Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, який уточнила і у якому вказала, що [INFO] помер її батько [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина на його особисте майно, а саме: належна йому на праві власності 1/4 частка житлової квартири [ADDRESS] . Вона є єдиною спадкоємицею щодо майна батька, так інші спадкоємці написали відмову від прийняття спадщини після його смерті. Після смерті батька державним нотаріусом Баришівської районної державної нотаріальної контори було заведено спадкову справу за номером у спадковому реєстрі - 60904458, № спадкової справи у нотаріуса 230/2017. 23 вересня 2020 року вона звернулася через свого представника до Баришівської районної державної нотаріальної контори щодо оформлення спадкових прав та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, однак листом від 23 вересня 2020 року державним нотаріусом Баришівської районної державної нотаріальної контори їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що при здійсненні нотаріусом перевірок щодо наявності арештів, заборон відчуження об`єктів нерухомого майна з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта виявився накладений арешт Відділом державної виконавчої служби Баришівського РУЮ на все рухоме та нерухоме майно спадкодавця. Відповідно до пункту 4.16, розділу 4, глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України у разі наявності заборони чи арешту на нерухоме майно нотаріус не може видати свідоцтво про право на спадщину до зняття арешту. Вона звернулася до Баришівського районного відділу державної виконавчої служби центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Київ) із заявою про зняття арешту зі всього рухомого та нерухомого майна належного на праві власності [PERSON] накладеного постановою від 21 жовтня 2013 року в рамках ВП 40329530 державним виконавцем Парій А.Г. та постановою від 23 лютого 2010 року в рамках ВП 17080388. Баришівський районний відділ державної виконавчої служби центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Київ) листом від 28 вересня 2020 року повідомив, що у зв`язку зі смертю боржника, 22 травня 2019 року державним виконавцем Беднарською Ю.П. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 40329530. Відповідно до відомостей з АСВП, виконавче провадження, за яким батько був боржником, на даний час закінчено, вона не є стороною виконавчого провадження, тому їй було рекомендовано звернутися до суду щодо вирішення питання щодо зняття арешту з майна, яке належить спадкодавцю. В судове засідання позивачка та її представник адвокат Куценко Н. В. не з`явилися, про дату слухання справи повідомлені належним чином, адвокат надала суду заяву, у якій просить розглядати справу за їх відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягають у повному обсязі. Представник відповідача до суду не з`явився, про дату та час слухання справи повідомлений належним чином, надав суду заяву, у якій просить розглянути справу за його відсутності. Своїм правом на подання відзиву на позов не скористався. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як вбачається з копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [INFO] помер [PERSON] . Згідно Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі після смерті [PERSON] в Баришівській районній державній нотаріальній конторі заведена спадкова справа. З довідки, виданої державним нотаріусом 23. 09. 2020 року на ім`я [PERSON] вбачається, що інших спадкоємців крім неї після смерті [PERSON] немає. У встановлений законом термін позивачка звернулася із заявою про прийняття спадщини, але отримала від нотаріуса відмову у зв`язку з тим, що згідно з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 08 листопада 2023 року відділом державної виконавчої служби Баришівського районного управління юстиції Київської області постановою від 07 лютого 2014 року у виконавчому провадженні № 40329530 старшим державним виконавцем Парій А.Г. накладено арешт на 1/4 частину квартири [ADDRESS] , загальною площею 52,15 кв.м., що належала [PERSON] , а також відділом державної виконавчої служби Баришівського районного управління юстиції Київської області постановою від 21 листопада 2014 року у виконавчому провадженні № 40329530 старшим державним виконавцем Парій А.Г. накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належало [PERSON] . Згідно зі\~статтею 1216\~ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За змістом статті 1218 та частини 3 статті 1231 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. До спадкоємця переходить обов`язок сплатити неустойку (штраф, пеню), яка була присуджена судом кредиторові зі спадкодавця за життя спадкодавця. Відповідно до частини 1 статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.\~ст. 1261-1265 цього Кодексу\~(ч. 1 ч. 2\~ст. 1223 ЦК України). Коло спадкоємців за законом, черговість спадкування ними визначена статтями\~1258, 1261-1255 ЦК України. У силу положень частини 1 та 3\~статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно частини 1 статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини 1\~статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини частина 5\~статті 1268 Цивільного кодексу України. Згідно з частиною 1\~статті 1297 ЦК України\~передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до частини 3 статті 1296 Цивільного кодексу України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Отже, спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку, таким чином, прийнявши у визначеному законом порядку спадщину, яка відкрилася після смерті спадкодавця [PERSON] , [PERSON] набула права на спадщину, до складу якої входить, зокрема, 1/4 частка житлової квартири [ADDRESS] . Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна, у тому числі наявності чи відсутності податкової застави та інших застав за даними відповідних реєстрів. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус вимагає, крім правовстановлюючого документа, витяг з Реєстру прав власності. Якщо на спадкове майно накладено арешт судовими чи слідчими органами, видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття арешту. Наявність арешту на майно спадкодавця [PERSON] перешкоджає позивачці, як спадкоємцю першої черги за законом, оформити спадщину на майно, яке остання успадкувала в порядку статті 1268 Цивільного кодексу України\~\~після смерті свого батька та стало підставою для відмови нотаріуса видати їй свідоцтво про право на спадщину. В спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння, та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України, зокрема і шляхом звільнення спадкового майна з-під арешту (постанова Верховного Суду України від 23.01.2013). Спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. Згідно статті 1 Першого Протоколу\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ч. ч. 1-3\~статті 56 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 року N 1404-VIII\~арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Згідно з пунктом 3 частин 1та 3\~статті 39\~Закону України\~"Про\~виконавче провадження"\~від 02.06.2016\~N\~1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі: 1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання судового рішення; 2) затвердження судом мирової угоди, укладеної сторонами у процесі виконання рішення; 3) припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника. У випадках, передбачених пунктами 1-3, 5-7, 9-12, 14, 15 частини першої цієї статті, виконавчий документ надсилається до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав. Наслідки закінчення виконавчого провадження визначені\~статтею 40 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 N 1404-VIII,\~відповідно до\~ч.\~ч.\~1,\~2\~якої,\~у разі\~закінчення виконавчого\~провадження (крім\~закінчення виконавчого\~провадження за\~судовим рішенням,\~винесеним у\~порядку забезпечення\~позову чи\~вжиття запобіжних\~заходів,\~а також,\~крім випадків\~не стягнення\~виконавчого збору\~або витрат\~виконавчого провадження,\~не стягнення\~основної винагороди\~приватним виконавцем),\~повернення виконавчого\~документа до\~суду,\~який його\~видав,\~арешт,\~накладений на\~майно (кошти)\~боржника,\~знімається,\~відомості про\~боржника виключаються\~з Єдиного\~реєстру боржників,\~скасовуються інші\~вжиті виконавцем\~заходи щодо\~виконання рішення,\~а також\~проводяться інші\~необхідні дії\~у зв`язку\~із закінченням\~виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Отже, зняття арешту з майна боржника пов`язується із закінченням виконавчого провадження, а не з поверненням виконавчого документа стягувачу. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 18.12.2019 у справі № 740/3240/18. Закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 3 частини 1 статті 39 Закону України "Про виконавче провадження" є юридичним фактом, наслідком якого має бути зняття арешту з майна боржника. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. Таким чином, на час прийняття державним виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження № 40329530 щодо стягнення з [PERSON] грошових коштів на користь\~ПАТ "Альфа-Банк", на підставі пункту 3 частини 1\~статті 39 Закону України "Про виконавче провадження", обов`язковим наслідком такого рішення державного виконавця було зняття арешту з майна боржника. Разом з тим, в порушення статті 40 ЗУ "Про виконавче провадження" державний виконавець, закінчуючи виконавче провадження № 40329530 щодо боржника [PERSON] через смерть останнього, не вирішив питання про зняття арешту з належного боржникові майна, а позивач не є учасником виконавчого провадження, при цьому стягувачі в даних виконавчих провадженнях при наявності заборгованості не вчинили будь-яких дій щодо оскарження рішень (дій) державного виконавця щодо закінчення виконавчого провадження, заміни боржника у виконавчому провадженні його спадкоємцем, тому вважаю, що наявні підстави для зняття арешту зі спірного нерухомого майна. Згідно з частиною 1\~статті 59 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 року N 1404-VIII, особа,\~яка вважає,\~що майно,\~на яке\~накладено арешт,\~належить їй,\~а не\~боржникові,\~може звернутися\~до суду\~з позовом\~про визнання\~права власності\~на це\~майно і\~про зняття з нього арешту. В пункт 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про виключення майна з опису" від 27.08.76 N 6 (в редакції від 30.06.78 N 5) надані роз`яснення, що вимоги особи, які ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Для зняття арешту із спадкового майна, спадкоємець має звертатися в порядку позовного провадження шляхом подання позову про визнання права власності на спадкове майно і зняття із нього арешту (ВС КЦС, справа №\~463/3251/22\~від 03.05.2023 р.) Згідно пункту 8 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року вказано, що в одному провадженні можуть розглядатися вимоги про визнання права власності та зняття арешту з майна. При цьому якщо позивач є власником спірного майна, то вирішується вимога про зняття арешту. Дане виконавче провадження завершено, виконавчий лист Баришівського районного суду Київської області № 355/349/14-ц від 29.05.2014 року повернутий стягувачу без виконання, проте арешт з майна [PERSON] знятий не був. Стаття 16 ЦК України\~передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно\~ст. 41 Конституції України\~кожний має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ст. ст.\~316,\~317,\~319 ЦК України\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України\~передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до\~ст.391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно із ч. 2\~ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження», у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу, який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Виходячи з вищевикладеного, враховуючи, що на час звернення із позовною заявою до суду порушується право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, порушене право підлягає судовому захисту у заявлений спосіб шляхом зняття арешту з майна. Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Крім цього, зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 юку у справі «Пайн Велів Девелопментс ЛТД» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю. Також Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті\~6\~та статті\~13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21. 02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що накладення арешту при відсутності виконавчого провадження позбавляє позивачку вільно розпоряджатися належним їй на праві власності нерухомим майном, отже позовні вимоги [PERSON] підтверджені належними та допустимими доказами, не суперечать вимогам закону, отже підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved