Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-15 00:00:00

10.01.2022 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] третя особа: [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, де просив суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що 25 грудня 2001 року позивач уклав договір купівлі-продажу нерухомого майна, який був зареєстрований 06 жовтня 2008 року і відповідно до якого [PERSON] набув права приватної власності на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . [INFO] у позивача із [PERSON] народився син - [PERSON] . 12.03.2002 року [PERSON] було зареєстровано у належній квартирі. На разі [PERSON] є повнолітньою особою, свій обов`язок щодо його утримання позивач виконав у повному обсязі, відповідач разом зі ним не проживає, проживає разом із матір?ю. Однак на момент подачі відповідної позовної заяви [PERSON] реєстрацію у належній його квартирі не скасував. Факт постійного не проживання відповідача у належній позивачу квартирі підтверджується актом про не проживання . Також цей факт підтверджується рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 22.11.2007 року по справі №2-4702/07 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітнього [PERSON] [PERSON] проживає разом зі своєю матір?ю за адресою - [ADDRESS] , факт проживання [PERSON] за цієї адресою підтверджується довідкою. Ухвалою суду від 23.12.2022 справу прийнято до свого провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 14.11.2023 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача просив визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання, у судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суду не повідомив, відповідач відзив на позов не надавав. Представник відповідача неодноразово викликався в судове засідання, але постійно надходили заяви про відкладення розгляду справи, які не підтверджені ніякими доказами. Третя особа, будучи належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, у судове засідання не з`явилася, про причини своєї неявки суду не повідомила. Дослідивши матеріали справи, суддя дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Положеннями частини першої статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як вбачається з матеріалів справи та установлено судом, позивачу на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, який був зареєстрований 06 жовтня 2008 року і відповідно до якого [PERSON] набув права приватної власності на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . [INFO] у позивача із [PERSON] народився син - [PERSON] . 12.03.2002 року [PERSON] було зареєстровано у належній квартирі. На підтвердження вказаного факту не проживання [PERSON] позивачем надано засвідчену копію акту про постійне не проживання особи та довідку виконавчого комітету Ковалівської сільської ради Полтавського району. Відповідно до статті 72 Житлового кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Нормами статті 3 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї, як зазначено у частині другій статті 64 ЖК України. Відповідно до статті 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно зі статтею 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. У статті 162 ЖК України вказано, що плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника квартири користуватись жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за умови, що така особа є членом сім`ї власника житлового приміщення, власник житлового приміщення надавав згоду на вселення такої особи, як члена сім`ї. У статті 7 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Тобто будь-яке виселення або позбавлення особи права користування житлом допускається виключно на підставах, передбачених законом, і повинно відбуватись у судовому порядку. Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши водночас одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою». Отже норми Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», рішення суду про позбавлення особи права користування житловим приміщенням є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання. Аналізуючи норми закону, позицію позивача та враховуючи, що відповідач з моменту реєстрації по теперішній час за місцем реєстрації не проживає без поважних причин, та приймаючи до уваги, що перешкод в користуванні житлом відповідачу не чинилося, останній дійсно добровільно залишив спірне житло, комунальні платежі не сплачував, майно та речі відповідача у квартирі відсутні, поважних причин для його відсутності у спірному житловому приміщенні не існувало, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням підлягають задоволенню.

Outcome: approved