Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-07 00:00:00

Позивач Кременчуцька окружна прокуратура звернулась до суду в інтересах держави в особі Національної служби здоров`я України, Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області до [PERSON] про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, потерпілої від злочину. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ухвалою Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 11 листопада 2022 року у справі №537/2898/22, яка набрала законної сили 19 листопада 2022 року, на підставі статті 46 Кримінального кодексу України звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої частиною 1 статті 286 Кримінального кодексу України та закрито кримінальне провадження відносно [PERSON] . За твердженням позивача, досудовим розслідуванням кримінального провадження №12022170500001610 установлено, що 20 вересня 2022 року о 15 год 10 хв на вул. Космічній біля будинку №1 у м. Кременчуці, водій [PERSON] керуючи автомобілем Fiat Uno рухався заднім ходом, а в цей час пішохід [PERSON] перетинала проїзну частину вул. Космічна. Під час руху у вказаному напрямку у заданій дорожній обстановці водій порушив пункт 10.1, 10.9 Правил дорожнього руху, внаслідок чого допустив наїзд задньою частиною керованого ним автомобіля на пішохода. У результаті наїзду пішохід отримала тілесні ушкодження, які відносяться до ушкоджень середньої тяжкості за ознакою довготривалого розладу здоров`я. Також у позові вказано, що потерпілу госпіталізовано до КНМП «Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька», де вона знаходилась на стаціонарному лікуванні з 20 вересня 2022 року по 26 вересня 2022 року та загальна вартість лікування становить 13 454,34 грн. Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 03 серпня 2023 року відкрито провадження у справі №536/1315/23 та призначено справу до розгляду за правила спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Прокурор Анюховська Я. В. в судовому засіданні підтримала позовні вимоги з підстав, викладених у позові, та просила задовольнити в повному обсязі. Представник Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області Марченко А. С. в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позовних вимог. В установлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не надав, тому відповідно до частини 8 статті 178 Цивільного процесуального кодексу України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Щодо підстав представництва Кременчуцькою окружною прокуратурою Полтавської області інтересів держави в особі Національної служби здоров`я України шляхом звернення до суду із вказаним позовом, суд зазначає наступне. Як вказує позивач, підставою для звернення до суду з цим позовом стала бездіяльність органу, який уповноважений здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах ? Національної служби здоров`я України, яка не вжила жодних заходів спрямованих на стягнення заподіяної шкоди, в тому числі і щодо звернення з позовом до суду. Листами №52-5962вих-23 та №52-5963вих-23 від 08 травня 2023 року Кременчуцька окружна прокуратура у порядку частини 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» повідомила Національну службу\~здоров`я України\~та Кременчуцьку\~міську раду\~Кременчуцького району про наявність підстав для здійснення представництва інтересів держави в суді щодо стягнення витрат КНМП «ЛІЛ «Кременчуцька» до бюджету міста Кременчука. Одночасно просили вжити заходів не пізніше 04 червня 2023 року. На вказане звернення Голова Національної служби здоров`я України Наталія Гусак надала відповідь, що Положення про Національну службу здоров`я України №1101 від 27 грудня 2017 року не наділена повноваженнями представляти інтереси держави у справах про відшкодування коштів, витрачених на лікування особи, яка потерпіла від злочину. Листом №52-8414вих-23 від 28 червня 2023 року Кременчуцька окружна прокуратура у порядку частини 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» повідомила Національну службу здоров`я України про здійснення представництва інтересів держави в особі Національної служби\~здоров`я України щодо стягнення з [PERSON] витрат на стаціонарне лікування потерпілої від кримінального правопорушення шляхом скерування до суду відповідної позовної заяви у порядку цивільного судочинства. Згідно із пунктом 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Положеннями статті 56 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу. Частиною 1 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" встановлено, що представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Відповідно до частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини. Згідно із частиною 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень. Виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб`єкту, витребовувати та отримувати від нього матеріали та їх копії. Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення. Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо. Отже, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим. Аналогічної правової позиції дотримується Велика Палата Верховного Суду у постановах від 15.10.2019 у справі № 903/129/18 та від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18. З урахуванням викладеного, суд вважає, що прокурором дотримано визначений статтею 23 Закону України "Про прокуратуру" порядок звернення до суду з позовом в інтересах держави в особі Національної служби здоров`я України, підстав для залишення позовної заяви без розгляду після відкриття провадження у справі судом не встановлено. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до частини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом установлено, що ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 11 листопада 2022 року у справі №537/2898/22 звільнено [PERSON] від\~кримінальної відповідальності,\~передбаченої частиною\~1\~статті 286\~ККУкраїни,\~на підставі\~статті 46\~КК України,\~у зв`язку\~із примиренням\~обвинуваченого [PERSON] \~з потерпілою\~ [PERSON] . Закрито кримінальне провадження №12022170500001610 за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 286 КК України. Залишено без розгляду цивільний позов прокурора Кременчуцької місцевої прокуратури в інтересах держави в особі фінансового управління виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області до [PERSON] про відшкодування витрат. Скасувано арешт з речового доказу, а саме транспортного засобу марки «Fiat», моделі «Uno», реєстраційний номер [NUMBER] , власником якого є [PERSON] та який перебував у користуванні [PERSON] , накладений ухвалою слідчого судді Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 22 вересня 2022 року. Ухвалено речовий доказ, транспортний засіб марки «Fiat», моделі «Uno», реєстраційний номер [NUMBER] , повернути власнику чи користувачу [PERSON] . У зазначеній ухвалі установлено, що [PERSON] вчинив кримінальне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 286 КК України, яке відноситься до необережних нетяжких злочинів; стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, у обвинуваченого під час вчинення правопорушення не було; раніше кримінальних правопорушень не вчиняв; потерпіла [PERSON] та обвинувачений [PERSON] примирилися, обвинувачений [PERSON] у повному обсязі відшкодував завдані ним збитки та усунув заподіяну шкоду, що підтверджується його заявою та заявою потерпілої. Відповідно до частини 6 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до принципу преюдиційності судових рішень, закріпленому у статті 82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені в ухвалі про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності, не підлягають повторному доказуванню. Отже, вина у заподіянні потерпілій [PERSON] тілесних ушкоджень підтверджена ухвалою суду від 11 листопада 2022 року у справі №537/2898/22 та доказуванню не підлягає. Положеннями статті 1166 ЦК України передбачено відшкодування матеріальної шкоди при наявності складу правопорушення: протиправних дій особи, заподіяння шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою і наслідками, вини особи, що причинили збиток. Частиною 1 статті 1206 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 07.07.1995 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат», питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується, згідно із «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року. Відповідно до пункту 2 «Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №545 від 16.07.1993, сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день. Згідно із пунктом 4 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров`я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров`я. Як передбачено цим Порядком, сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка-розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Згідно із частинами 1, 3 статті 18 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я», фінансування охорони здоров`я здійснюється за рахунок Державного бюджету України та місцевих бюджетів, фондів медичного страхування, благодійних фондів та будь-яких інших джерел, не заборонених законодавством. Кошти Державного бюджету України та місцевих бюджетів, асигновані на охорону здоров`я, використовуються для забезпечення населенню гарантованого рівня медичної допомоги, фінансування державних цільових і місцевих програм щодо охорони здоров`я та фундаментальних наукових досліджень з цих питань. Під час розгляду справи установлено, що між злочинними діями відповідача [PERSON] , який спричинив тілесні ушкодження потерпілій [PERSON] , та перебуванням останньої на стаціонарному лікуванні існує причинний зв`язок. Відповідач у добровільному позасудовому порядку не відшкодував витрати на стаціонарне лікування потепрілої від кримінального правопорушення особи. Комунальне некомерційне медичне підприємство «Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька» №01-16/1014 від 14 червня 2023 року шляхом направлення листа Кременчуцькій окружній прокураторі повідомили про детальний розрахунок загальної вартості лікування із зазначенням виду, найменування, розміру витрат та джерел фінансування по кожному окремо (з місцевого бюджету/Національної служби здоров`я України) щодо лікування громадянки [PERSON] з 20 вересня 2022 року по 26 вересня 2022 року. Згідно із наявним у матеріалах справи розрахунком загальна вартість лікування складає 13 454,34 грн, з яких: до Державного бюджету у сумі 7 260,00 грн, до місцевого бюджету у сумі 6 194,34 грн. Таким чином, беручи до уваги наведені вище докази та фактичні обставини справи, витрати закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілої [PERSON] повинні бути відшкодовані особою, що вчинила кримінальне правопорушення, та зараховані до відповідного бюджету. За таких обставин, ураховуючи, що позивачем підтверджені витрати на стаціонарне лікування потерпілої [PERSON] , визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, а тому з відповідача підлягають стягненню витрати на лікування потерпілої [PERSON] у загальній сумі 13 454,34 грн. Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь держави підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору у сумі 2 684,00 грн.

Outcome: approved