Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-17 00:00:00

У серпні 2023 року до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява ТОВ «ФК «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» в якій останній просив суд стягнути з [PERSON] суму заборгованості за договором позики №4625118 в розмірі 16\~748,00 грн. та вирішити питання розподілу судових витрат. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач посилався на те, що 18.09.2022 між ТОВ «МАНІФОЮ» та [PERSON] було укладено договір позики №4625118, відповідно до умов якого остання отримала кошти в розмірі 5\~300,00 грн., строком до 07.12.2022 та зі сплатою відсотків за користування у розмірі 3,00000% на день шляхом перерахування коштів на банківський рахунок позичальника за номером електронного платіжного засобу (банківської картки) [NUMBER] . 08.02.2023 між ТОВ «МАНІФОЮ» та ТОВ «ФК «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» було укладено договір факторингу №08-02/2023, згідно з яким, ТОВ «МАНІФОЮ» відступило ТОВ «ФК «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» право вимоги за договором позики №4625118. З огляду на те, що [PERSON] взяті на себе зобов`язання щодо повернення коштів не виконала, в останньої, за договором позики №4625118 утворилась заборгованість, яка станом на 08.02.2023 становить 16\~748,00 грн. з яких: 5\~300,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 11\~448,00 грн. сума заборгованості за процентами, з метою стягнення якої позивач звернувся до суду. Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Кондрашова І.А. від 18.07.2023 відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Представником позивача, у позові, заявлено клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї зі сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Судом було\~встановлено зареєстроване\~місце проживання\~відповідача.\~На її\~адресу судом\~було направлено\~копію ухвали\~про відкриття\~провадження у\~справі,\~копію позову\~разом з\~доданими матеріалами,\~а також\~запропоновано відповідачу\~подати заперечення\~проти розгляду\~справи в\~порядку спрощеного\~провадження та\~відзив на\~позовну заяву.\~Будь-яких\~заяв,\~клопотань,\~відзиву від [PERSON] до суду не надходило. Отже, оскільки до суду не надійшло клопотання відповідача про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін та проведенням судового засідання, суд, враховуючи ціну позову, категорію та складність справи, характер і обсяг доказів, дійшов висновку про розгляд спору за наявними у справі матеріалами (доказами), без проведення судового засідання. В силу положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до таких висновків. Так, судом встановлено, що на підтвердження заявлених позовних вимог позивачем надано копію договору позики №4625118 від 18.09.2022 сторонами якого зазначено ТОВ «МАНІФОЮ» та [PERSON] , за яким останній було надано позику у розмірі 5\~300,00 грн. строком повернення до 07.12.2022 та зі сплатою відсотків у розмірі 3,00000% на день. Також у договорі зазначено, що позика надається позичальнику в день підписання сторонами договору шляхом безготівкового переказу на банківський рахунок позичальника за номером електронного платіжного засобу (банківської картки) [NUMBER] . Відповідно до копії договору факторингу №08-02/2023 від 08.02.2023 сторонами якого є ТОВ «МАНІФОЮ» та ТОВ «ФК «ЄВПОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ», останній набув право вимоги за договором позики №4625118. Частиною 1 статті 516 ЦК України встановлено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Згідно ч.1, 2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлений договором. При цьому, відповідно до статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», документ, який містить відомості про господарську операцію є первинним документом. Згідно з положеннями ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Пунктом 44 Постанови НБУ від 4 липня 2018 року № 75 визначено, що первинні документи банку (паперові та електронні) залежно від виду операції та типу контрагентів класифікують за такими ознаками: 1) за місцем складання: зовнішні (одержані від клієнтів, державних виконавців та інших банків); внутрішні (оформлені в банку); 2) за змістом: касові; меморіальні (для здійснення безготівкових розрахунків із банками, клієнтами, списання коштів з рахунків та внутрішньобанківських операцій). Меморіальні документи застосовуються банком для здійснення і відображення в обліку операцій банку і його клієнтів за безготівковими розрахунками відповідно до нормативно-правових актів Національного банку України. Внутрішньобанківські операції оформляються меморіальними ордерами та іншими документами, що складаються банком відповідно до вимог нормативно-правових актів Національного банку і внутрішніх процедур банку. Операції, що відображаються за позабалансовими рахунками, також оформляються меморіальними ордерами (пункти 46, 47 Постанови НБУ від 4 липня 2018 року № 75) З викладеного вище вбачається, що меморіальний ордер є первинним документом, що містить відомості про операцію банку, а тому меморіальний ордер є належним, допустимим та достатнім доказом надання позики. Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Отже виписка за картковим рахунком або меморіальний ордер є належними доказами щодо перерахування позикодавцем юридичною особою коштів на рахунок позичальника, що відповідно, свідчить про виконання позикодавцем юридичною особою взятих на себе обов`язків по наданню позики. Саме таку позицію висловив Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 17.12.2020 року у справі 278/2177/15-ц Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення спору. Докази мають бути належними, допустимими, достовірними. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст.ст. 76, 77, 78, 79 ЦПК України). З огляду на те, що позивачем не надано доказів перерахування коштів, як-то: первинних бухгалтерських документів, а розрахунок заборгованості в розумінні приписів Закону не може бути беззаперечним доказом виконання позикодавцем юридичною особою зобов`язань щодо перерахування коштів, заявлені вимоги не підлягають задоволенню. Крім того суд зазначає, що відповідно до умов договору позики його підписання не є наслідком перерахування коштів, оскільки за його умовами перерахування здійснюється в день підписання, а тому така дія (перерахування) повинна бути підтверджена належними доказами. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed