Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-17 00:00:00

У травні 2021 року АТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 22.07.2011 року у розмірі 16 156,77 грн. та судовий збір. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що [PERSON] звернулася до АТ КБ "Приватбанк" з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 22.07.2011 року. Відповідачка при підписанні анкети-заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Тарифами", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг. Відповідно до виявленого бажання, відповідачці було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Для користування кредитним картковим рахунком відповідачка отримала кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 15000,00 грн. АТ КБ "Приватбанк" свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачці можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених Договором, та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідачка свої зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконувала, у зв`язку з чим, станом на 13.04.2021 року, утворилась заборгованість на загальну суму 16156,77 грн., яку позивач просить стягнути з відповідачки, а також судовий збір у розмірі 2270,00 гривень. Заочним рішенням суду від 16.08.2021 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь АТ КБ "Приватбанк" заборгованість за кредитним договором № б/н від 22.07.2011 року станом на 13.04.2021 року у розмірі - 12984,99 грн. (тіло кредиту) та 1816,00 грн. судового збору. В задоволені іншої частини позовних вимог відмовлено. Ухвалою суду від 22.06.2023 року заочне рішення суду скасовано, справу призначено до розгляду в загальному порядку. Від відповідачки [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона визнала позовні вимоги в частині тіла кредиту в розмірі 5 697,99 грн., посилаючись на те, що 28.01.2019 року невідомі особи у неї викрали банківську карту та зняли 7000,00 грн., у зв`язку із чим також була списана комісія банку на суму 287,00 грн., тому вона вважає стягнення з неї тіла кредиту в сумі 7287,00 грн. неправомірним. Просила відмовити в задоволенні позову в частині стягнення з неї заборгованості за тілом кредиту в розмірі 7 287,00 грн. та 3171,78 грн. заборгованості за відсотками. Позивач - АТ КБ "Приватбанк" надав відповідь на відзив, в якій просив задовольнити вимоги банку в повному обсязі, з підстав, викладених у позові. Крім того, позивач зазначив, що відповідно до п. 1.1.5.29 кредитного договору клієнт несе повну відповідальність за операції, проведені з картою, також жодну особу не визнано винною у заволодінні коштами з картки відповідачки шахрайським шляхом, тому заперечення [PERSON] з цього приводу не можуть прийматися до уваги. Представник позивачки - адвокат Островський С.Б. надав суду заперечення на відповідь на відзив, в яких вказав, що посилання позивача на те, що відповідно до п. 1.1.5.29 Умов та Правил надання банківських послуг клієнт несе відповідальність за всі операції, що супроводжуються авторизацією, до моменту письмової заяви про блокування коштів на Картрахунку і за всі операції, які не супроводжуються авторизацією, до моменту постановки картки до стоп-листа Платіжної системи є необґрунтованим, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження вчинення відповідачкою дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою. В судове засідання сторони не з`явилися. За вказаних обставин фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює, що відповідає ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази по справі та оцінивши їх у сукупності, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступного. Як вбачається із матеріалів справи, 22.07.2011 року [PERSON] звернулася до АТ КБ "Приватбанк" з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву № б/н. Відповідачка при підписанні анкети-заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Тарифами", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг. При укладанні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Відповідно до виявленого бажання, відповідачці було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Для користування кредитним картковим рахунком відповідачка отримала кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 15 000,00 грн. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідачка зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала. Позивач зазначає, що станом на 13.04.2021 року [PERSON] має заборгованість на загальну суму 16 156,77 грн., із яких: 12 984,99 грн. - заборгованість за тілом кредита; в т.ч.: 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредита; 12984,99 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредита; 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 3171,78 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 0,00 грн. - нарахована пеня; 0,00 грн. - нараховано комісії. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у даному випадку АТ КБ "Приватбанк"). Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Судом встановлено, що відповідачка користувалася кредитними коштами та частково сплачувала заборгованість за договором, що підтверджується розрахунком заборгованості за договором № б/н від 22.07.2011 року. В силу ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відзиві на позовну заяву відповідачка зазначила, що 28.01.2019 року в неї викрали банківську карту та зняли 7000,00 грн. у зв`язку із чим також була списана комісія банку на суму 287,00 грн., тому вона вважає неправомірним вимоги щодо стягнення з неї тіла кредиту в сумі 7287,00 грн. Проте, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження вказаної обставини, тому суд не приймає до уваги такі заперечення відповідачки. Таким чином, враховуючи наведені норми закону, умови договору, невиконання відповідачкою добровільно зобов`язань щодо повернення використаних кредитних коштів, суд приходить до висновку, що з [PERSON] на користь АТ КБ "Приватбанк" підлягає стягненню сума у розмірі 12984,99 грн., що є заборгованістю за тілом кредиту. Крім того, позивач, пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості за договором, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав у борг позичальник), стягнути заборгованість за відсотками. Обгрунтовуючи право вимоги у цій частині, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, позивач посилався на витяг з Тарифів банку та витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті www.privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору. При цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов та Правил розуміла відповідачка та ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування. Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "Приватбанк" в період - з часу виникнення спірних правовідносин (22.07.2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (11.05.2021 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов та Правил у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд вважає вимоги про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом безпідставними, оскільки позивачем не доведено, що відповідачка, підписуючи анкету-заяву, погодилася на приєднання до цих Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, ознайомившись з ними, розуміла саме ці умови та погодилася з ними, а також не доведено, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, саме у зазначених у цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядку нарахування. З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовна заява АТ КБ "Приватбанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості підлягає частковому задоволенню, ухвалюючи рішення, суд присуджує стягнути з відповідачки на користь позивача суму непогашеного тіла кредиту у розмірі 12984,99 грн., залишивши без задоволення позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за відсотками. Згідно п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial