Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-15 00:00:00

13.11.2023 до Петриківського районного суду Дніпропетровської області звернулася [PERSON] (далі позивач) з позовом до [PERSON] (далі відповідач) про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання. У своїй заяві [PERSON] посилається на те, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем від шлюбу мають двох спільних доньок [PERSON] [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які на даний час проживають спільно з позивачкою. Відповідно до рішення суду від 07.06.2023 шлюб між сторонами розірвано. [PERSON] досягла повноліття та продовжує навчання в Дніпровському державному аграрно-економічному університеті на 2 курсі, факультет менеджменту і маркетингу (контрактна форма). Ухвалою суду від 16.11.2023 відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи. На офіційну адресу відповідача, тобто на зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання, направлено копію ухвали про відкриття провадження у справі від 16.11.2023. 21.11.2023 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач з позовними вимогами не згоден в повному обсязі в зв`язку з тим, що 13.07.2023 ним було передано позивачці [PERSON] на утримання дітей, зокрема старшої доньки [PERSON] , кошти в сумі 375000 грн на підтвердження чого надав копію розписка, яка підписана позивачкою. Також відповідачем надано документ підтвердження направлення даного відзиву позивачці, яке згідно даних сайту «Укрпошти» вручене особисто 01.12.2023. У встановлений позивачу п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, будь-яких документів до суду позивачка не направила, що свідчить проте, що дійсно дана сума нею була отримана від відповідача. Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд виходить з такого. Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. При розгляді справи судом встановлено, що 05.11.2004 між позивачкою та відповідачем відділом реєстрації актів цивільного стану Петриківського районного управління юстиції Дніпропетровської області зареєстровано шлюб, актовий запис № 60. Рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 07.06.2023 шлюб між сторонами розірвано. Відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого 25.04.2005 Відділом реєстрації актів цивільного стану Петриківського районного управління юстиції Дніпропетровської області батьками [PERSON] [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Згідно договору № МТ 7962354 від 09.09.2022 про надання освітніх послуг Дніпровським державним аграрно-економічним університетом [PERSON] є здобувачем освіти за ступенем бакалавр зі спеціальністю «Менеджмент» термін навчання 4 року. Вартість навчання за один рік 16950 грн, загальна вартість навчання 67800 грн. Згідно договору про найму житлового приміщення у студентському гуртожитку Дніпровського державного аграрно-економічного університету для здобувачів вищої освіти від 01.09.2023 [PERSON] як здобувачу вищої освіти у тимчасове платне користування житло [NUMBER] ( кімнату чи ліжко-місце) у гуртожитку № 3 вартість якого складає 800 грн. на місяць, строк дії договору до 31.08.2024. Відповідно до довідки № 140 від 22.10.2019 про реєстрацію місця проживання особи, за відомостями Виконкому Петриківської селищної ради Петриківського району Дніпропетровської області [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Реєстру Територіальної громади № 2023/008475757 від 19.10.2023. Обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття визначено у ст. 180 СК України. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. (ст.181 СК України). В позовній заяві позивач зазначила, що відповідач будь-якої допомоги не надає. Однак вказане суд оцінює критично, як таке, що спростовується матеріалами справи. Так, суд дослідивши копію розписки наданої відповідачем, встановив, що останній передав позивачці грошові кошти в сумі 375000 грн на утримання дітей зокрема і на навчання старшої доньки [PERSON] , щодо якої вирішується питання про стягнення аліментів на навчання. Дослідивши довідку про вартість навчання та проживання в гуртожитку старшої доньки сумарна сума значно менша за суму, яку відповідач передав своїй колишній дружині. Виходячи з обов`язку кожного з батьків утримувати дитину, наявність розписки про отримання коштів, зокрема і на навчання [PERSON] , відсутність спростувань з боку позивача щодо отримання вказаних коштів, позивач не обґрунтувала недостатність тих коштів, які вже їй були передані відповідачем. Також, позивач не надала доказів, які б підтверджували, що вона самостійно не може утримувати дитину, яка продовжує навчання, а лише обмежилась констатацією, що вона не може цього робити. За таких обставин, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, а отже в позові слід відмовити. Позивач звільнена від сплати судового збору за подання позову. Відповідачем судові витрати по справі не понесені. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed