1\~510,29 гривень (2 684,00*(20\~324,81*100%/36 120,38)). Крім того, стягненню підлягають витрати за правничу допомогу у сумі 709,00 гривень (1\~260,00*(20 324,81*100%/36 120,38)), оскільки за змістом ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовим витратами. Право на професійну правничу допомогу гарантовано ст. 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009. Професійна правнича допомога, обумовлена Договором №04/04/2023-1 від 04.04.2023, Додатковим договором від 04.04.2023 №1 до Договору № 04/04/2023-1 від 04.04.2023, Актом 101 від 03.05.2023 про надання правової допомоги до Договору №04/04/2023-1 від 18.04.2023, надавалась адвокатом Руденко К.В., що підтверджено Довіреністю №69 від 18.04.2023, Свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю серії ПТ №2412 від 23.10.2018. Крім того, 04.05.2023 Банком відповідно до платіжної інструкції №214, на користь ФОП [PERSON] було сплачено грошові кошти у суму 1 260,00 гривень за Договором №04/04/2023-1 від 04.04.2023, актом №101 про надання правової допомоги, за позов до [PERSON] .

Outcome: partial