Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-17 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду міста Запоріжжя із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, яку згодом уточнив, надавши 17 січня 2024 року уточнену заяву про встановлення даного юридичного факту (а.с.58-59). В обґрунтування заяви заявник зазначив, що він народився [INFO] у місті Одесі. Починаючи з червня 1989 року і по теперішній час він не залишав територію України. Протягом у сього часу він мешкав на території Запорізької області, а саме: в період з 1989 року по 2000 рік у місті Енергодарі Запорізької області, а з 2000 року і по теперішній час заявник постійно проживаю у [ADDRESS] . Заявник також вказує, що 16 грудня 1976 року його було поставлено на військовий облік Жовтневим районним воєнним комісаріатом Запорізької області, про що є відповідний запис у військовому квитку заявника. 06 вересня 2022 року заявник був знятий з військового обліку Василівським районним територіальним центром комплектування та соціального захисту Запорізької області, що підтверджується відповідним записом у військовому квитку заявника, що свідчить про перебування заявника, як громадянина України, на військовому обліку у Збройних Силах України, починаючи з моменту отримання Україною незалежності з 24 серпня 1991 року і до 06 вересня 2022 рову. Заявник тривалий час, а саме до 2000 року проживав у місті Енергодар, а потім у Запоріжжі, що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання/перебування особи та вироком Заводського районного суду місті Запоріжжя від 24 вересня 2004 року, який було постановлено у кримінальній справі № 1- 593/2004, за обвинуваченням заявника. Заявник також стверджує, що протягом майже десяти років він неодноразово звертався з усними заявами до районних відділів у місті Запоріжжі Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області за місцем проживання у Шевченківському та Олександрівському районах міста Запоріжжя щодо видачі паспорта громадянина України, у зв`язку з утратою заявником паспорта серії [NUMBER] , виданого 14 липня 1987 року Косогорівським відділом міліції Привокзальним РВВС міста Тули. Проте, заявнику було відмовлено у видачі паспорту громадянина України з тих підстав, що він не надав доказів його громадянства України і постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року. За вказаних обставин він змушений звернутися до Департаменту міграційної служби України, Представника Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, але жодних конкретних відповідей щодо його звернень заявник не отримав. На підставі викладеного, заявник просить суд встановити факт його постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 17 жовтня 2023 року заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено до розгляду (а.с.24). Представником Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області Бежановою А.І., яка діє на підставі довіреності № 23 від 07.03.2023 року (з.б.а.с.42), було подано через систему «Електронний суд» пояснення на заяву про встановлення юридичного факту, а також додатки. Із змісту пояснень вбачається, що представник заінтересованої особи не заперечує проти встановлення факту постійного проживання заявника [PERSON] на території України станом на 24 серпня 1991 року (а.с.34-51). У судовому засіданні заявник [PERSON] , з підстав зазначених в заяві, просив заяву задовольнити та встановити факт його постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року. Представник заінтересованої особи Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області Прінь В.О. у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення судом заяви та встановлення факту постійного проживання заявника [PERSON] на території України станом на 24 серпня 1991 року. Допитаний в якості свідка по справі [PERSON] пояснив, що він знайомий із заявником [PERSON] з 1981 року. Свідок стверджує, що в період з 1981 року і по цей час [PERSON] весь час проживає на території України. Допитана в якості свідка по справі [PERSON] надала суду аналогічні свідчення. Заслухавши пояснення заявника, представника заінтересованої особи, свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, суд дійшов висновку, що заява про встановлення факту постійного проживання заявника [PERSON] на території України станом на 24 серпня 1991 року підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що заявник [PERSON] народився [INFO] у місті Одеса, що підтверджується актовим записом про народження № 1089 від 29 червня 1956 року, вчиненим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції (а.с.50). Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Іллічівським бюром реєстрації актів 29 червня 1956 року, також підтверджується, що заявник [PERSON] народився [INFO] у місті Одеса (а.с.4). Як вбачається із копії військового квитка серії [NUMBER] на ім`я [PERSON] , 16 грудня 1976 року заявник [PERSON] був поставлений Жовтневим районним комісаріатом Запорізької області на військовий облік. 06 вересня 2022 року заявника було знято з військового обліку Василівським районним територіальним центром комплектування та соціального захисту Запорізької області (а.с.5-6). Крім того, із змісту письмових пояснень представника Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області Бежанової А.І. вбачається, що 07 вересня 2022 року заявник [PERSON] звертався до Олександрівського відділу у місті Запоріжжі УДМС у Запорізькій області з питанням про проведення перевірки щодо належності до громадянства України, для подальшого документування його паспортом громадянина України. Разом з тим, за результатами перевірки було встановлено факт документування заявника [PERSON] паспортом громадянина колишнього СРСР, зразка 1974 року серії [NUMBER] , який виданий 16.03.1976 року Шевченківським РВ ВС м. Запоріжжя, що підтверджується архівною заявою про видачу паспорта (Форма № 1). У заяві про видачу паспорта наявна відмітка про оформлення паспорта колишнього СРСР зразка 1974 року Косогорським ОМ Привакзального РВ ВС м. Тули в 1978 році. Відповідно до відповіді Відділу та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС у Запорізькій області від 14.04.2000 року знято з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] , по паспорту колишнього ОМ Привокзального РВ ВС м. Тули, за рішенням суду (а.с.45). Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання /перебування особи за відомостями адресно-довідкового підрозділу УДМС України в Запорізькій області від 30.11.2015 року, [PERSON] , [INFO] , був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . З 14 квітня 2000 року знятий з реєстрації за вищевказаною адресою на підставі рішення суду (а.с.7). Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. За змістом п. 5) ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно частин 1, 2 статті 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. При цьому, встановлення таких фактів можливе за умови, що вони породжують юридичні наслідки для заявника. Відповідно до позиції, висловленої у постанові Верховного Суду від 22.08.2018 року у справі № 363/214/17-ц, перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку є невичерпним і у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. При цьому не виключається встановлення факту постійного проживання на території України. Отже, законодавством передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на підтвердження належності до громадянства України, зокрема, постійного проживання на території України. Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до п. 1), п. 2) ч. 1 статті 3 цього Закону. Згідно з пунктами 1), 2) частини 1 статті 3 Закону України «Про громадянство України», громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав. За змістом частини 2 статті 3 Закону України «Про громадянство України», особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року, а у пункті 3, - з моменту внесення відмітки про громадянство України. Встановлення факту постійного проживання на території України є підставою для оформлення належності до громадянства України. Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України особи, дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» № 1636-ХІІ від 08 жовтня 1991 року (13 листопада 1991 року). Для встановлення факту належності до громадянства України, відповідно до положень статті 293 ЦПК України та статті 3 Закону України «Про громадянство України» і залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду у суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року. Для встановлення факту набуття громадянства України, предметом розгляду у суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання дитини на території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання на території України батьків (одного з них) дитини або іншого законного представника, з яким дитина постійно проживала станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року; постійного проживання особи на території України чи Української РСР на момент набрання законної сили вироку суду; наявності родинних зв`язків заявника з його батьками (усиновителями, з дідом, бабою); постійного проживання на території України діда та баби заявника; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо. Відповідно до п.п. а) п. 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента № 215/2001 від 27 березня 2001 року, встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року, в тому числі: осіб, які за станом на 13 листопада 1991 року проходили строкову військову службу на території України і після її проходження залишилися проживати на території України; осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або за станом на 13 листопада 1991 року відбували покарання в місцях позбавлення волі на території України та перебували у громадянстві колишнього СРСР і до набрання вироком суду законної сили постійно проживали відповідно на території УРСР або проживали на території України. Одним із документів для встановлення належності до громадянства України, відповідно до п. 1) ч. 1 статті 3 Закону «Про громадянство України», що подає особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, є судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року (підпункт в) пункту 8 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, в редакції, чинній на час звернення заявника до суду). Отже, у таких випадках одним із необхідних документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року. Пунктом 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Таким чином, відповідно до положень Закону України «Про громадянство України» і Порядку для набуття громадянства України заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження його на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду. За наведеного, слід дійти висновку, що належність до громадянства України встановлюється на підставі статті 3 Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час та такий факт підлягає встановленню на підставі судового рішення. Подібні правові висновки висловлені у постановах Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 522/20494/18 (провадження № 61-6498св20), від 05 квітня 2021 року у справі № 523/14707/19 (провадження № 61-16116св20). Таким чином, встановлення факту проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) є підставою для оформлення належності до громадянства України. Отже, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що факт, про встановлення якого просить заявник, знайшов своє підтвердження у судовому засіданні, заявником були надані суду належні та допустимі докази його постійного та безперервного проживання на території України до та на момент проголошення незалежності України, зокрема з 10 червня 1956 року (від моменту народження заявника) та до теперішнього часу, тобто станом на 24 серпня 1991 року. Встановлення факту постійного проживання заявника на території України станом на 24 серпня 1991 року має для заявника юридичне значення, що підтверджено відповідними письмовими доказами і показами свідків. З огляду на вищезазначене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви у повному обсязі, шляхом встановлення юридичного факту постійного проживання заявника [PERSON] на території України станом на 24 серпня 1991 року. Таким чином, суд вважає, що заяву [PERSON] слід задовольнити, встановивши факт його постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року. На підставі викладеного та

Outcome: approved