Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-16 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги виконавчий комітет Білгород-Дністровської міської ради Одеської області, як орган опіки та піклування, в якому просить визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог Позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який на підставі заочного рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 03.12.2012 року, справа №1505/8949/2012 був розірваний. Від шлюбу мають спільну малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 19.10.2012 року, актовий запис №84. 30.08.2018 року позивач уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 30.08.2018 року, актовий запис №2077. Малолітня дитина [PERSON] , [INFO] мешкає разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №419 від 29.08.2023 року. Згідно характеристики учениці 8-А класу [PERSON] , [INFO] , яка надана директором ЗЗСО №1, дитина здібна, розумна, добра, виховується та проживає з матір`ю, яка бере активну участь у житті класу, регулярно відвідує батьківські збори, цікавиться життям дитини. Батько не цікавиться навчанням дитини, школу не відвідує, на контакт з класним керівником не виходить, на батьківських зборах не з`являється. Малолітня дитина [PERSON] , [INFO] є дитиною з інвалідністю, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] . В зв`язку з чим є необхідність відвідувати різні лікувальні, профілактичні заклади, в тому числі і за кордоном. Для виїзду дитини за кордон необхідно отримувати дозвіл батька, з чим періодично виникають проблеми. Визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] разом з позивачем в першу чергу буде відповідати інтересам дитини. Рух справи у суді Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 25.09.2023 року відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 25.09.2023 року за клопотанням позивача з виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради Одеської області, як органу опіки та піклування витребувано висновок про доцільність визначення місця проживання дитини. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17.01.2024 року підготовче провадження закрито та справа призначена до судового розгляду по суті. В судове засідання представник позивача не зявився, але надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримує посилаючись на обставини які зазначені в позові, просив задовольнити та проти ухвалення заочного рішення суду не заперечує. В судове засідання представник третьої особи не зявився, повідомлявся, причини неявки суду не відомі. В судове засідання відповідач не з`явився, повідомлявся, причини неявки суду не відомі, будь-яких заяв або клопотань до суду не надходило. Відповідно до ч.3 ст.128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Згідно ч.5 ст.128 ЦПК України, судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення завчасно. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК Україна, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно ч.1, 2 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Враховуючи зазначене, суд вважає можливим у даній цивільній справі ухвалити заочне рішення. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Частиною 1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Фактичні обставини встановлені судом, позиція суду та нормативно-правове обґрунтування Судом встановлено, що позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який на підставі заочного рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 03.12.2012 року, справа №1505/8949/2012 був розірваний. Від шлюбу мають спільну малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 19.10.2012 року, актовий запис №84. 30.08.2018 року позивач уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 30.08.2018 року, актовий запис №2077. Малолітня дитина [PERSON] , [INFO] мешкає разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №419 від 29.08.2023 року. Згідно характеристики учениці 8-А класу [PERSON] , [INFO] , яка надана директором ЗЗСО №1, дитина здібна, розумна, добра, виховується та проживає з матір`ю, яка бере активну участь у житті класу, регулярно відвідує батьківські збори, цікавиться життям дитини. Батько не цікавиться навчанням дитини, школу не відвідує, на контакт з класним керівником не виходить, на батьківських зборах не з`являється. Малолітня дитина [PERSON] , [INFO] є дитиною з інвалідністю, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] . В зв`язку з чим є необхідність відвідувати різні лікувальні, профілактичні заклади, в тому числі і за кордоном. Для виїзду дитини за кордон необхідно отримувати дозвіл батька, з чим періодично виникають проблеми. Визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] разом з позивачем в першу чергу буде відповідати інтересам дитини. За результатами обстеження умов проживання, проведеним спеціалістом служби у справах дітей та фахівцем із соціальної роботи міського центру соціальних служб встановлено, що малолітня дитина [PERSON] , [INFO] проживає з матір`ю та вітчимом, в будинку створені необхідні умови для проживання та розвитку дитини, про що складено відповідний акт від 23.10.2023 року. Відповідно до акту оцінки потреб сім`ї/особи [PERSON] від 27.10.2023 року №99, складеного фахівцем із соціальної роботи МЦСС, базові потреби дитини задоволені на достатньому рівні. Мати спроможна виконувати обов`язки з виховання дитини та догляду за нею. Сімейне середовище сприятливе для розвитку та виховання дитини. За місцем проживання [PERSON] характеризується посередньо. Громадський порядок не порушувала, на превентивному обліку не перебуває. До адміністративної відповідальності не притягувалася, що підтверджується характеристикою Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області від 31.10.2023 року №63/29368. Позивач [PERSON] з чоловіком [PERSON] оточили дитину турботою, створили необхідні умови для її всебічного розвитку, в сім`ї атмосфера злагоди, взаєморозуміння, підтримки один одного. Під час бесіди зі спеціалістами служби у справах дітей, дівчинка [PERSON] повідомила що все життя проживає з матір`ю, з батьком зв`язок не підтримує, виявила бажання проживати з матір`ю. З [PERSON] , батьком дитини, встановити зв`язок не вдалося, з`ясувати його думку щодо порушеного питання не виявилося можливим. 31.11.2023 року дане питання розглядалося на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Білгород-Дністровської міської ради Одеської області. За результатами розгляду, у зв`язку з відсутністю доказів, які перешкоджали проживанню дитини з матір`ю, комісія з питань захисту прав дитини прийшла до висновку про можливість визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] з матір`ю, [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Згідно статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно із частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Статтями 141, 150, 153, 155 СК України передбачено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. У відповідності до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Частиною першою статті 160 Сімейного кодексу України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ч.1 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може бути вирішено органом опіки та піклування або судом. Суд виходить з того, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітніх дітей беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дітей до кожного з них, вік дітей, стан їх здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дітей для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дітей. Діти, які не досягли 14 років, повинні проживати у встановленому місці проживання, яке не може бути змінене самочинно як волею сторонніх осіб, так і волею якогось одного з батьків. Питання про визначення місця проживання дітей має вирішуватись, насамперед, з урахуванням прав та законних інтересів дітей. Відповідно до пункту 1 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Зазначене узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі №402/428/16-ц (провадження №14-327цс18). У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення пункту 1 статті 3, статті 9 Конвенції, частин другої, третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», статті 161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Отже, при вирішенні питань про місце проживання дітей у випадку, коли їх батьки проживають окремо, необхідно дотримуватися принципу забезпечення найкращих інтересів дітей, обумовлених необхідністю забезпечити дітям повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя. Відповідно до положень частин четвертої-шостої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради №02-32/2314 від 16.11.2023 року доцільно визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] з матір`ю, [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Суд встановивши, що матір`ю створено належні умови для виховання та розвитку дитини, виходячи із найкращих інтересів малолітньої дитини, врахувавши у тому числі вік дитини, право на гармонійний розвиток і належне виховання, а також дотримуючись балансу між інтересами дитини, правами та обов`язками батьків, дійшов обґрунтованого висновку про визначення місця проживання дитини з матір`ю. Батько дитини, який безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку дитини, має право брати участь у її житті та вихованні незалежно від того, з ким дитина буде проживати. Висновки за результатами розгляду справи Враховуючи те, що умови проживання позивача є належними для проживання та розвитку дитини, виходячи із найкращих інтересів малолітньої дитини, тому суд приходить до переконання, що вимоги позивача є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Крім того, суд зауважує, що батько малолітньої дитини, у разі визначення місця проживання дитини з матір`ю, не обмежений у своєму праві на спілкування з дитиною, турботі відносно дитини та участі у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з матір`ю дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням.

Outcome: approved