Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-21 00:00:00

Позивач [PERSON] через свого представника - адвоката Хейніса О.Г. звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Сенс Банк», третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позивач обґрунтовує свій позов наступними обставинами. 19.02.2019 між ним, [PERSON] та Акціонерним товариством «Альфа-Банк» було укладено Кредитний договір №500813952. 09.06.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Наталією Станіславівною, було вчинено виконавчий напис №20099, у зв`язку із боргом за кредитним договором №500813952 від 19.02.2019 і запропоновано задовольнити вимоги кредитора у розмірі 39266,64 (тридцять дев`ять тисяч двісті шістдесят шість) гривень 64 копійки, з урахуванням витрат пов`язаних із вчиненням виконавчого напису. 09.07.2020 приватним виконавцем виконавчого округу Вінницької області Турським Олександром Віталійовичем, на підставі виконавчого напису №20099 від 09.06.2020, було відкрито виконавче провадження №62533703. Виконавчий напис від 09.06.2020, що зареєстровано в реєстрі за №20099, вчинено з грубим порушенням норм чинного законодавства, оскільки приватний нотаріус при вчиненні спірного виконавчого напису: по перше не перевірив чи кредитний договір був нотаріально посвідчений; по друге сума заборгованості не є безспірною; по третє порушено порядок вчинення виконавчого напису, а саме не було надано засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Викладені обставини слугували підставою для звернення до суду. Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, та витягу з державного реєстру банків - 01.12.2022 року змінено назву Акціонерного товариства "Альфа-Банк" на Акціонерне товариство "Сенс Банк". Ухвалою суду від 07.12.2023 призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та визначено відповідачу строк для подання відзиву на позов. Сторони не подали до суду своїх заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Від представника відповідача Акціонерного товариства «Сенс-Банк» Михніцького Г.Ю. надійшло клопотання/заява, у якому відповідач не визнає позовних вимог у повному обсязі. Клопотання мотивовано тим, що позивачк не довів в чому саме полягає спірність суми боргу, що у виконавчому написі, а вдався до припущень. Вважає, що сума боргу нарахована правомірно і є безспірною. Позивач не знайомився із матеріалами нотаріальної справи, але чомусь стверджує, що нотаріусу не було надано необхідного пакету документів для вчинення виконавчого напису. Відповідно до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженому Постановою КМУ №1172 від 29.06.99, який є чинним, кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями належать до переліку документів на яких вчиняються виконавчі написи нотаріусів. Відповідно до аб.2 п.2 Переліку для одержання виконавчого напису нотаріуса додаються: оригінал кредитного договору (п.«а») та засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строк її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Зазначені документи були надані нотаріусу для вчинення виконавчого напису. Вважає, що постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року зі справи № 826/20084/14 (щодо постанови Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 662), залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року, не впливає на чинність правових норм, що підлягають застосуванню при вирішенні даного судового спору. Вищевказане судове рішення, на думку представника, жодним чином не обмежує нотаріуса у праві вчинення виконавчого напису у випадку наявності достатніх документів, що підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Також, вважає позовну вимогу позивача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, такою, що не ґрунтується на чинному законодавстві України, оскільки на час вирішення даного спору не передбачено такого способу захисту прав, як визнання виконавчих написів (актів чи дій) нотаріуса такими, що не підлягають виконанню. Крім того, 25.12.2023 на адресу суду від представника відповідача надійшло клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, яке обґрунтоване тим, що заявлені позивачем витрати на правову допомогу у сумі 20000 грн. є неспівмірними зі складністю справи та заявленими позовними вимогами. По своїй суті позовна заява не є складною, оскільки окрім посилання позивача на те, що виконавчий напис не може вчинятися на кредитному договорі, який нотаріально не засвідчений, жодних інших зрозумілих позицій немає. Позивачем жодним чином не спростовано розмір заборгованості, борг взагалі по позовній заяві нічим не заперечується окрім бажання позивача вважати цей борг спірним. Слухання справи призначене у спрощеному позовному провадженні, що доводить невелику складність справи також. Крім того, позовна заява жодним чином не спростосує наявність заборгованості, а її зміст направлений не те, щоб виконавчий напис вчинений з порушенням порядку визнати таким що не підлягає виконанню. Тобто навіть при задоволенні позову борг у позичальника не зникає, що об`єктивно виключає особливу важливість і цінність відповідного позову. Розмір боргу за виконавчим написом 38 616,64 грн., а розмір заявленої правничої допомоги 20 000,00 грн., що також підтверджує завищений розмір такої вимоги. А тому, представник просив суд, у разі задоволення позовних вимог, максимально зменшити розмір витрат на правничу допомогу. Суд, дослідивши зібрані докази, встановив наступні фактичні обставини. 09.06.2020 було вчинено третьою особою - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Наталією Станіславівною виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №20099, за яким з позивача на користь відповідача стягнуто заборгованість за кредитним договором №500813952 від 19.02.2019 за період з 19.10.2019 до 02.03.2020 у розмірі 38616,64 грн, в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 9353,67 грн; прострочена заборгованість за комісією та процентами - 5159,76 грн; строкова заборгованість за сумою кредиту - 23780,71 грн; строкова заборгованість за комісією та процентами - 322,50 грн. За вчинення цього виконавчого напису нотаріусом стягнуто плати із стягувача в розмірі 650 грн., які підлягають стягненню з боржника на користь стягувача. Загальна сума, що підлягає стягненню - 39266,64 грн. (а.с.13) Як слідує з оспорюваного виконавчого напису, 19.02.2019 між [PERSON] та Акціонерним товариством «Альфа-Банк» (в подальшому переіменоване на Акціонерне товариство "Сенс Банк") було укладено Кредитний договір №500813952 (а.с. 14). Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Наталією Станіславівною було вчинено виконавчий напис про стягнення з позивача заборгованості у розмірі 39266,64 грн. на користь відповідача (а.с. 13). На підставі вказаного виконавчого напису було відкрито виконавче провадження №62533703 від 09.07.2020 (а.с. 15). В рамках вказаного виконавчого провадження приватним виконавцем виконавчого округу Вінницької області Турським О.В. винесено постанову 17.04.2023 про зміну назви сторони виконавчого провадження з Акціонерного товариства "Альфа-Банк" на Акціонерне товариство "Сенс Банк" (а.с. 17). Суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до ст. 18 цього Кодексу, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом МЮ України 22 лютого 2012 р. № 296/5 та зареєстрований у МЮ України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595 (далі по тексту - Порядок). Так, згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється КМУ. Відповідно до ст. 88 цього Закону України визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою КМУ від 29 червня 1999р. № 1172 (далі по тексту - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів в д 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», стягнення заборгованості на підставі виконавчих написі нотаріусів передбачено за нотаріально-посвідченими угодами. Для одержання виконавчого напису надається оригінал нотаріально-посвідченої угоди. В той же час, із наявних в матеріалах справи доказів, вбачається, що кредитний договір не був нотаріально засвідченим. Отже, оскільки укладений між банком та позивачем кредитний договір, який наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, то суд вважає, що дані порушення норм законодавства є підставами для задоволення позовних вимог. Вказані висновки узгоджуються з правовими висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема, у постановах: від 28 червня 2023 року у справі №758/3725/21; від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц; від 08 серпня 2022 року у справі № 752/16820/19; від19 жовтня 2022 року у справі № 278/2416/21. Положення ст. 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Протягом всього часу розгляду справи в суді, стороною відповідача не було надано суду в порушення положень ст. ст. 76-81 ЦПК України, належних і допустимість доказів в обґрунтування того, що третій особі (приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Хара Наталії Станіславівні), були подані відомості про безспірність суми заборгованості позивача за кредитним договором, зокрема і нотаріально посвідчений договір на підставі якого відбувається стягнення. Як і відсутні відомості, що сума заборгованості утворилась у зазначений у виконавчому написі час (19.10.2019 по 02.03.2020) та у зазначеній у ньому сумі. Також, відповідачем до заяви про вчинення виконавчого напису не було надано засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості, що передбачено п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, який затверджений постановою КМУ № 1172 від 29.06.1999 р. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст. ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Таким чином, у разі вчинення виконавчого напису за відсутності доказів, які б підтверджували факт безспірної заборгованості, такий виконавчий напис має визнаватися таким, що не підлягає виконанню. Звертаючись до суду з вказаним позовом, сторона позивача наголошувала, що приватним нотаріусом при вчиненні виконавчого напису не були враховані положення ст. 88 Закону України «Про нотаріат». Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1073,60 грн. Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов до наступного. 03.10.2023 між [PERSON] та адвокатами Федик Ю.Ю., Хейніс О.Г. було укладено Договір про надання правової допомоги, предметом якого сторони визначили, що адвокат бере на себе зобов`язання за відповідну плату надавати Клієнту (в даному випадку позивачу) правничу допомогу, в обсязі та на умовах, передбачених Договором. В постанові Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц зазначено, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 р. у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10.12.2009 р. у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23.01.2014 р. у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 р. у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 р. у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Відповідно до ст. 133 ч. 1 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (ст. 133 ч. 3 п. 1 ЦПК України). Згідно ст. 137 ч. 4, 5, 6 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Суд приймає до уваги правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21, де зазначено, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Так, заперечуючи щодо стягнення витрат на правову допомогу, представник відповідача у клопотанні про зменшення витрат на правничу допомогу посилався на необґрунтованість та недоведеність позивачем зазначених витрат, а з огляду на складність даної категорії справ також на неспівмірність зазначених витрат. На підставі викладеного, враховуючи, що позов був поданий до суду представником позивача, в судове засідання представник позивача не з`явився, до позову було додано клопотання про розгляд справи у відсутність сторони позивача (тобто, представник позивача до суду на розгляд справи не приїжджав), цивільна справа містить невеликий об`єм доказів (цивільна справа в 1 томі), суд вважає, що обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт не співмірний з розміром гонорару, а тому суд вважає, що необхідно стягнути з відповідача на користь позивача 5000,00 грн. на витрати на правничу допомогу.

Outcome: approved