Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-22 00:00:00

У березні 2021 року позивач, через свого представника адвоката Соколіка В.Д., звернулася до суду за позовом в якому просить: - визнати за нею право користування квартирою [ADDRESS] ; - визнати [PERSON] таким, що втратив право користування зазначеною квартирою; - змінити договір найму спірної квартири, визнавши її наймачем квартири. Як на підставу позовних вимог у позові вказано, що матері позивача [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Центральної Ради народних депутатів м.Миколаєва було видано ордер № 791 від 30.07.1980 на заселення в квартиру [ADDRESS] . Відповідно до ордеру, основний квартиронаймач мала склад сім`ї: [PERSON] - чоловік; [PERSON] та [PERSON] - доньки, які як члени сім`ї квартиронаймача відповідно до статті 64 ЖК України являлися наймачами житлового приміщення. [INFO] мати позивача [PERSON] померла. Позивач [PERSON] (дівоче прізвище - [PERSON] ) була зареєстрована в квартирі з 24.06.1997 та 22.08.2003 вийшла заміж і 11.12.2007 була знята з реєстрації та зареєстрована з чоловіком в [ADDRESS] . Від шлюбу позивач має неповнолітню доньку [PERSON] . Так як сімейне життя не склалося позивач разом з донькою повернулася до батьків та з 15.11.2010 проживає з [PERSON] у спірній квартирі. 05.12.2011 позивач розлучилася та 20.11.2012 знялася з реєстрації за адресою: [ADDRESS] та зареєструвалася в Миколаївському обласному центрі обліку бездомних громадян ([ADDRESS]). На теперішній час [PERSON] знята з реєстрації в центрі бездомних громадян та фактично проживає в спірній квартирі, за користування якою сумлінно сплачує комунальні послуги та здійснює її утримання. Також здійснювала догляд і утримання своєї матері [PERSON] , а після її смерті здійснила її поховання. Можливість зареєструвати своє проживання в квартирі в неї відсутнє в зв`язку із нормами реєстрації осіб з розрахунку на квадратний метр та відсутності згоди всіх зареєстрованих в квартирі на це осіб, зокрема відповідача [PERSON] . Іншого житла окрім вказаної квартири [PERSON] не має. Між тим відповідач [PERSON] в квартирі не проживає понад п`ять років без поважних причин, комунальні послуги не сплачує в утриманні житла участі не приймає та квартирою не цікавиться. Реєстрація відповідача в квартирі порушує право позивача на вільне користування майном, так як вона позбавлена можливості зареєструватися у вказаному житловому приміщенні та не може звернутися із заявою про внесення змін до договору найму житла і вчиняти інші дії щодо квартири. Посилаючись на положення статей 61, 64, 65, 107 ЖК України позивач звернулася до суду з вказаним позовом. У відзиві на позов від 21.10.2021 представник відповідача - адвокат Лемешко О.В. в задоволенні позовних вимог просить відмовити. У відзиві вказано, що на день подання позовної заяви основний наймач - [PERSON] була померлою, а її чоловік [PERSON] , позбавлений протиправними діями [PERSON] можливості проживати у своїй квартирі, помер влітку цього року. Відповідач [PERSON] постійно проживав у квартирі від моменту свого народження й до теперішнього часу, за винятком часу коли перебував на роботі у іншій місцевості, про свідчить копія його паспорту. Твердження позивача про не проживання [PERSON] в квартирі не заслуговують на увагу, оскільки за винятком часу, коли [PERSON] перебував на роботі у іншій місцевості він жив в зазначеній квартирі. Дізнавшись по тяжкий стан здоров`я матері, він приїхав в м.Миколаїв в грудні 2020 року, а після смерті матері прийняв участь в її похованні. В лютому 2021 знову виїхав до Республіки Польщі та в березні повернувся додому до свого помешкання, в якому зареєстрований, та з`ясував, що вхідні замки в дверях квартири та дверях тамбурного приміщення змінені, через що не зміг потрапити до квартири, а батько на телефон не відповідав з причин, як пізніше з`ясувалося, внаслідок незаконної заборони знаходитися в квартирі та під погрозами з боку [PERSON] . Тобто повернення [PERSON] додому у грудні 2020 року перериває факт відсутності за адресою реєстрації. Крім того він здійснював погашення заборгованості попереднього наймача за послуги ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» по особовому рахунку 19/2246 в розмірі 3425,10, про що свідчить лист ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» від 21.05.2021 № 1615/28 та квитанція № 26 від 13.05.2021. Також [PERSON] не є належним позивачем у цій справі, оскільки за нею не збереглося право користування квартирою. Більш того, її дії підпадають під визначення «порушення правил співжиття», адже вона позбавила права користування житлом трьох осіб, які мали всі законні підстави на проживання в квартирі. Позивач відмовилася від права на проживання в квартирі з власної ініціативи, коли зареєструвала шлюб та змінила місце проживання на нове. Відповідач Миколаївська міська рада у відзиві від 13.03.2023 в задоволенні позовних вимог [PERSON] до міської ради просила відмовити повністю, так як міська рада не є належним відповідачем, оскільки не наділена повноваженнями прийняття рішень щодо договорів найму житлового приміщення. Прийняття рішення щодо зміни або укладення договору найму житлового приміщення віднесено Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» (підпункти 5, 7-8 пункту «б» статті 30) до повноважень виконавчого комітету міської ради. Відповідач виконавчий комітет Миколаївської міської ради у відзиві від 20.07.2023 в задоволенні позовних вимог [PERSON] до виконавчого комітету міської ради просить відмовити повністю, так головними умовами зміни договору найму є постійне проживання з колишнім наймачем та отримання згоди інших членів сім`ї, які проживають разом, що позивач належними і допустимими доказами не підтвердила. Також зазначено, що в лютому 2021 року [PERSON] зверталася через ЦНАП із заявою про переоформлення на неї договору найму з причин смерті попереднього наймача. На підставі вивчених документів, рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 24.03.2021 № 241 їй було відмовлено у наданні дозволу на зміну договору найму з причин надання неповного пакету документів, зокрема не надано згоду від брата [PERSON] , який зареєстрований у квартирі батьків разом із своїм сином та відсутнє свідоцтво про народження [PERSON] . Рішення виконавчого комітету [PERSON] не оскаржувала. Таким чином, позивач отримавши відмову у наданні дозволу на зміну договору найму намагається зобов`язати орган місцевого самоврядування змінити договір найму та визнати її наймачем комунальної квартири без дотримання вимог чинного законодавства. Ухвалою судді Ленінського районного суду міста Миколаєва від 09.03.2021 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків, які позивачем усунуто. Ухвалою суду від 05.04.2021 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 18.05.2021 забезпечено позов шляхом накладення арешту на квартиру [ADDRESS] , що належить на праві власності територіальній громаді міста Миколаєва в особі Миколаївської міської ради, та встановлено заборону державному реєстратору та органам державної реєстрації вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо даної квартири, в тому числі реєстрації змін в договорі найму житлового приміщення. Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 15.12.2022 закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду. Ухвалою суду від 07.06.2023 за клопотанням представника позивача до участі у справі в якості співвідповідача залучено виконавчий комітет Миколаївської міської ради. Протокольною ухвалою від 28.11.2023 відмовлено в задоволенні раніше поданої адвокатом Сторчаком М.А. заяви від 23.06.2021 про залучення [PERSON] до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, у зв`язку із смертю вказаної особи. У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. Представник відповідача в задоволенні позовних вимог просив відмовити через їх безпідставність, так як після одруження та зняття з реєстрації за адресою спірної квартири, позивач втратила право користування житловим приміщенням, в яке вселилася за відсутністю на те правових підстав. Також зазначив, що відповідач в квартирі не проживає з поважної причини. Інші учасники своїх представників в судове засідання не направили, що не перешкоджає розгляду справи. Крім того в матеріалах справи є заяви представника відповідачів Миколаївської міської ради та виконавчого комітету міської ради про розгляд справи за відсутності представників міської ради і виконавчого комітету, в яких просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Суд, вислухавши присутніх учасників процесу, дослідивши матеріали справи та встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та підтверджено сторонами, що квартира [ADDRESS] не приватизована та перебуває у комунальній власності територіальної громади м.Миколаєва. Вказана квартира була надана для заселення на підставі ордеру №791, виданого 30.07.1980 виконавчим комітетом Центральної ради народних депутатів м. Миколаєва, [PERSON] , як основному квартиронаймачу, та членам її сім`ї чоловіку [PERSON] та донькам [PERSON] та [PERSON] . Основний наймач квартири [PERSON] померла [INFO] (свідоцтво про смерть від 18.01.2021 серії [NUMBER] ), а її чоловік [PERSON] помер в ході розгляду справи судом 05.07.2021 (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 07.07.2021). Встановлено, що у вересні 2019 року основний квартиронаймач [PERSON] зверталася до суду з позовом про визнання її чоловіка [PERSON] таким, що втратив право користування спірною квартирою. Заочним рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 20.03.2020 у справі № 489/4927/19 позов [PERSON] був задоволений, але в подальшому ухвалою цього суду від 16.04.2021, залишеної без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 23.06.2021, заочне рішення скасовано, а провадження у справі закрито у зв`язку із смертю позивача [PERSON] , яка померла [INFO] . Позивач [PERSON] вказує, що в квартирі вона була зареєстрована з 24.06.1997 по 11.12.2007. В подальшому, у зв`язку із реєстрацією 22.08.2003 шлюбу проживала з чоловіком в [ADDRESS] , де була зареєстрована по 20.11.2012. Так як сімейне життя в неї не склалося, разом з донькою [PERSON] , повернулася до батьків, де проживає з 15.11.2010 разом з донькою без реєстрації місця проживання, так як дозволу на її реєстрацію відповідач [PERSON] не надав. Зняття з реєстрації за адресою спірної квартири та реєстрація місця проживання позивача в Черкаській області підтверджується даними її паспорту серії [NUMBER] . Витягом з реєстру територіальної громади міста Миколаєва про зареєстрованих осіб в житловому приміщенні від 25.07.2023 підтверджується, що в спірній квартирі зареєстровані дві особи - [PERSON] , [INFO] , з 02.03.2010 та його син [PERSON] , [INFO] , з 16.01.2021. Із відповіді ОСББ «Граніт -148» від 13.05.2021, наданої на адвокатський запит адвоката Соколіка В.Д., вбачається, що у зв`язку із смертю [INFO] основного квартиронаймача [PERSON] . 30.04.2021 відповідач [PERSON] звертався до ОСББ «Граніт-148» із заявою про надання документів необхідних для переоформлення на нього договору найму, який оформлено згідно ордеру № 791 від 30.07.1980 на його матір. 17.05.2021 між Комунальним підприємством «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» (далі - Миколаївське МБТІ) та [PERSON] , [PERSON] був укладений договір № 2-2848 на виготовлення технічного паспорту на спірну квартиру. 30.04.2021 [PERSON] (батько сторін) звернувся до Миколаївського міського голови із заявою в якій вказав, що не заперечує щодо зміни договору найму житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] на його сина [PERSON] в зв`язку із смертю основного квартиронаймача [PERSON] . Із відповіді ВП № 2 МРУП ГУНП в Миколаївській області від 21.04.2021 № 7165/52-2021 вбачається, що відповідач [PERSON] звертався до поліції із заявою про вжиття заходів до невідомих осіб, які незаконно проживають в спірній квартирі та перешкоджають йому потрапити до квартири в якій він зареєстрований. Поліцією встановлено, що в квартирі проживає сестра відповідача [PERSON] , разом з неповнолітньою дочкою, та між сторонами виник спір з приводу квартири, який відноситься до цивільно-правових відноси. 27.05.2021 [PERSON] звернувся до поліції із заявою по факту вчинення кримінального правопорушення [PERSON] , яка протиправно заселилася до квартири та не допускає до неї ні зареєстрованих осіб, ні посадових осіб Миколаївського МБТІ, які 19.05.2021 на замовлення № 2-2848 прибули за адресою з метою проведення технічної інвентаризації. 03.06.2021 [PERSON] та [PERSON] звернулися до Миколаївської міської ради із заявою щодо вжиття заходів для збереження комунального майна м.Миколаєва, так як після смерті основного квартиронаймача ними було прийнято рішення про зміну договору найму на [PERSON] , яким укладено договір з Миколаївським МБТІ про проведення інвентаризації та виготовлення технічного паспорту, але в спірній квартирі незаконно проживає [PERSON] , яка до квартири нікого до допускає. Через недопуск представника Миколаївського МБТІ до спірної квартири, [PERSON] було відмовлено в проведенні робіт з технічної інвентаризації та виготовленні технічного паспорту на квартиру, що підтверджується відповіддю Миколаївського МБТІ від 31.05.2021 № 1298. 25.08.2021 [PERSON] звернувся із заявою до служби у справах дітей в якій просив вжити дієвих заходів реагування щодо захисту житлових прав його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , на проживання в квартирі [ADDRESS] від протиправних посягань [PERSON] на вказане приміщення. Із змісту відповіді служби у справах дітей адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради від 18.10.2021 слідує, що спеціалістами служби двічі було здійснено вихід за адресою спірної квартири, але їм двері ніхто не відчинив та на запрошення служби не відреагували, що підтверджено актом від 19.05.2021. Згідно висновку виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 06.10.2022 № 4088/02.02.01/04/14/22 орган опіки та піклування виконавчого комітету міської ради вважає недоцільним визнання малолітнього [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням та доцільним визнання права користування жилим приміщенням за неповнолітньою [PERSON] , [INFO] . Перебування відповідача на заробітках в Польщі підтверджується копіями договір підряду від 01.03.2019 та 10.12.2020, в перекладі з польської на українську мову, а участь відповідач в погашенні в погашенні заборгованості перед ОКП «Миколаївоблтеплоенего» відповіддю цього підприємства від 21.05.2021 № 1615/28 та квитанцією від 13.05.2021 на суму 3425,10 грн. про оплату [PERSON] боргу. Звернення позивача [PERSON] до поліції із заявою по факту її виселення з дочкою із спірної квартири та намагання незаконно приватизувати квартиру її братом [PERSON] , підтверджується ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду міста Миколаєва від 18.06.2021 по справі № 489/3569/21, якою зобов`язано уповноважену особу ВП № 2 МРУП ГУНП в Миколаївській області внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості викладені у заяві [PERSON] від 13.05.2021 про кримінальне правопорушення. Доказів про результати розгляду поліцією заяви від 13.05.2021 позивач [PERSON] суду не надала. Участь в оплаті спожитих комунальних послуг за адресою спірної квартири позивач підтвердила копіями платіжних документів з відмітками банку за період 2018 - 2021 роки. Оплату комунальних послуг позивач здійснювала від власного імені. Згідно витягу з рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 24.03.2021 №241 позивачу відмовлено у зміні договору найму спірного житлового приміщення із померлого квартиронаймача [PERSON] на [PERSON] , у зв`язку з наданням неповного пакету документів. З відзиву виконавчого комітету міської ради вбачається, що наведе рішення позивачем не оскаржувалося. Доказів наявності в [PERSON] та [PERSON] на праві власності іншого житла матеріали справи не містять та вказані сторони цих обставин не оспорюють. Таким чином, між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] , які між собою є рідними сестрою та братом, наявний спір щодо спірної квартири, яка не приватизована та перебуває у комунальній власності, основним квартиронаймачем якої була їх мати [PERSON] , яка померла [INFO] . Правове обґрунтування та мотиви суд. Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частин першої, третьої статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно із частиною четвертою статті 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Статтею 29 ЦК України встановлено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Згідно з частинами першою, другою статті 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Відповідно до статті 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Особи, які вселилися до наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо особи вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача та якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (стаття 65 ЖК України). Відповідно до частин першої, другої статті 106 ЖК України повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача. У разі відмови наймодавця у визнанні члена сім`ї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку. За положеннями частин першої, другої статті 824 ЦК України на вимогу наймача та інших осіб, які постійно проживають разом з ним, та за згодою наймодавця наймач у договорі найму житла може бути замінений однією з повнолітніх осіб, яка постійно проживає разом з наймачем. У разі смерті наймача або вибуття його з житла наймачами можуть стати усі інші повнолітні особи, які постійно проживали з колишнім наймачем, або, за погодженням з наймодавцем, одна або кілька із цих осіб. У цьому разі договір найму житла залишається чинним на попередніх умовах. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28.06.2022 в справі № 754/14628/17 (провадження № 61-10210св21) зазначено, що «при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що статті 33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 11 липня 2012 року № 6-60цс12, у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача (частини перша та друга статті 64 ЖК України). Крім того, особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (частина друга статті 65 ЖК України). Під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім`ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання. Оскільки відповідно до вимог закону вселення та проживання в квартирі може бути здійснено лише у встановленому порядку, членом сім`ї наймача, в розумінні частини другої статті 64 ЖК України, може бути визнано лише осіб, які вселилися у встановленому порядку та на відповідній правовій підставі постійно проживають в квартирі разом з наймачем. Відповідно до частини другої статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.». У статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. «Житло» має самостійне поняття, яке не залежить від класифікації за національним законодавством. Питання про те, чи є конкретне приміщення «житлом», яке захищається пунктом 1 статті 8 Конвенції, залежатиме від фактичних обставин, а саме - існування достатнього та тривалого зв`язку з певним місцем. Суд також повторює, що стаття 8 Конвенції лише захищає право особи на повагу до її існуючого житла (GLOBA v. UKRAINE, № 15729/07, § 37, ЄСПЛ, від 05 липня 2012 року). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У ході розгляду справи судом встановлено, що позивач [PERSON] була зареєстрована в спірній квартирі як член сім`ї основного наймача з 24.06.1997 по 11.12.2007. У зв`язку із реєстрацією 22.08.2003 шлюбу, який розірвано 05.12.2011, проживала з чоловіком в [ADDRESS] , де була зареєстрована з по 20.11.2012. З пояснень позивача до батьків вона повернулася разом з дочкою 15.11.2010, саме на прохання матері. Її вселенню в квартиру ніхто не перешкоджав, навпаки всі, в т.ч. і брат, допомагали заносити в квартиру її речі. В спірній квартирі постійно проживає до теперішнього часу, але зареєструватися не може через відсутність дозволу відповідача. Обставини щодо належності позивача до членів сім`ї основного квартиронаймача на момент вселення в спірну квартиру та тривали постійне проживання в квартирі з листопада 2010 року відповідачем [PERSON] не оскаржувалися. Крім того, проживання позивача в спірній квартирі та ведення спільного господарства з основним квартиронаймачем, здійснення догляду за останньою тощо, підтверджено показами свідків [PERSON] , [PERSON] . Так, свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] , на відмінну від відповідача [PERSON] , завжди була поряд із матір`ю та доглядала її, а після смерті матері [PERSON] прописав свого малолітнього сина, хоча в квартирі не проживав. Свідок [PERSON] пояснила, що винаймала кімнату у матері позивача з 2006 по 2008 рік. На той час [PERSON] мешкав у квартирі. Після 2008 року іноді вона приїжджала до них в гості. [PERSON] повернулася до матері більше 10 років тому, за яких обставин не знає. Потім з 2013 року вона знову винаймала кімнату у [PERSON] та з`їхала в 2014 році. На той час, в квартирі вже проживала [PERSON] з дочкою, а [PERSON] не мешкав. З 2014 року по 2021 рік часто приходила в гості, так як мала медичну освіту на прохання [PERSON] ставила їй крапельниці. [PERSON] тоді не бачила, начебто він проживав у своєї цивільної дружини. З пояснень позивача встановлено, що витрати на поховання матері були понесені нею, що підтвердила квитанцією до прибуткового касового ордеру від 21.01.2021 та свідоцтвом Миколаївської ритуальної служби серії 31151. В постанові Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 199/10302/14-ц (провадження № 61-20266св18) наголошено, що відсутність письмової згоди членів сім`ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду. Враховуючи встановлені обставини і оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про правомірність вимоги позивача про визнання за нею права користування спірною квартирою, яка є належить до комунальної власності, так як вселення в квартиру позивачем відбулося за усною згодою основного квартиронаймача та відсутністю заперечень інших зареєстрованих в квартирі членів сім`ї останньої. При цьому, суд враховує відсутність у позивача іншого жила та її реєстрації за іншою адресою, участь її в утриманні квартири, а також усталену практику Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права на повагу до житла та втручання держави в таке право особи. Доводи представника відповідача про неправомірність вселення позивача в квартиру та переривання нею строку постійного проживання у квартирі разом з наймачем, що передбачено частиною другою статті 64 ЖК України, з огляду на встановлені обставини є помилковими. Крім того, вселення в квартиру, в якій позивач постійно проживає тривалий час відповідачем [PERSON] , як і іншими на момент її вселення зареєстрованими членами сім`ї в судовому порядку не оскаржувалося та фактично спір щодо проживання сторін в спірній квартирі згідно наданих суду доказів виник між сторонами в 2021 році, після смерті основного квартиронаймача, що стало підставою звернення позивача до суду. При вирішенні позовної вимоги про визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням суд виходить з наступного. У частині третій статті 71 ЖК України наведені випадки, у яких жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців. Згідно зі статтею 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Верховний Суд виходить з того, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. При вирішенні спору про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно встановити факт відсутності особи у жилому приміщення понад шість місяців та поважність причин такої відсутності. Поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначаються судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та правил ЦПК України щодо оцінки доказів. Суд має всебічно перевірити доводи сторін щодо поважності причин відсутності такої особи у жилому приміщенні понад зазначені у статті 71 ЖК України строки. Вичерпного переліку поважних причин відсутності наймача або членів його сім`ї у житловому приміщенні житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку, з урахуванням фактичних обставин справи та правил статті 89 ЦПК України щодо оцінки доказів. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 182/6536/13 (провадження № 61-23089св19), від 24.12.2020 у справі № 369/6361/15 (провадження № 61-7233св19), У справах про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, на позивача покладається обов`язок із доведення відсутності відповідача у спірному приміщенні понад строк, із яким законом пов`язана можливість збереження права користування житлом за відсутнім наймачем (користувачем), а на відповідача, відповідно, покладається обов`язок із доведення поважності причин відсутності у спірному приміщенні понад встановлений законом строк. Матеріалами справи підтверджується, що відповідач з березня 2019 року перебуває на заробітках в Республіці Польщі. При цьому, зв`язок з квартирою не втрачає, подав заяву до Миколаївського МБТІ про проведення інвентаризації та виготовлення технічного паспорту на квартиру, проте йому було відмовлено через не допуск представника МБТІ до квартири, в якій проживає позивач, а також відповідач звертався із заявою про переоформлення договору найму на себе. Крім того, в квартирі зареєстрував свого малолітнього сина та надав докази погашення заборгованість по комунальним послугам. Також суд враховує, що відповідач [PERSON] звертався до поліції з приводу перешкоджання йому позивачем в праві користування квартирою, що свідчить про поважність не проживання його в спірній квартирі, а також відсутність в нього на праві власності іншого житла. Крім того, перешкоджання позивачем відповідачу потрапити до квартири підтверджено показами допитаного судом свідка [PERSON] . Викладені у відзиві на позов доводи відповідача про перешкоджання позивачем йому потрапити до квартири через зміну замків на вхідних дверях, позивачем належними та допустимими доказами не спростовано. Крім того, надаючи відповідь на питання представника відповідача щодо змісту долучених ним до справи електронного доказу, [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що дійсно зверталася до свого знайомого, якого назвала [PERSON] , для надання останнім послуги при вирішенні з її братом житлового спору. Як пояснив представник відповідача, при зустрічі з [PERSON] знайомий позивача здійснював тиск на відповідача з метою поступитися квартирою позивачу, що остання не оспорювала. Враховуючи встановлені обставини та оцінивши в сукупності дослідженні докази, суд не вбачає підстав для визнання відповідача таким, що втратив користування квартирою, яка є його єдиним житлом, а не проживання останнього в квартирі зумовлено поважними причинами, що підтверджено дослідженими судом доказами. При цьому, суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права на повагу до житла та втручання держави в таке право особи. Позовна вимога про зміну договору найму з померлого квартиронаймача на позивача задоволенню не підлягає, оскільки таке право у відповідача [PERSON] виникло раніше та він не зміг його реалізувати, зокрема через неправомірні дії позивача, яка не допустила до квартири представників МБТІ та самого відповідача, що перешкодило останньому зібрати повний пакет документів. Висновок органу опіки і піклування про доцільність визнання за неповнолітньою дочкою позивача права користування квартирою, як і про недоцільність позбавлення права користування квартирою малолітнього сина відповідача, з огляду на межі судового розгляду, встановлені частиною першою статті 13 ЦПК України, не впливає на результати розгляду справи, так як вимоги про визнання права користування спірною квартирою за неповнолітньою донькою та позбавлення такого права малолітнього сина відповідача позивач не заявляла. Згідно позову [PERSON] відповідачем вказала Миколаївську міську раду та після отримання відзиву на позов заявила клопотання про залучення співвідповідачем виконавчого комітету Миколаївської міської ради, до повноважень якого належить зміна договору найму та рішенням якого їй було відмовлено через неповний пакет документів. При цьому, міську раду з відповідачів не виключила та вимог до неї не заявляла. Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Отже, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. Так як відповідно до положень статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать, зокрема, повноваження в галузі житлово-комунального господарства, у задоволенні вимоги [PERSON] до Миколаївської міської ради слід відмовити у зв`язку з її пред`явленням до неналежного відповідача. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню в частині визнання за позивачем права користування спірною квартирою. Так як інші доводи сторін не впливають на висновки суду, суд не вбачає необхідності в наданні їм детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейський суд з прав людини. Так, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формування рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі змісту статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки в світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ у справі Проніна проти України). Ухвалою суду від 18.05.2021 забезпечено позов шляхом накладення арешту на спірну квартиру та встановлено заборону державному реєстратору і органам державної реєстрації вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо даної квартири, в тому числі реєстрації змін в договорі найму житлового приміщення. Так як у задоволенні вимог, з якими було пов`язано забезпечення позову відмовлено, встановлені судом забезпечення позову, підлягають скасуванню на підставі частини дев`ятої статті 158 ЦПК України. При зверненні до суду позивач сплатила судовий збір в сумі 2724,00 грн. (за три вимоги немайнового характеру (908,00х3), що підтверджується квитанцією ПриватБанку від 11.03.2011. У зв`язку із частковим задоволення позову (однієї вимоги) на підставі статті 141 ЦПК України позивачу слід відшкодувати судовий збір в сумі 908,00 грн., які слід стягнути з відповідача [PERSON] , з діями якого пов`язано звернення позивача до суду за захистом порушеного права на користування квартирою.

Outcome: partial