Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-21 00:00:00

Представник позивача [PERSON] , яка діє на підставі договору про надання правничої допомоги від 21 серпня 2023 року в інтересах та від імені [PERSON] , звернулася до Нововодолазького районного суду Харківської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 21 листопада 2018 року між позивачем та відповідачем Нововодолазьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківський області було зареєстровано шлюб, про що 21 листопада 2018 року зроблено відповідний актовий запис № 59, доказом чого є Свідоцтво про шлюб, серія [NUMBER] , видане Нововодолазьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківський області 21 листопада 2018 року. Позивач та відповідач мають малолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] , про що 27 лютого 2019 року складено відповідний актовий запис № 961, доказом чого є свідоцтво про народження, серія [NUMBER] , видане Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківський області 27 лютого 2019 року. Спільне подружнє життя між сторонами не склалося, стосунки з часом погіршилися, з`явилися різні погляди на сімейне життя та сімейні цінності, внаслідок чого вони прийняли рішення проживати окремо один від одного. Так, вже тривалий час сторони не лише не мають спільних інтересів, але й не ведуть спільного господарства, але й не проживають разом. Неодноразові спроби налагодити шлюбні стосунки та спільний побут не дали позитивного результату. З часу окремого проживання позивача із сином та відповідача, останній матеріальну допомогу не надає, фактично перестав брати участь в утриманні дитини. Відповідач спроможний сплачувати аліменти на дитину, є працездатною особою. Інших дітей та осіб, що перебувають у нього на утриманні не має. Просила розірвати шлюб, зареєстрований 21 листопада 2018 року Нововодолазьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківський області 21 листопада 2018 року, актовий запис № 59 та стягнути аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. У судове засідання позивач та її представник не з`явились, через канцелярію суду представник позивача [PERSON] надала заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить суд проводити судові засідання без їх участі. Проти заочного рішення не заперечувала. Відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, про причини неявки\~суд не\~повідомив,\~ відзив не надав, з клопотанням про відкладення судового засідання не звертався. За відсутності заперечень представника позивача, суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. 21 листопада 2018 року між [PERSON] ,\~ [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , було укладено шлюб, зареєстрований Нововодолазьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківський області, актовий запис № 59 та видане свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження видане Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківський області, серія [NUMBER] , актовий запис № 961. Судом встановлено, що подружжя шлюбні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть. Згідно зі ст. 51\~Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно\~дост. 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Вказане положення національного законодавства України кореспондується зі ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. За приписами ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При дослідженні судом фактичних взаємин між сторонами, дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя чоловіка й дружини та збереження шлюбу буде протирічити інтересам чоловіка та дружини. Ураховуючи викладене, а також, відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу передбачених ст. 110 Сімейного кодексу України та небажання сторін відновити сімейні відносини, суд задовольняє позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу, оскільки побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки (\~ст. 1 СК України). Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Згідно зі ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відтак, позивач має право на вибір прізвища після розірвання шлюбу Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України визначений обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Як закріплено ч. 3 ст. 181 СК України, кошти на утримання дітей (аліменти) можуть присуджуватися за рішенням суду у частці від доходу їх батька, матері і (або) у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів\~\~суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище\~\~дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення ( ч. 1\~ст. 182 СК України). Згідно з п. п. 3, 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до\~ч. 2\~ст. 182 Сімейного кодексу України\~розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За приписами ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Положеннями статті 27 Конвенції «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, ратифікованої\~Постановою Верховної ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року закріплено що, держави - учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до\~ст. 55 Конституції України\~права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно зі змістом ч. ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов?язків, передбачених законом. Відповідно до\~ч.\~3\~ст.\~12\~ ЦПК\~України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 76 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Приписами \~частин 1,\~5,\~6\~ст.\~81\~ ЦПК\~України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Оскільки відповідач не скористався процесуальним правом на подання відзиву та доказів у підтвердження свого стану здоров`я, матеріального становища, наявності інших обставин, які треба врахувати при визначенні розміру аліментів, суд доходить висновку, що доводи позивача з цих питань не спростовані й підлягають урахуванню при ухваленні рішення. З огляду на стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, відсутності у відповідача інших утриманців, окрім [PERSON] , [INFO] , суд доходить висновку, що позов у частині про стягнення аліментів підлягає задоволенню і вважає встановлення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, є справедливим та обґрунтованим, таким що відповідає засадам розумності та виваженості, є достатнім для забезпечення гармонійного розвитку та потреб дитини та не призведе до надмірного матеріального тягаря для відповідача. Також, потрібно врахувати, що відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Таким чином, аліменти потрібно стягнути з дня пред?явлення позову, тобто з 19 вересня 2023 року. Згідно зі ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. При ухваленні рішення, відповідно до ст. 265 ЦПК України, суд вирішує питання про розподіл судових витрат. Представник позивача просила стягнути з відповідача судові витрати. В матеріалах справи наявна квитанція від 24 жовтня 2024 року на суму 1073,60 грн, щодо сплати [PERSON] судового збору, відповідно до\~Закону України «Про судовий збір» за позовні вимоги про розірвання шлюбу. Згідно з ч.1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, на підставі ст.\~133,\~141 ЦПК України\~з відповідача [PERSON] підлягає стягненню судовий збір у сумі 1073,60 грн на користь позивача [PERSON] . При зверненні до суду з позовними вимогами про стягнення аліментів [PERSON] судовий збір не сплачувала, оскільки на підставі п. 3\~ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір»\~від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Частиною 6\~ст.\~141\~ЦПК України встановлено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відтак, відповідно до ст.\~133,\~141 ЦПК України\~з відповідача [PERSON] підлягає стягненню судовий збір на користь держави в сумі 1073,60 грн. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: approved