Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-16 00:00:00

У листопаді 2023 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом до [PERSON] , посилаючись на те, що з відповідачем у справі вона перебувала у шлюбі, зареєстрованому 18 липня 2009 року Другим Малиновським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис №326. В період шлюбу у них народилися дві доньки: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з матір`ю та перебувають на її утриманні. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 20 липня 2017 року шлюб між ними розірвано. Зазначала, що вона працює водієм тролейбусу, її середній місячний дохід складає близько 10000,00 грн., тому їй складно утримувати двох дітей. Крім того, на її утриманні знаходиться ще одна малолітня дитина, а саме [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з нею та дітьми. Стверджувала, що відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей, необхідної для забезпечення належного рівня їх життя, фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дітей не надає, хоча є працездатною особою, може працювати та отримувати дохід. Материнського інтересу, який полягає у піклуванні про дітей відповідач не проявляє, їх станом, самопочуттям не цікавиться, вихованням не займається, про їх розвиток не піклується. Їй відомо, що відповідач офіційно працевлаштований та отримує постійну заробітну плату, але місце роботи приховує. Посилаючись на зазначені обставини, а також з метою забезпечення інтересів малолітніх дітей, позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітніх доньок [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходів), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явленняпозову до суду та до досягнення старшою дитиною повнолітнього віку, тобто до [INFO] включно та аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] в розмірі частини усіх видів його заробітку (доходів), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 29 серпня 2027 року до досягнення дитиною повнолітнього віку, тобто до [INFO] . Ухвалою суду від 24 листопада 2023 року по справі відкрито провадження, ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання (а.с.19-20). Позивачка в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце слухання справи була повідомлена належним чином, надала через канцелярію суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просила суд їх задовольнити та розглянути справу за її відсутності (а.с. 25). Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце слухання справи повідомлявся судом відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України. Через канцелярію суду надав заяву про визнання позовних вимог та просив суд розглянути справу за його відсутністю (а.с. 26) Відповідно до ст.\~275\~ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Частиною 2 ст. 279 ЦПК України встановлено, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Згідно ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що сторони у справі перебували у шлюбі, зареєстрованому 18 липня 2009 року Другим Малиновським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис №326. В період шлюбу у них народилися дві доньки: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с. 6, 7). Діти проживають разом з матір`ю та перебувають на її утриманні. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 20 липня 2017 року шлюб між ними розірвано (а.с. 11). Встановлено, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання доньок, тому позивачка просила суд стягнути з останнього на її користь аліменти на утримання доньок [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частини усіх видів її заробітку (доходів), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явленняпозову до суду та до досягнення старшою дитиною повнолітнього віку, тобто до [INFO] включно та аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] в розмірі частини усіх видів його заробітку (доходів), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 29 серпня 2027 року до досягнення дитиною повнолітнього віку, тобто до [INFO] . Досліджуючи позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей, суд виходить із встановленого законом та покладеного на батьків обов`язку утримання своїх неповнолітніх дітей. Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення повноліття. У відповідності до вимог ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. При визначенні розміру аліментів суд враховує, що доньки відповідача [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , потребують матеріальної допомоги, а відповідач працездатний та може сплачувати щомісячно аліменти на їх утримання, доказів, що спростовують зазначене суду не надано. Таким чином, враховуючи вищевикладене, величину прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, встановленого законодавством, а також положення ст. 180 СК України, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення аліментів підлягають задоволенню і з відповідача необхідно стягнути на користь позивачки аліменти на утримання доньок [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частини усіх видів її заробітку (доходів), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явленняпозову до суду та до досягнення старшою дитиною повнолітнього віку, тобто до [INFO] включно та аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] в розмірі частини усіх видів його заробітку (доходів), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 29 серпня 2027 року до досягнення дитиною повнолітнього віку, тобто до [INFO] . Суд вважає, що визначений розмір аліментів є достатнім та не буде порушувати майнові права дитини. Суд роз`яснює, що згідно ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Суд звертає увагу, що згідно з ч. 1 ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Тому, якщо є такі підстави, позивач може окремо звернутися до суду з вимогою про стягнення додаткових витрат на дитину. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать у тому числі і витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера №6/23 від 10 листопада 2023 року вбачається, що [PERSON] здійснила плату за правову допомогу в розмірі 4000,00 грн. (а.с. 12а). Отже, судові витрати [PERSON] на правничу допомогу адвоката у справі складають 3000,00 грн. Оскільки, відповідач не надавав клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, то суд вважає, що витрати на правову допомогу підлягають задоволенню, а саме в розмірі 4000,00 грн. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Судовий збір у справі становить 1073,60 грн., оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, дані виплати підлягають стягненню з відповідачки на користь держави.

Outcome: approved