Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-14 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із позовною заявою до Дніпровської міської ради, Комунального підприємства «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради, про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх позовних вимог посилаються на те, що із 22.07.1976 року [PERSON] працювала контролером-приймальником на Дніпропетровському заводі хімвиробів. У 1978 році згідно з розпорядженням «Дніпропетровського заводу хімічних виробів» «На вселення в гуртожиток», [PERSON] для проживання у гуртожитку за адресою: [ADDRESS] , надано кімнату 252. У зв`язку з чим, із 1978 року [PERSON] , [INFO] , проживала в кімнаті [ADDRESS] та зареєстрована за вищевказаною адресою із 19.10.1978 року. У 1983 році у [PERSON] , під час проживання у кімнаті [ADDRESS] , народилася донька [PERSON] , [INFO] , та у 1989 році народився син - [PERSON] , [INFO] . Позивачка [PERSON] із народження проживає в кімнаті 252 за вказаною адресою, зареєстроване місце проживання останньої відповідно до запису в паспорті з 17.03.2000 року значиться: [ADDRESS] проживання та місце реєстрація позивачкою ніколи не змінювалося. [INFO] у [PERSON] народився син [PERSON] , який також проживав у кімнаті 252 із моменту свого народження та місце проживання якого зареєстровано із 21.05.2003 року за адресою: [ADDRESS] , згідно з витягом із Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання №1210-954486-2017. Місце проживання та місце реєстрація позивачем також ніколи не змінювалося. Рішенням сесії сьомого скликання Дніпропетровської міської ради від 13 квітня 2016 року прийнято у комунальну власність територіальної громади міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради гуртожиток за адресою: [ADDRESS] , та передано на баланс Комунального підприємства «Жилсервіс-5» Дніпропетровської міської ради. Згідно з актом приймання-передачі від 08.09.2017 року до комунальної власності територіальної громади міста Дніпра був переданий гуртожиток, розташований за адресою: [ADDRESS] . Вищевказане підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №287589989, відповідно до якої гуртожиток за адресою: [ADDRESS] перебуває у комунальній власності Територіальної громади м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради (код ЄДРПОУ 26510514). У зв`язку з чим, 27.04.2018 року Департаментом житлового господарства Дніпровської міської ради був виданий ордер УП №192 на житлову площу в гуртожитку комунальної власності територіальної громади м Дніпра на підставі розпорядження Департаменту житлового господарства ДМР від 08.12.2017 року №974 на ім`я головного квартиронаймача [PERSON] та її сина [PERSON] . У подальшому, між [PERSON] та Комунальним підприємством «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради був укладений Типовий договір №567252 найму житлового приміщення у гуртожитках комунальної власності територіальної громади міста від 03.05.2018 року. Втім, не зазначення доньки та онука в ордері ніяким чином не вплинуло на місце їх проживання та вони продовжили бути зареєстрованими за адресою: [ADDRESS] , а також проживати в кімнаті 252. [INFO] помер син [PERSON] [PERSON] , у зв`язку з чим був знятий із місця реєстрації проживання. [INFO] померла мати позивачки та бабуся позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 18.10.2021 року Амур-Нижньодніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис №1882. \~ \~ \~ \~Після смерті головного квартиронаймача та її сина позивачі залишилися проживати в кімнаті [ADDRESS] . Крім цього, позивач [PERSON] за місцем свого мешкання відвідував і навчальний заклад із першого по дев`ятий клас (із 2009 року по 2018), а саме: Комунальний заклад освіти «Середня загальноосвітня школа №8» Дніпровської міської ради, про що видана довідка №301 від 16.12.2021 року. Вищевказаний навчальний заклад знаходиться поблизу від місця проживання позивача, що дає можливість стверджувати про проживання [PERSON] за вищевказаною адресою. Після смерті [PERSON] в травні 2021 року, позивачі не залишали та постійно проживали однією сім`єю із матір`ю позивачки та, відповідно, бабусею позивача. Позивачі доглядали за нею, спільно вели господарство та побут, мали спільний бюджет. Позивачка купувала будівельні матеріали для поліпшення умов проживання у кімнаті, робила ремонт, що підтверджується квитанціями про купівлю матеріалів. Також, що після смерті наймача кімнати № [NUMBER] , працівники КП «Жилсервіс-5» ДМР, дочекавшись коли позивачів не буде в кімнаті, а саме коли [PERSON] вийшов на прогулянку із собакою, 26.11.2021 року в період часу приблизно з 08-00 год. до 10-00 год. ранку, опечатали кімнату №252 у гуртожитку із відповідним текстом «Внимание! Опечатано! Несанкционированное вскрытие запрещено! При попытке вскрытия без представителей КП «Жилсервис-5» ДМР будут применены санкции, предусмотренные ст. 162 УК Украины. По вопросам вскрытия комнаты необходимо обратиться в КП «Жилсервис-5». Звернувшись до вищевказаної організації за номером телефону, вказаному на сайті комунального підприємства, особа, яка не представилася, зазначила, що позивачі не мають жодного права знаходитися в цій кімнаті. Однак, на теперішній час відсутні жодні рішення суду про виселення позивачів або визнання такими, що втратили право на користування житловим приміщенням - кімнатою [ADDRESS] . Вважаючи такі дії комунального підприємства неправомірними, а також у зв`язку з тим, що в опечатаній кімнаті залишилися особисті речі позивачів, [PERSON] подав заяву про кримінальне правопорушення до СВ ВП №1 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області із зазначенням усіх обставин. Вищевказана заява була зареєстрована за №34229 від 27.11.2021 року. 13.12.2021 року позивач отримав висновок від 09.12.2021 р., в якому зазначалося про списання матеріалів перевірки до справи ВП №1 ДРУП ГУНП у Дніпропетровській області. Позивачі також зазначили, що оскільки на момент вселення у спірну квартиру позивачка, як донька головного наймача та єдиного члена сім`ї, який проживає в кімнаті, була неповнолітньою, а позивач, будучи онуком наймача [PERSON] , також був неповнолітнім, то письмової згоди всіх членів сім`ї наймача відповідно до ч.1\~ст. 65 ЖК УРСР,\~не було потрібно. Але, в силу того, що позивачі з дня свого народження, на законних підставах були вселені до вищезазначеної квартири як члени сім`ї наймача (матері - для позивачки та бабусі - для позивача), вони набули рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням. Таким чином, позивачі проживають у вищезазначеній квартирі з дня свого народження і продовжують проживати та не вибували на постійне проживання в інше жиле приміщення, тому вони не втратили права користування жилим приміщенням. Спірне житло кімната [NUMBER] у гуртожитку, є єдиним постійним місцем проживання позивачів. Посилаючись на вказані обставини, позивачі просили суд: -встановити факт проживання однією сім`єю [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , та [PERSON] , померлої [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , у період із 01.09.1983 року по 17.10.2021 року; -встановити факт проживання однією сім`єю [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , та [PERSON] , померлої [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , у період із 01.09.1983 року по 17.10.2021 року; -визнати за [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ; -визнати за [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Представник відповідача Дніпровської міської ради надав до суду відзив, у якому зазначив, що кімната [ADDRESS] , перебуває у комунальній власності територіальної громади міста в особі Дніпровської міської ради. Як вбачається з відповіді Комунального підприємства «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради, основним квартиронаймачем кімнати [ADDRESS] є [PERSON] , на ім`я якої і видано ордер серії УП №192, членами сім`ї позивачі [PERSON] та [PERSON] в ордері не вказані. Таким чином, позивачами у встановленому чинним законодавством порядку не надано до суду достатніх та допустимих доказів щодо викладених ними обставин, зокрема, щодо існування права користування чи права власності на кімнату [ADDRESS] , у зв`язку з чим представник відповідача просила відмовити у задоволенні позову. Представник позивачів [PERSON] надала до суду відповідь на відзив, у якій наполягала на задоволенні позовних вимог та виклала обставини, аналогічні викладеним у позовній заяві. Представник позивачів [PERSON] у судовому засіданні надала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, позовні вимоги підтримала та просив їх задовольнити. Представник відповідача Дніпровської міської ради Григоренко А.В. у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на обставини, які викладені у відзиві. Представник відповідача Комунального підприємства «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради у судове засідання не з`явився, про день та час судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку. Також, у судовому засіданні був допитаний свідок [PERSON] , яка пояснила суду, що вона товаришувала із [PERSON] та їй відомо, що вона проживала у кімнаті [ADDRESS] , разом із донькою [PERSON] , сином [PERSON] та онуком [PERSON] , які проживали у кімнаті від народження. Після смерті свого [PERSON] , [PERSON] почала процедуру приватизації квартири, однак не встигла її завершити. Також, свідок пояснила, що їй відомо про факт опечатування дверей кімнати гуртожитку №252 працівниками КП «Жилсервіс-5». Вислухавши пояснення представників сторін, свідка та дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Як передбачено ст.4\~ЦПК України та ст. 15\~ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 5 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1ст. 13\~ЦПК України). Відповідно до положень ст.ст.\~12,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3,4ст. 77\~ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2ст. 78\~ЦПК України). Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства (ст. 13 ч. ч. 1, 2, 3, 4 ЦК). За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. У пунктах 40-44 рішення ЄСПЛ від 02 грудня 2010 року у справі "Кривіцька та Кривіцький проти України" (Заява N 30856/03) зазначено, що згідно з Конвенцією поняття "житло" не обмежується приміщенням, яке законно займано або створено. Чи є конкретне місце проживання "житлом", яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме - від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем (серед багатьох інших джерел,\~рішення у справі "Прокопович проти Росії"\~(Prokopovich v. Russia), заява N 58255/00, пункт 36, ECHR 2004-XI (витяги). Втручання у право на повагу до житла відповідача буде відповідати Конвенції не лише тоді, коли таке втручання здійснюється згідно із законом, але й якщо для такого втручання існують легітимні цілі, вичерпний перелік яких наведений у пункті другому статті 8 Конвенції. Обґрунтування пропорційності виселення Європейський суд з прав людини вважає обов`язковою умовою належного застосування статті 8 Конвенції (див. mutatis mutandis "Dakus v. Ukraine", N 19957/07, § 50-51, ЄСПЛ від 14 грудня 2017 року). У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності, як дотримання справедливого балансу між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі. Втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) мети, досягнення якої передбачається, та засобів, які використовуються для її досягнення. Правова позиція Європейського суду з прав людини відповідно до пункту 1 статті 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів позитивні зобов`язання вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав (рішення у справі Powell and Rayner v. U.K, 21.02.90). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K., 24.11.86) так і на наймача (рішення в справі Larkos v Cyprus, 18.02.99). Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них (ст. 379 ЦК України). Між сторонами вбачається спір, що виник із житлових правовідносин, які регулюються нормами Житлового кодексу України та інших нормативно-правових актів. Житлове законодавство покликане сприяти забезпеченню права громадян на житло, ефективному використанню та охороні житлового фонду. Завданнями житлового законодавства України є регулювання житлових відносин з метою забезпечення гарантованого Конституцією права громадян на житло, належного використання і схоронності житлового фонду, а також зміцнення законності в галузі житлових відносин (ст. 2 ЖК). Право на житло забезпечується розвитком і охороною державного і громадського житлового фонду, сприянням кооперативному та індивідуальному житловому будівництву, справедливим розподілом під громадським контролем жилої площі (ст. 1 ЖК). Гарантованому ст. 9 ЖК України праву громадян на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення, кореспондує обов`язок використовувати жиле приміщення відповідно до його призначення (ч. 1ст. 10 ЖК України). Частиною четвертою статті 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до частин першої та другої статті61статей64та65ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем громадянином, на ім`я якого видано\~ордер. Члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач і члени його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, які вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають Відповідно до ч. ч. 1. 4ст. 29\~ЦК Українимісцем\~проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно, або тимчасово. Судом встановлено, що У 1978 році згідно з розпорядженням на вселення в гуртожиток «Дніпропетровського заводу хімічних виробів» [PERSON] для проживання у гуртожитку за адресою: [ADDRESS] , надано кімнату 252. У зв`язку з цим, із 1978 року [PERSON] , [INFO] , проживала та була зареєстрована у гуртожитку за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відміткою у паспорті (т.1, а.с.40 звор.). Під час проживання [PERSON] у гуртожитку за вказаною адресою, у неї народилася донька [PERSON] , [INFO] , та син - [PERSON] , [INFO] . Позивачка [PERSON] із народження проживає в кімнаті 252 за вказаною адресою, зареєстроване місце проживання останньої відповідно до запису в паспорті з 17.03.2000 року значиться: [ADDRESS] , а.с.39 звор.). [INFO] у [PERSON] народився син [PERSON] , який із народження проживає у гуртожитку, за адресою: [ADDRESS] , та згідно з витягом з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання №1210-954486-2017, зареєстрований за вказаною адресою (т.1, а.с.26). Рішенням сесії сьомого скликання Дніпропетровської міської ради від 13 квітня 2016 року прийнято у комунальну власність територіальної громади міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради гуртожиток за адресою: [ADDRESS] , та передано на баланс Комунального підприємства «Жилсервіс-5» Дніпропетровської міської ради. Згідно з актом приймання-передачі від 08.09.2017 року до комунальної власності територіальної громади міста Дніпра був переданий гуртожиток, розташований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №287589989, відповідно до якої гуртожиток за адресою: [ADDRESS] перебуває у комунальній власності Територіальної громади м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради (код ЄДРПОУ 26510514). У зв`язку з чим, 27.04.2018 року Департаментом житлового господарства Дніпровської міської ради був виданий ордер УП №192 на право зайняття жилої площі 17,8 кв.м в гуртожитку за адресою: [ADDRESS] , на підставі розпорядження Департаменту житлового господарства ДМР від 08.12.2017 року №974 на ім`я головного квартиронаймача [PERSON] та її сина [PERSON] (т.1, а.с.19). При передачі будівлі гуртожитку 31.08.2016 року на баланс підприємства від попереднього балансоутримувача ТОВ «Промсервіс-Дніпро», розташований за адресою: [ADDRESS] , гр. [PERSON] - [INFO] , вже була зареєстрована у гуртожитожитку, без зазначення номера кімнати, разом із матір`ю ( [PERSON] ) із народження до [INFO] , після досягнення 16-річчя із 17.03.2000 року по теперішній час, що підтверджується відповіддю КП «Жилсервіс-5» ДМР від 07.11.2023 року №5/6-62 (т.2, а.с.43). Таким чином, іншого зареєстрованого місця проживання позивачка [PERSON] ніколи не мала та не має. На праві власності чи в користуванні іншого житла ніколи не мала та не має. Також, відповідно до відповіді КП «Жилсервіс-5» ДМР від 07.11.2023 року №5/6-61 при передачі будівлі гуртожитку 31.08.2016 року на баланс підприємства від попереднього балансоутримувача ТОВ «Промсервіс-Дніпро», розташований за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , [INFO] , вже був зареєстрований у гуртожитоку, без зазначення номера кімнати, із 21.05.2003 року по теперішній час (т.2, а.с.44). Як вбачається, іншого зареєстрованого місця проживання позивач [PERSON] ніколи не мав та не має. На праві власності чи в користуванні іншого житла ніколи не мав та не має. 03.05.2018 року між [PERSON] та Комунальним підприємством «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради був укладений Типовий договір №567252 найму житлового приміщення у гуртожитках комунальної власності територіальної громади міста (т.1, а.с.20). [INFO] помер син [PERSON] [PERSON] , у зв`язку з чим був знятий з місця реєстрації проживання. Після смерті [PERSON] позивачі продовжили проживати однією сім`єю зі [PERSON] , вели з нею спільний побут, мали спільний бюджет, купували ліки, продукти харчування та сплачували комунальні послуги. [INFO] головний квартиронаймач [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 18.10.2021 року Амур-Нижньодніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис №1882 (т.1, а.с.27). \~ \~ \~ \~Після смерті головного квартиронаймача, позивачі залишилися проживати в кімнаті [ADDRESS] , утримувати житло у належному стані, проводити поточні ремонтні роботи та сплачувати комунальні платежі. На підтвердження доводів щодо утримання житла та сплати комунальних послуг позивачі надали до суду копії квитанцій про сплату комунальних послуг за адресою: [ADDRESS] (т.2, а.с. 79-94). Враховуючи вищевикладене судом встановлено, що позивачі були вселені до кімнати [ADDRESS] , як члени сім`ї наймача, а саме як малолітня донька та онук. Позивачі не були зняті з реєстрації даного житлового приміщення, постійно мешкали у вказаній кімнаті, несли витрати по утриманню житла, права власності на спірну кімнату не оформлено. Таким чином, позивачі з дня свого народження, на законних підставах були вселені до вказаної кімнати, як члени сім`ї наймача, вони набули рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, продовжують проживати та не вибували на постійне проживання в інше жиле приміщення. Крім цього, спірна кімната 252 в гуртожитку є єдиним житлом позивачів. Даної обставини відповідачем не спростовано. Суд критично ставиться до заперечень представника відповідача щодо постійного проживання позивачів у кімнаті [ADDRESS] , разом із [PERSON] (батьком позивача [PERSON] ), оскільки, як вбачається із довідки КП «Жилсервіс-5», [PERSON] один зареєстрований у кімнаті з 01.10.2012 року, після отримання ордера №4 від 17.09.2012 року. Тому, із 2000 року (дата реєстрації місця проживання позивачки [PERSON] ) та із 2003 року (дата реєстрації місця проживання позивача [PERSON] ) позивачі не могли зареєструватися в кімнаті №369, що свідчить про їх реєстрацію в іншому житловому приміщенні - кімнаті 252, на яку був отриманий ордер [PERSON] та де вони постійно проживали. Також, КП «Жилсервіс-5» ДМР надсилаються повідомлення про сплату житлово-комунальних послуг за адресою: [ADDRESS] , саме на ім`я позивачки [PERSON] (т.2, а.с.47-50). Таким чином, враховуючи вищевикладене та зважаючи на те, що спірна кімната № [NUMBER] є єдиним житлом позивачів та зареєстрованим місцем проживання, іншого житла у власності чи на праві користування позивачі не мають та ніколи не мали, відповідачі даної обставини не спростували, а тому суд вважає позов задовольнити та: - встановити факт проживання однією сім`єю [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , та [PERSON] , померлої [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , у період із 01.09.1983 року по 17.10.2021 року. - встановити факт проживання однією сім`єю [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , та [PERSON] , померлої [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , у період із 01.09.1983 року по 17.10.2021 року. - визнати за [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . - визнати за [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст.141 ЦПК України суд вважає втрати по справі віднести на рахунок сторони, яка їх понесла.

Outcome: approved