Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-09 00:00:00

16 серпня 2023 року заступник керівника Чернігівської окружної прокуратури звернувся до суду в інтересах держави в особі Михайло-Коцюбинської селищної ради Чернігівського району Черпнігівської області до [PERSON] , в якому просив усунути перешкоди у здійсненні Михайло-Коцюбинської селищної ради Чернігівського району права користування та розпорядження земельними ділянками водного фонду загальною площею 1,3623 га з кадастровими номерами 7425584900:06:000:6068,7425584900:06:000:6069,7425584900:06:000:6070, 7425584900:06:000:6071,7425584900:06:000:6072,7425584900:06:000:6074,7425584900:06:000:6075, 7425584900:06:000:6076,7425584900:06:000:6077,7425584900:06:000:6078,7425584900:06:000:6079, 7425584900:06:000:6080,7425584900:06:000:6081,7425584900:06:000:6082 шляхом: зобов`язання [PERSON] повернути вказані земельні ділянки, площами по 0,0973 га кожна на користь держави в особі Михайло- Коцюбинської селищної ради Чернігівського району; скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності за [PERSON] на зазначені земельні ділянки; скасування в Державному земельному кадастрі державної реєстрації вказаний земельних ділянок. Позовні вимоги мотивовані тим, що Наказом Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 05.07.2017 № 25-298/14-17-сг затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для особистого селянського господарства [PERSON] та передано йому у власність земельну ділянку загальною площею 0,959 га із кадастровим номером 7425584900:06:000:4020 для ведення особистого селянського господарства із земель державної власності на території Мньовської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області. На підставі вищезазначеного наказу Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області 01.03.2017 внесено відомості про земельну ділянку із кадастровим номером 7425584900:06:000:4020 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У подальшому, на підставі договору купівлі - продажу земельної ділянки від 19.05.2018, земельну ділянку із кадастровим номером 7425584900:06:000:4020 відчужено на користь [PERSON] . Також, наказом Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 13.12.2017 № 25-18379/14-17-сг затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства [PERSON] та передано йому у власність земельну ділянку загальною площею 1,0000 га із кадастровим номером 7425584900:06:000:6009 для ведення особистого селянського господарства із земель державної власності на території Мньовської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області. На підставі вищезазначеного наказу Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області 06.03.2018 внесено відомості про земельну ділянку із кадастровим номером 7425584900:06:000:6009 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. На підставі договору купівлі-продажу від 19.05.2018, посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Реусом Р.В., зазначену земельну ділянку [PERSON] відчужено на користь [PERSON] . Згідно даних Державного земельного кадастру, земельна ділянка із кадастровим номером 7425584900:06:000:6009 площею 1,0000 га, на підставі розробленої [PERSON] технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, поділена на дві земельні ділянки із кадастровими номерами 7425584900:06:000:6038 і 7425584900:06:000:6037 по 0,5000 га кожна. На підставі розробленої [PERSON] технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, земельна ділянка з кадастровим номером 7425584900:06:000:6037 площею 0,5000 га об`єднана із земельною ділянкою з кадастровим номером 7425584900:06:000:4020 площею 0,9596 га і сформована нова земельна ділянка з кадастровим номером 7425584900:06:000:6067 площею 1,4596 га, яка в подальшому, поділена на 15 земельних ділянок із кадастровими номерами 7425584900:06:000:6068, 7425584900:06:000:6069,7425584900:06:000:6070,7425584900:06:000:6071,7425584900:06:000:6072, 7425584900:06:000:6073,7425584900:06:000:6074,7425584900:06:000:6075,7425584900:06:000:6076, 7425584900:06:000:6077,7425584900:06:000:6078,7425584900:06:000:6079,7425584900:06:000:6080, 7425584900:06:000:6081, 7425584900:06:000:6082 по 0,0973 кожна. На даний час, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна власником земельних ділянок із кадастровими номерами 7425584900:06:000:6068, 7425584900:06:000:6069, 7425584900:06:000:6070, 7425584900:06:000:6071,7425584900:06:000:6072,7425584900:06:000:6074,7425584900:06:000:6075, 7425584900:06:000:6076,7425584900:06:000:6077,7425584900:06:000:6078,7425584900:06:000:6079, 7425584900:06:000:6080, 7425587900:06:000:6081, 7425584900:06:000:6082 є [PERSON] . В позовній заяві вказано, що накази Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 05.07.2017 № 25298/14-17-сг, 13.12.2017 № 25-18379/14-17-сг видані з порушенням вимог чинного законодавства, у зв`язку з чим підлягають визнанню незаконним та скасуванню. Відповідно до інформації Центральної геофізичної обсерваторії імені Бориса Срезневського від 02.08.2023 № 991-001-1304/991-083 земельні ділянки з кадастровими номерами 7425584900:06:000:6068, 7425584900:06:000:6069,7425584900:06:000:6070,7425584900:06:000:6071,7425584900:06:000:6072, 7425584900:06:000:6074,7425584900:06:000:6075,7425584900:06:000:6076,7425584900:06:000:6077, 7425584900:06:000:6078,7425584900:06:000:6079,7425584900:06:000:6080,7425584900:06:000:6081, 7425584900:06:000:6082 знаходяться в межах прибережної захисної смуги (ПЗС) р. Річище, яка є протокою (рукавом) р. Дніпро і відповідно до вимог Водного кодексу України відноситься до земель водного фонду. Ширина прибережної захисної смуги (ПЗС) уздовж р. Річище щонайменше має становити 100 м. Також, згідно інформації Державного агентства водних ресурсів України №2 3827/55/11-23 від 04.08.2023 поряд із спірною земельною ділянкою розташований водний об`єкт, який ідентифікується на геопорталі, як рукав Річище, що є рукавом річки Дніпро. Оскаржуваними наказами порушено інтереси держави в особі Михайло-Коцюбинської селищної ради, як власника та розпорядника земельних ділянок водного фонду, оскільки протиправно вибули земельні ділянки водного фонду, які не могли бути передані у власність, що суперечить принципам регулювання земельних відносин в Україні, які закріплені в ст. 14 Конституції України та ст. 5 Земельного кодексу України. Судом встановлено, що ухвалою суду від 22 серпня 2023 року провадження у зазначеній справі відкрито. 18 вересня 2023 року ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області надано пояснення щодо предмету позову, відповідно до якого просили відмовити в задоволенні позову, оскільки позивачем не було замовлено ні проведення експертизи, ні консультацій спеціаліста, а направлено запит до суб`єкта, який ніколи не мав і не має відношення до проведення таких досліджень, тому лист Центральної геофізичної обсерваторії імені Бориса Срезневського ДСНС України від 08.08.2023 № 991-001/991-083 не може бути доказом у справі. Відповідь на запит не містить у собі будь-яких досліджень, спостережень з боку експерта/спеціаліста та їх висновків, не оформлена документом. Вказує, що цільове призначення земельних ділянок не змінювалось, визначення позивачем ділянки землями водного фонду - виказує на суб`єктивну оцінку, припущення. З листа ЦОГ від 08.08.2023 № 991-001/991-083 не вбачається жодної з перелічених відомостей про обмеження у використанні земельних ділянок поряд з об`єктом водного фонду і вказана у листі інформація не містить ознак, за якими може бути наповнено як Державний водний кадастр так і Державний земельний кадастр. Вказує, що річка «Річище» відноситься до малих річок. Крім того, позовна вимога про усунення перешкоди у здійсненні Михайло-Коцюбинської селищної ради Чернігівського району права користування та розпорядження земельними ділянками водного фонду не підлягає задоволенню, оскільки не існує у Державному земельному кадастрі земельних ділянок з вказаними у позові кадастровими номерами з цільовим призначенням - землі водного фонду. 25 вересня 2023 року представником відповідача [PERSON] - Пінчук К.О. надіслано відзив на позовну заяву, відповідно до якого заперечує проти задоволення позову, вказує, що зміни цільового призначення спірної земельної ділянки не здійснювалось, відсутні докази того, що земельна ділянка знаходиться в межах прибережної захисної смуги водного об`єкту «Річище». Відповідь на запит заступника керівника Чернігівської окружної прокуратури від 02.08.2023 №991-001/991-083 не містить у собі будь-яких досліджень, спостережень з боку експерта/спеціаліста та їх висновків, такий лист не оформлено документом у розумінні ст. ст. 72, 74 ЦПК України, тому не може вважатись належним та допустимим доказом. Відповідно до даних графічної частини матеріалів інвентаризації земель землекористувачів, які розташовані на території Мньовської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області затверджених рішенням 6 сесії XXII скликання Мньовської сільської ради народних депутатів від 22 квітня 1991 року, земельна ділянка з кадастровим номером 7425584900:06:000:6009 запроектована в межах земельного масиву, який розміщений біля річки Річище (яка не включена до переліку як великих, так і середніх річок) у відповідності до вимог ст.60 Земельного кодексу України та ст. 88 Водного кодексу України. 23 жовтня 2023 року заступником керівника Чернігівської окружної прокуратури надано відповідь на відзив, в якій зазначено, що в землях запасу можуть перебувати земельні ділянки будь-якої категорії. Землі прибережних захисних смуг є землями водного фонду України, на які розповсюджується особливий порядок їх використання та надання їх у користування, такі землі не є землями державної власності сільськогосподарського призначення. Головне управління Держгеокадастру не мало права розпоряджатися земельними ділянками, безпідставно змінюючи її цільове призначення, а перебування у приватній власності земельних ділянок завдає шкоду державним інтересам, оскільки права та інтереси, у т.ч. на земельні ділянки реалізуються, зокрема, через цільовий характер використання земельних ділянок (ст.ст. 18, 19, п. «а» ч. 1 ст. 91 ЗК України) та набуваються лише згідно із законом (ст. 14 Конституції України), що в випадку передачі у власність земельної ділянки водного фонду відповідачам, такому порядку не відповідає. Долученими до позову доказами доведено факт знаходження спірної земельної ділянки в межах прибережної захисної смуги річки Річище, яка є протокою (рукавом) річки Дніпро. Відсутність проекту землеустрою на встановлення прибережної захисної смуги річки Річище та не визначення відповідними органами державної влади на території меж прибережної захисної смуги в натурі не може трактуватися, як відсутність самої прибережної захисної смуги та можливість до її встановлення передавати у приватну власність ділянки, що підпадають під нормативно визначену 100-метрову зону від урізу води. У судовому засіданні прокурор позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позові. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Пічнук К.О. просила відмовити в задоволенні позову, посилаючись на підстави, зазначені у відзиві на позов, вказуючи, що в даному випадку ширина прибережної смуги має становити 25 м, прокурором не доведено заявлені позовні вимоги з урахуванням практики Верховного Суду. Представник третьої особи - Головного управління Держеокадастру у Чернігівській області в судове засідання не з`явився. Третя особа - [PERSON] в судове засідання не з`явився. Ухвалою від 06 листопада 2023 року провадження у справі щодо третьої особи [PERSON] було закрито у зв`язку зі смертю [PERSON] . Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено наступне. Наказом Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області № 25-298/14-17-сг від 05.01.2017 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства [PERSON] на території Мньовської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, надано у власність [PERSON] земельну ділянку загальною площею 0,9596 га (кадастровий номер 7425584900:06:000:4020) для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташовану на території Мньовської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області. (том 1 а.с.33) Наказом Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області № 25-18379/14-17-сг від 13.12.2017 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства [PERSON] на території Мньовської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, надано у власність [PERSON] земельну ділянку загальною площею 1,0000 га (кадастровий номер 7425584900:06:000:6009) для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташовану на території Мньовської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області. (том 1 а.с.40) Відповідно до копії договору купівлі-продажу земельної ділянки від 19.05.2018 року [PERSON] продав [PERSON] земельну ділянку, що розташована за адресою : Чернігівська область, Чернігівський район, Мньовська сільська рада, площею 0,9596 га, з цільовим призначенням для індивідуального садівництва, кадастровий номер 7425584900:06:000:4020. (том 1 а.с.34-35) Відповідно до копії договору купівлі-продажу земельної ділянки від 19.05.2018 року [PERSON] продав [PERSON] земельну ділянку, що розташована за адресою : Чернігівська область, Чернігівський район, Мньовська сільська рада, площею 1,0000 га, з цільовим призначенням для індивідуального садівництва, кадастровий номер 7425584900:06:000:6009. (том 1 а.с.41-42) Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, земельні ділянки з кадастровими номерами 7425584900:06:000:4020, площею 0,9596 га для ведення особистого селянського господарства та з кадастровим номером 7425584900:06:000:6009, площею 1,0000 га для ведення особистого селянського господарства належать [PERSON] (том 1 а.с.30-32, 37-39). 15 листопада 2019 [PERSON] склала у приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Костюк Ю.В. заяву з проханням розробити технічну документацію щодо об`єднання ділянок з кадастровими номерами 7425584900:06:000:6037 та 7425584900:06:000:4020 площею 1,4596 га (том 1 а.с.36). 27 грудня 2019 [PERSON] склала у приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Реус Р.В. заяву з проханням зробити поділ земельної ділянки для формування окремих земельних ділянок, а саме п`ятнадцяти земельних ділянок площами 0,0973 га шляхом їх виділення із складу існуючої земельної ділянки загальною площею 1,4596 га, наданої для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Мньовської сільської ради, кадастровий номер 7425584900:06:000:6067. (том 1 а.с.50) В подальшому проведено поділ земельних ділянок та [PERSON] стала власником земельних ділянок з кадастровими номерами 7425584900:06:000:6068, 7425584900:06:000:6069, 7425584900:06:000:6070,7425584900:06:000:6071,7425584900:06:000:6072,7425584900:06:000:6074, 7425584900:06:000:6075,7425584900:06:000:6076,7425584900:06:000:6077,7425584900:06:000:6078,7425584900:06:000:6079,7425584900:06:000:6080,7425587900:06:000:6081, 7425584900:06:000:6082 площею по 0,0973 га кожна. ( том 1 а.с. 51-78) За повідомленням Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області № 10-25-0.3-4392/2-22 від 26.12.2022 земельна ділянка з кадастровим номером 7425584900:06:000:6067 сформована за рахунок земельних ділянок 7425584900:06:000:4020 та 7425584900:06:000:6037, яка в свою чергу разом із ділянкою 7425584900:06:000:6038 була сформована за рахунок земельної ділянки 7425584900:06:000:6009. ( том 1 а.с. 80) За повідомленням Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області № 10-25-0.3-1273/2-23 від 15.03.2023 [PERSON] до Головного управління щодо поділу земельної ділянки не зверталась. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки із кадастровим номером 7425584900:06:000:6009, а також документація із землеустрою щодо її поділу до Державного фонду документації із землеустрою розробником не передавалась і у відділі № 5 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області відсутні. Відповідно до графічної частини матеріалів інвентаризації земель землекористувачів, які розташовані на території Мньовської сільської ради Чернігівського району, затверджених рішенням шостої сесії ХХІІ скликання Мньовської сільської ради народних депутатів від 22 квітня 1991 року, земельна ділянка з кадастровим номером 7425584900:06:000:6009 запроектована в межах земельного масиву, який розміщений біля річки Річище ( яка не включена до переліку як великих, так і середніх річок) у відповідності до вимог статей 60 Земельного та 88 Водного кодексів України. ( том 1 а.с.83) Головним управлінням Держгеокадастру у Чернігівській області надані поземельні книги на земельну ділянку із кадастровим номером 7425584900:06:000:6009 та земельні ділянки після їх поділу з кадастровим номерами 7425584900:06:000:6068, 7425584900:06:000:6069, 7425584900:06:000:6070,7425584900:06:000:6071,7425584900:06:000:6072,7425584900:06:000:6074, 7425584900:06:000:6075,7425584900:06:000:6076,7425584900:06:000:6077,7425584900:06:000:6078,7425584900:06:000:6079,7425584900:06:000:6080,7425587900:06:000:6081,7425584900:06:000:6082. ( том 1 а.с. 84-212) Як слідує з наданої інформації Державного агентства водних ресурсів України № 3827/5/5/11-23 від 04.08.2023 для забезпечення доступу громадян до інформації щодо водних об`єктів України Держводагенством здійснюється ведення геопорталу «Водні ресурси України», який містить всебічну інформацію щодо державного водного кадастру - облік поверхневих водних об`єктів. Геопортал було розроблено з урахуванням вимог директив ЄС. Забезпечено візуалізацію водних об`єктів України відповідно до критеріїв Водної Рамкової Директиви ЄС, зокрема, річок довжиною від 10 км та озер площею водного дзеркала більше 0,5 км2. На сьогодні інших вимог щодо обліку поверхневих водних об`єктів не існує. Поряд із земельними ділянками, в тому числі з кадастровими номерами 7425584900:06:000:6068, 7425584900:06:000:6069, 7425584900:06:000:6070,7425584900:06:000:6071,7425584900:06:000:6072,7425584900:06:000:6074, 7425584900:06:000:6075,7425584900:06:000:6076,7425584900:06:000:6077,7425584900:06:000:6078,7425584900:06:000:6079,7425584900:06:000:6080,7425587900:06:000:6081,7425584900:06:000:6082 розташований водний об`єкт, який ідентифікується на геопорталі, як рукав Річище, що є рукавом річки Дніпро. Рукав річки - водний потік, що відійшов у бік від головного русла річки, який нижче за течією знову впадає у цю ж річку. Має сформоване відокремлене русло з усіма властивими річковому руслу особливостями морфологічної будови ( відповідно до ДСТУ 3517-97). Відповідно рукав має всі гідрологічні показники спільні з основною річкою. ( том 1 а.с.218-219) Як слідує з наданої інформації Державного агентства водних ресурсів України № 227/ЧГ/5/21-23 від 09.08.2023 за інформацією, наданою Деснянським БУВР, у відповідності до геопорталу «Державний водний кадастр: облік поверхневих вод» водний об`єкт з назвою «Річище» належить до району басейну річки Дніпро та за типом гідрографії є рукавом р.Дніпро, площа водозбору становить 1,0 км2. З урахуванням вимог ст.88 Водного кодексу України ширина прибережної захисної смуги для рукава Річище ( як рукава великої річки Дніпро) становить 100 м. Якщо крутизна схилів перевищує три градуси, мінімальна ширина прибережної захисної смуги подвоюється. ( том 1 а.с.220-221) На запит адвоката Деснянське басейнове управління водних ресурсів повідомило, що за даними геопорталу «Державний водний кадастр: облік поверхневих водних об`єктів», розміщеного на офіційному сайті Держводагенства за відповідним посиланням, водний об`єкт з назвою «Річище» знаходиться на території Михайло-Коцюбинської ТГ, належить до району басейну річки Дніпро та за типом гідрографії є рукавом р.Дніпро. ( том 2 а.с.32-33) Відповідно до інформації Центральної геофізичної обсерваторії імені Бориса Срезневського земельні ділянки, в тому числі з кадастровими номерами 7425584900:06:000:6068, 7425584900:06:000:6069,7425584900:06:000:6070,7425584900:06:000:6071,7425584900:06:000:6072,7425584900:06:000:6074,7425584900:06:000:6075,7425584900:06:000:6076,7425584900:06:000:6077,7425584900:06:000:6078,7425584900:06:000:6079,7425584900:06:000:6080,7425587900:06:000:6081,7425584900:06:000:6082, як на період відведення земельних ділянок у приватну власність з 2004 по 2017 роки, так і на зараз знаходяться в межах прибережної захисної смуги р.Річище, яка є протокою (рукавом) р.Дніпро і відповідно до вимог Водного кодексу України відносяться до земель водного фонду. У відповіді позначені межі прибережних смуг для р.Річище на супутниковому знімку високої роздільної здатності з урахуванням нормативної ширини прибережної захисної смуги на відстані 100 м від урізу води та межі кадастрових ділянок. ( том 1 а.с.213-214) Стороною відповідача технічної документації щодо зазначених земельних ділянок суду не надано. Також стороною відповідача не спростовані доводи прокурора щодо розташування вказаних земельних ділянок в межах прибережної захисної смуги р.Річище. Відповідно до статті 2 Закону України «Про охорону земель» об`єктом особливої охорони держави є всі землі в межах території України. Статями 19, 20 ЗК України передбачено, що землі України за основним цільовим призначенням поділяються на категорії, зокрема землі сільськогосподарського призначення й землі водного фонду. Віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення. Відповідно до частини першої статті 58 ЗК України та статті 4 ВК України до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами; прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів. Отже, до земель водного фонду України відносяться землі, на яких хоча й не розташовані об`єкти водного фонду, але за своїм призначенням вони сприяють функціонуванню і належній експлуатації об`єктів водного фонду, виконують певні захисні функції. Згідно зі статтею 60 ЗК України та статтею 88 ВК України уздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. Правовий режим прибережних смуг визначається статтями 60-62 ЗК України та статтями 1, 88-90 ВК України. Прибережні захисні смуги встановлюються на земельних ділянках всіх категорій земель, крім земель морського транспорту. Землі прибережних захисних смуг перебувають у державній та комунальній власності та можуть надаватися в користування лише для цілей, визначених ВК України. У межах існуючих населених пунктів прибережна захисна смуга встановлюється з урахуванням містобудівної документації. Прибережні захисні смуги встановлюються за окремими проектами землеустрою. Проекти землеустрою щодо встановлення меж прибережних захисних смуг (з установленою в них пляжною зоною) розробляються в порядку, передбаченому законом. Уздовж морів та навколо морських заток і лиманів встановлюється прибережна захисна смуга шириною не менше двох кілометрів від урізу води. У межах прибережної захисної смуги морів та навколо морських заток і лиманів встановлюється пляжна зона, ширина якої визначається залежно від ландшафтно-формуючої діяльності моря, але не менше 100 метрів від урізу води, що включає: території, розташовані між лінією максимального відпливу та лінією максимального напливу хвиль, зареєстрованих під час найсильніших штормів, а також територію берега, яка періодично затоплюється хвилями; прибережні території - складені піском, гравієм, камінням, ракушняком, осадовими породами, що сформувалися в результаті діяльності моря, інших природних чи антропогенних факторів; скелі, інші гірські утворення. Відповідно до статті 61 ЗК України, статті 89 ВК України прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності. Зокрема, у прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється: розорювання земель (крім підготовки ґрунту для залуження і залісення), а також садівництво та городництво; зберігання та застосування пестицидів і добрив; влаштування літніх таборів для худоби; будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, гідрометричних та лінійних), у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів тощо. Об`єкти, що знаходяться у прибережній захисній смузі, можуть експлуатуватись, якщо при цьому не порушується її режим. Не придатні для експлуатації споруди, а також ті, що не відповідають встановленим режимам господарювання, підлягають винесенню з прибережних захисних смуг. Згідно з Порядком визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 травня 1996 року № 486 (далі - Порядок № 486), у межах водоохоронних зон виділяються землі прибережних захисних смуг та смуги відведення з особливим режимом їх використання відповідно до статей 88-91 ВК України. Межі водоохоронних зон визначаються згідно з проектами землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів, крім випадків, встановлених Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності», та/або комплексними планами просторового розвитку територій територіальних громад, та/або генеральними планами населених пунктів, які розробляються в порядку, визначеному ЗК України, Законами України «Про землеустрій» і «Про регулювання містобудівної діяльності», зазначаються в документації із землеустрою, містобудівній документації на місцевому та регіональному рівні. Назва, склад та зміст проекту землеустрою визначаються замовником з урахуванням характеристик території конкретного об`єкта землеустрою. Отже, землі, зайняті поверхневими водами, природними водоймами (озера), водотоками (річки, струмки), штучними водоймами (водосховища, ставки), каналами й іншими водними об`єктами, та землі прибережних захисних смуг є землями водного фонду України, на які поширюється спеціальний порядок надання й використання. Прибережна захисна смуга - частина водоохоронної зони відповідної ширини вздовж річки, моря, навколо водойм, на якій встановлено більш суворий режим господарської діяльності, ніж на решті території водоохоронної зони. Існування прибережних захисних смуг визначеної ширини передбачене нормами закону (стаття 60 ЗК України, стаття 88 ВК України). Отже, відсутність проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги не свідчить про відсутність самої прибережної захисної смуги, оскільки її розміри встановлені законом. Системний аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що при наданні земельної ділянки за відсутності проекту землеустрою зі встановлення прибережної захисної смуги необхідно виходити з нормативних розмірів прибережних захисних смуг, установлених статтею 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку № 486. Надання у приватну власність земельних ділянок, які знаходяться у прибережній захисній смузі, без урахування обмежень, зазначених у статті 59 ЗК України, суперечить нормам статей 83, 84 цього Кодексу. Подібний висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 469/1393/16-ц (провадження № 14-71цс18), від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (провадження № 14-452цс18), від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (провадження № 14-473цс18), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (провадження № 14-364цс19). Статтею 59 ЗК України визначено, громадянам та юридичним особам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть безоплатно передаватись у власність замкнені природні водойми (загальною площею до 3 гектарів). Цією ж статтею установлено вичерпний перелік видів функціонального використання земель водного фонду, для яких їх можуть передавати в користування громадянам органи місцевого самоврядування та виконавчої влади. Зокрема, землі водного фонду можуть передаватися на умовах оренди лише для сінокосіння, рибогосподарських потреб (у тому числі рибництва (аквакультури), культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт, догляду, розміщення та обслуговування об`єктів портової інфраструктури і гідротехнічних споруд тощо, а також штучно створені земельні ділянки для будівництва та експлуатації об`єктів портової інфраструктури та інших об`єктів водного транспорту. Можливість передачі у приватну власність земель водного фонду законом не передбачена. При наданні земельної ділянки за відсутності проекту землеустрою зі встановлення прибережної захисної смуги необхідно виходити з нормативних розмірів прибережних захисних смуг, установлених статтею 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку № 486. Згідно з частинами першою, другою, пунктом «ґ» частини третьої статті 83 ЗК України, землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об`єкти комунальної власності. До земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі водного фонду, крім випадків, визначених цим Кодексом. Частиною другою статті 90 ЗК України передбачено, що порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Відповідно до статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). В постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16, від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13, від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14, від 07 квітня 2020 року у справі № 372/1684/14 вирішувалось питання визначення належного способу захисту права власності на земельну ділянку водного фонду та зроблено висновок, що заволодіння громадянами та юридичними особами землями водного фонду всупереч вимогам ЗК України (перехід до них права володіння цими землями) є неможливим. Розташування земель водного фонду вказує на неможливість виникнення приватного власника, а отже, і нового володільця, крім випадків, передбачених у статті 59 цього Кодексу. Отже, зайняття земельної ділянки водного фонду з порушенням ЗК України та ВК України треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади. У такому разі позовну вимогу про зобов`язання повернути земельну ділянку варто розглядати як негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки водного фонду. Таким чином, належним та ефективним способом захисту прав власності на землі водного фонду є негаторний позов про повернення земельної ділянки, який може бути пред`явленим упродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки водного фонду і на вказану вимогу не поширюється позовна давність. Такі правові висновки викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17, а також в поставної Верховного Суду від 07 грудня 2022 року у справі № 545/1847/20. Висновок про те, що річка Речище є не малою річкою, а протокою (рукавом) річки Дніпро грунтується на ДСТУ 3517-97 "Гідрологія суші. Терміни та визначення основних понять." та картографічних матеріалах, а річка Речище була і продовжує залишатися складовою акваторії Дніпра, який у свою чергу належить до великих річок. Геопортал «Водні ресурси України» представлений у тестовому режимі, періодично відбуваються внесення змін у деякі водні об`єкти у разі виявлення неточностей. Відсутність проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги не свідчить про відсутність самої прибережної захисної смуги, оскільки її розміри встановлені законом. В сукупності з дослідженими матеріалами справи, в тому числі повідомлення Головного управління Держгеокадастру щодо проекту земельної ділянки з кадастровим номером 7425584900:06:000:6009 в межах земельного масиву, який розміщений біля річки Річище, інформації Державного агентства водних ресурсів України, суд вважає, що інформація викладена в листі Центральної геофізичної обсерваторії імені Бориса Срезневського щодо розташування спірних земельних ділянок в межах прибережної захисної смуги р.Річище, яка є протокою (рукавом) р.Дніпро є належним та допустимим доказом. Висновок щодо знаходження спірних земельних ділянок в межах прибережної захисної смуги р.Річище зроблений з урахуванням розташування земельних ділянок на Публічній кадастровій карті в межах доступу до неї, меж прибережної захисної смуги річки Річище, ширина якої становить 100 м. При цьому, як слідує з наданого Положення про Центральну геофізичну обсерваторію імені Бориса Срезневського, останні в межах компетенції здійснюють ведення державного водного кадастру за розділом «поверхневі води» та державний облік поверхневий вод, а такод проводять роботи з оформлення і переоформлення права на користування земельними ділянками, встановлення охоронних зон навколо об`єктів, призначених для гідрометеорологічних спостережень та інших видів гідрометеорологічної діяльності згідно з чинним законодавством. В постанові Верховного Суду № справа № 372/1290/19 від 05.12.2022, на яку посилалась представник відповідача надана оцінка листу Центральної геофізичної обсерваторії імені Бориса Срезневського з урахуванням того, що до компетенції останніх не віднесено визначення розміру прибережних захисних смуг або класифікації річок, оскільки в сукупності з іншими доказами встановлено обставини, що річка Козинка є правою притокою Дніпра та належить до категорії малих річок, для яких ширина прибережної захисної смуги повинна становити 25 м. В даній справі є встановленим факт того, що річка Річище є рукавом річки Дніпро та ширина прибережної захисної смуги повинна становити 100 м і дана обставина встановлена не на підставі листа Центральної геофізичної обсерваторії імені Бориса Срезневського. Разом з тим, як вказав Верховний Суд у постанові від 15 листопада 2023 року справа № 363/1459/20 суди попередніх інстанцій не були позбавлені можливості самостійно на основі даних Публічної кадастрової карти України встановити факт того, чи накладається спірна земельна ділянка на землі водного фонду, що розташовані в межах 100 метрової прибережної захисної смуги річки Десна. При цьому вказана інформація повинна бути оцінена у сукупності з іншими доказами, зокрема з інформацією, що міститься в листі Центральної геофізичної обсерваторії імені Бориса Срезневського №17-08/306 від 08 лютого 2019 року. Таким чином, при винесення наказу Головне управління Держгеокадастру не врахували, що земельні ділянки кадастровими номерами 7425584900:06:000:4020 та 7425584900:06:000:6009 відносяться до земель водного фонду, на які розповсюджується особливий порядок їх використання та надання їх у користування. Такі землі можуть змінювати володільця лише у випадках, прямо передбачених у ЗК України та ВК України. Дотримання встановлених заборон є необхідною умовою використання земельної ділянки, на яку поширюється режим прибережної захисної смуги, з тією метою, щоб навіть потенційне їх порушення не могло зашкодити охороні навколишнього природного середовища в цілому й конкретному водному об`єкту зокрема. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 22 червня 2022 року в справі № 676/1795/20 (провадження № 61-21233св21) зазначено, що: «рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування за умови його невідповідності закону не тягне тих юридичних наслідків, на які воно спрямоване (постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (провадження № 12-97гс19, пункт 39), від 15 жовтня 2019 року у справі № 911/3749/17 (провадження № 12-95гс19, пункт 6.27), від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18 (провадження № 12-148гс19, пункт 35), від 01 лютого 2020 року у справі № 922/614/19 (провадження № 12-157гс19, пункт 52)). Тому під час розгляду справи, в якій на вирішення спору може вплинути оцінка рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування як законного або протиправного (наприклад, у спорі за віндикаційним позовом), не допускається відмова у позові з тих мотивів, що рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування не визнане судом недійсним, або що таке рішення не оскаржене, відповідна позовна вимога не пред`явлена. […] cуд незалежно від того, оскаржене відповідне рішення чи ні, має самостійно дати правову оцінку рішенню органу державної влади чи місцевого самоврядування та викласти її у мотивувальній частині судового рішення. […] Апеляційний суд зробив правильний висновок про те, що ефективним способом захисту порушеного права держави є саме вимога про повернення земельної ділянки. Функцією державної реєстрації права власності є оголошення належності нерухомого майна певній особі (особам). Гарантування державою об`єктивності, достовірності, повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження й обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав є загальними засадами цієї реєстрації (пункт 1 частини першої статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Цей припис слід розуміти так, що рішення суду про витребування з незаконного володіння відповідача нерухомого майна саме по собі є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем. На підставі такого рішення суду для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем, не потрібно окремо скасовувати запис про державну реєстрацію права власності за відповідачем. Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18), у пункті 98 постанови Великої Палати Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18) звертала увагу на те, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" право власності підлягає державній реєстрації. Задоволення позовної вимоги про скасування державної реєстрації права власності суперечить зазначеній імперативній вимозі закону, оскільки виконання судового рішення призведе до прогалини в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно в частині належності права власності на спірне майно. Отже, замість скасування неналежного запису про державну реєстрацію до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно має бути внесений належний запис про державну реєстрацію права власності позивача. Такий запис, як зазначено вище, вноситься на підставі судового рішення". Відтак, пред`явлення власником нерухомого майна вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права. Велика Палата Верховного Суду вже неодноразово звертала увагу на те, що право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16). У п.51,52 Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21) вказала, що заволодіння громадянами та юридичними особами землями водного фонду (перехід до них володіння цими землями) всупереч вимогам ЗК України є неможливим; розташування земель водного фонду вказує на неможливість виникнення приватного власника, а отже, і нового володільця, крім випадків, передбачених у статті 59 цього Кодексу (зокрема, висновки Великої Палати Верховного Суду, сформульовані у постановах від 22 травня 2018 року у справі № 469/1203/15-ц (провадження № 14-95 с18); від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (провадження № 14-452цс18, пункт 70); від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (провадження № 14-473цс18, пункт 80); від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (провадження № 14-364цс19, пункт 96); від 15 вересня 2020 року у справі № 372/1684/14-ц (провадження № 14-740цс19, пункт 45) та інших. Тому протиправне зайняття такої земельної ділянки або державну реєстрацію права власності на неї за приватною особою слід розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади, а таке право захищається не віндикаційним, а негаторним позовом. За змістом наведених постанов та виходячи з обставин, встановлених у цих справах, зазначені висновки не застосовуються щодо заволодіння замкненими природними водоймами загальною площею до 3 гектарів, оскільки такі водойми можуть надаватися у власність приватним особам (стаття 59 ЗК України). Такі висновки зроблені Великою Палатою Верховного Суду виходячи з того, що в силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих природних ознак таких земельних ділянок особа, проявивши розумну обачність, може і повинна знати про те, що ділянки належать до водного фонду, набуття приватної власності на них є неможливим. Як відомо, якщо в принципі, за жодних умов не може виникнути право власності, то і володіння є неможливим. Тому ані наявність державної реєстрації права власності за порушником, ані фізичне зайняття ним земельної ділянки водного фонду не приводять до заволодіння порушником такою ділянкою. Отже, як зайняття земельної ділянки водного фонду, так і наявність державної реєстрації права власності на таку ділянку за порушником з порушенням ЗК України та Водного кодексу України треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади, а належним способом захисту прав власника є негаторний позов (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (провадження № 14-452 цс 18, пункт 71), від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (провадження № 14-473 цс 18, пункт 81), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (провадження № 14-364 цс19, пункт 97), від 15 вересня 2020 року у справі № 372/1684/14-ц (провадження № 14-740 цс19, пункт 46) та інші). З огляду на викладене в задоволенні позовних вимог про усунення перешкод шляхом скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності за [PERSON] та скасування в Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельних ділянок слід відмовити внаслідок обрання позивачем неефективного способу захисту порушених та оспорюваних прав. З урахуванням встановлених обставин, досліджених в судовому засіданні доказів, того, що передані у приватну власність земельні ділянки повністю накладаються за землі водного фонду, позовні вимоги в частині усунення перешкоди у здійсненні Михайло-Коцюбинською селищною радою права користування та розпорядження земельними ділянками водного фонду загальною площею 1,3623 га з кадастровими номерами 7425584900:06:000:6068, 7425584900:06:000:6069, 7425584900:06:000:6070,7425584900:06:000:6071,7425584900:06:000:6072,7425584900:06:000:6074, 7425584900:06:000:6075,7425584900:06:000:6076,7425584900:06:000:6077,7425584900:06:000:6078, 7425584900:06:000:6079,7425584900:06:000:6080,7425584900:06:000:6081,7425584900:06:000:6082 по 0,0973 га кожна, шляхом їх повернення на користь держави в особі Михайло-Коцюбинської селищної ради підлягають задоволенню, що є ефективним способом захисту, оскільки зобво`язання особи повернути земельні ділянки, які є нерухомим майном, а отже вчинити певні дії може призвести до ускладнення виконання рішення суду в цій частині. Рішення ж суду про повернення земельних ділянок на користь держави буде підставою для скасування державної реєстрації права власності на вказані земельні ділянки за [PERSON] .. Втручання держави у право власності [PERSON] є виправданим, оскільки порушення чітко визначеного законодавством порядку надання земельних ділянок порушує суспільний інтерес на законний обіг землі, як національного багатства та положення законодавства України про зобов`язання органів влади діяти в межах своїх повноважень та у порядку передбаченому законом. Недотримання такого порядку тягне за собою свавілля державних органів та знищення правового порядку у державі. «Суспільним», «публічним» інтересом у вимогах прокурора можна вважати також забезпечення охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення, засмічення, та інших дій, які можуть погіршити його природний стан, завдавати шкоди здоров`ю людей, спричинити зменшення рибних запасів та інших об`єктів водного промислу, завдати інших екологічних проблем. Чинне законодавство надає відповідачу додаткові ефективні засоби юридичного захисту після ухвалення цього рішення, зокрема вона не позбавлена можливості відновити своє право шляхом пред`явлення вимоги до осіб, у яких придбала спірну ділянку, про відшкодування завданих їй збитків. З урахуванням того, що суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог понесені витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з [PERSON] на користь прокуратури, відповідно 2684 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: partial