Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-17 00:00:00

В січні 2021р. позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом (а.с. 1-12 т.1) до відповідача ПрАТ «Страхова компанія «АРКС», в якому просив суд: - визнати незаконною відмову відповідача у виплаті страхового відшкодування на користь позивача, згідно договору добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» за № 253350а9кп від 12 вересня 2019р. (далі по тексту - договір страхування) та заяви про подію та на виплату за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу від 31 серпня 2020р., № справи: 1.003.20.0015704 за страховим випадком, що стався 29 серпня 2020р. (далі по тексту - вимога № 1); - стягнути з відповідача на користь позивача 420769,66 грн. - невиплаченого страхового відшкодування та 3955,23 грн. - пені за несвоєчасно виплачене страхове відшкодування (далі по тексту - вимога № 2). Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 12 вересня 2019р. між сторонами був укладений договір страхування. Предметом договору страхування є майнові інтереси, що не суперечать закону та пов`язані з користуванням, володінням та розпорядженням транспортним засобом - автомобілем «Nissan Murano», кузов (шасі) №: [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] (далі по тексту - застрахований автомобіль). Вигодонабувачем за договором добровільного страхування та власником наземного транспортного засобу є позивач. 29 серпня 2020р. на березі річки Десна, поблизу селища Друцьке Чернігівського району Чернігівської області, після того, як позивач закінчив рибалити і вирішив повернутись додому, стався страховий випадок, а саме застрахований автомобіль до якого було приєднано лафет «Одисей» модель 5.11. д.н.з. [NUMBER] , на якому був завантажений човен «Brіg Dingo330» здійснив самовільний рух берегом річки та потрапив у воду, внаслідок чого автомобіль отримав пошкодження, при цьому позивачем були дотримані всі вимоги експлуатації транспортного засобу та Правил дорожнього руху України (далі по тексту - ПДР України). Після настання страхового випадку, позивач відразу повідомив, правоохоронні органи, викликавши працівників поліції, працівників ДСНС, а також звернувся до служби підтримки клієнтів заводу - виробника автомобіля «Nissan - Assistance». На виконання вимог пп. 27.1.1.1 договору страхування, позивачем було повідомлено відповідача про настання страхового випадку, і 31 серпня 2020р. було подано відповідачу заяву про подію та заяву про виплату суми страхового відшкодування, разом з письмовими поясненнями по факту події ушкодження застрахованого автомобіля. В подальшому з порушенням строків, відповідачем було надіслано позивачу повідомлення від 11 листопада 2020р., в якому відповідачем було відмовлено позивачу у виплаті суми страхового відшкодування, з тих підстав, що на думку сторони відповідача пошкодження застрахованого транспортного засобу відбулося внаслідок невжиття заходів зі сторони позивача, як водія щодо попередження самовільного руху автомобіля та неналежного виконання водієм автомобіля своїх обов`язків щодо його експлуатації. На думку позивача, відмова відповідача у виплаті суми страхового відшкодування є незаконною, оскільки відповідачем, як страховиком не зазначено, які саме пункти чи розділи договору страхування були порушені позивачем, а лише перелічені пункти договору страхування (п. 29.2.9, 29.5.6, 29.5.20, 29.5.21). В досудовому порядку, позивач, з метою визначення розміру суми страхового відшкодування звернувся до ТОВ «Ніко Автоальянс», яке повідомила позивача, що сума відновлювального ремонту автомобіля становить 458847,79 грн. Також в позасудовому поряду, позивач звертався до ТОВ «Пасат Консалтинг Груп» з заявою про проведення автотехнічного експертного дослідження, та згідно висновку № 166-12/20 автотехнічного експертного дослідження від 06 січня 2021р., в діях позивача не вбачається невідповідності вимогам ПДР України, які б перебували у причинному зв`язку із настанням даної події та згідно вимог ПДР України, в даній дорожній ситуації позивачем було вжито всіх заходів для недопущення самовільного руху автомобіля. Оскільки в досудовому порядку, вирішити спір не можливо, позивач вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом для захисту свого порушеного права. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 19 січня 2021р. відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників процесу. 20 травня 2021р. на адресу суду надійшов відзив на позов (а.с. 55-60 т. 2), в якому відповідач проти позову заперечив, зазначивши, що відповідачем правомірно було відмовлено у виплаті суми страхового відшкодування, оскільки позивачем не було дотримано вимоги ПДР України та інструкції з експлуатації транспортного засобу, які визначені заводом - виробником. В межах здійснення розслідування випадку, відповідачем не було встановлено, що застрахований автомобіль має пошкодження ні АКПП, а ні механізму стоянкової гальмівної системи, при цьому самовільний рух автомобіля при увімкнутому режимі «Р» АКПП, та увімкненні механізму стоянкової гальмівної системи неможливий. Також на думку сторони відповідача, позивачем невірно розраховано суму страхового відшкодування. 17 вересня 2021р. відповідачем було подано до суду висновок експерта за результатами проведення автотехнічної експертизи з дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортної пригоди в цивільній справі № 761/1002/21 від 14 вересня 2021р. за № 035-099Е)/21 (а.с. 192-200 т. 3). 23 травня 2022р. на адресу суду надійшла відповідь на відзив (а.с. 14-20 т. 3), в якій позивач, заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, зазначивши, що доводи і аргументи сторони відповідача, що позивачем повідомлено неправдиву інформацію про настання страхового випадку, ґрунтуються виключно на припущеннях сторони відповідача, при цьому стороною відповідача не враховано, що співробітниками поліції, які були викликані позивачем на місце пригоди не встановили факту, порушення позивачем вимог ПДР України, і відносно позивача не було складено протоколу про адміністративне правопорушення. Крім того, з метою спростування доказів сторони відповідача, стороною позивача, до відповіді на відзив було надано висновок експерта за результатами комплексного експертного автотехнічного і транспортно-трасологічного дослідження та дослідження технічного стану транспортних засобів за № 00471/01-809 від 26 квітня 2022р. (а.с. 21-45 т. 4). Заперечення на відповідь на відзив стороною відповідача не подавалась. В судовому засіданні позивач та його представник заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, з підстав, зазначених у позові, відповіді на відзив, просили суд позов задовольнити. Представник відповідача проти позову заперечив, з підстав наведених у відзиві на позов. Допитані в судовому засіданні судові експерти: [PERSON] (висновок від 14 вересня 2021р. за № 035-099Е)/21 (а.с. 192-200 т. 3); [PERSON] (висновок від 26 квітня 2022р. за № 00471/01-809 (а.с. 21-45 т. 4), складені ними висновки підтримали, зазначивши, що експертне дослідження проводилось виходячи з комплексу вихідних даних, які були надані сторонами при зверненні про проведення судових експертиз. Суд, заслухавши пояснення сторін, допитавши судових експертів, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про страхування» (далі по тексту - Закон №85/96-ВР) страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Стаття 5 Закону №85/96-ВР визначає, що страхування може бути добровільним або обов`язковим. Добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства ( ч. 1 ст. 6 Закону №85/96-ВР). Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону № 85/96-ВР договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Стаття 8 Закону №85/96-ВР визначає поняття страховий випадок, за визначенням якого це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. За змістом ст. 9 Закону №85/96-ВР страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Непрямі збитки вважаються застрахованими, якщо це передбачено договором страхування. У разі коли страхова сума становить певну частку вартості застрахованого предмета договору страхування, страхове відшкодування виплачується у такій же частці від визначених по страховій події збитків, якщо інше не передбачено умовами страхування. Як вбачається з матеріалів справи, і це встановлено судом, що 12 вересня 2019р. між сторонами був укладений договір страхування. Предметом договору страхування є майнові інтереси, що не суперечать закону та пов`язані з користуванням, володінням та розпорядженням транспортним засобом - автомобілем «Nissan Murano», кузов (шасі) №: [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] (п. 4, 5 договору страхування (а.с. 16-34 т.1). Вказаний договір встановлює порядок і умови страхування, права і обов`язки сторін у відповідності до Правил добровільного страхування наземного транспорту. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач наголошував, що 29 серпня 2020р. на березі річки Десна, поблизу селища Друцьке Чернігівського району Чернігівської області, стався страховий випадок, а саме застрахований автомобіль до якого було приєднано лафет «Одисей» модель 5.11. д.н.з. [NUMBER] , на якому був завантажений човен «Brіg Dingo330» здійснив самовільний рух берегом річки та потрапив у воду, внаслідок чого автомобіль отримав пошкодження, при цьому позивачем були дотримані всі вимоги експлуатації транспортного засобу та ПДР України. Після настання страхового випадку, позивач відразу повідомив, правоохоронні органи, викликавши працівників поліції, працівників ДСНС, а також звернувся до служби підтримки клієнтів заводу - виробника автомобіля «Nissan - Assistance». Судом встановлено, і це не оспорювалося сторонами в судовому засіданні, що 29 серпня 2020р. позивачем було повідомлено відповідача про настання події, що має ознаки страхового випадку. Згідно довідки № 1341 про результати перевірки інформації, викладеної у зверненні від 25 вересня 2020р. (а.с. 43, 44 т.1), складеної інспектором СРПП № 3 ЧРВП ЧВП ГУНП в Чернігівській області Аллою Гладченко: «…Встановлено, що 29.08.2020 року до чергової частини Чернігівського РВП ЧВП ГУНП в Чернігівській області надійшло повідомлення від гр. [PERSON] про те, що 29.08.2020 року в с. Друцьке Чернігівського району, в його автомобілі марки «Нісан», д.н.з. [NUMBER] спрацювала сигналізація. Автомобіль автоматично знявся з паркування та заднім ходом покотився у річку. Під час перевірки було здійснено виїзд наряду ГРПП ЧРВП ЧВП ГУНП за місцем виклику, де встановлено, що 29.08.2020 року, в с. Друцьке Чернігівського району, в його автомобілі марки «Нісан», д.н.з. [NUMBER] спрацювала сигналізація. На той момент автомобіль стояв на ручному гальмуванні. Невдовзі автомобіль автоматично знявся з паркування та заднім ходом покотився у річку. Від берега автомобіль знаходився на відстані 3м., на глибині 70 см. Видимих механічних пошкоджень автомобіля не виявлено. Але, були наявні технічні пошкодження: електронні прилади вийшли з ладу, двигун не заводився. Постраждалих осіб нема…». В судовому засіданні сторони визнали, що в установленому законом порядку, та в строки визначені умовами договору страхування, позивачем було повідомлено відповідача 29 серпня 2020р. про настання випадку та 31 серпня 2020р. було подано відповідачу заяву про подію та заяву про виплату суми страхового відшкодування, разом з письмовими поясненнями по факту події ушкодження застрахованого автомобіля. Судом встановлено, що 11 листопада 2020р. (а.с. 54, 55 т. 1), відповідачем було повідомлено позивача про відмову у виплаті суми страхового відшкодування, з посиланням на п. 25.2, 25.2.2, 25.2.8, 25.2.9, 25.3.4 договору страхування, оскільки, як було встановлено відповідачем пошкодження застрахованого автомобіля трапилося, внаслідок невжиття заходів щодо попередження самовільного руху та неналежного виконання водієм автомобіля своїх обов`язків щодо його експлуатації. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами, висновками експертів. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5, 6 ст. 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду. Статтею 110 ЦПК України визначено, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. На підставі ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Так, відповідно до п. 25.2 договору страхування, страхувальник (позивач) зобов`язаний: -виконувати всі умови договору (п.п. 25.2.2 договору страхування); -здійснювати всі необхідні, можливі та доречні дії щодо запобігання виникненню страхових випадків та зменшення їх наслідків (п. 25.2.8 договору страхування); -дотримуватись умов експлуатації, збереження та обслуговування ТЗ відповідно до умов Договору та вимог виробника (п. 25.2.9 договору страхування). Згідно положень п. 26.1.10 договору страхування, в разі настання передбаченої у п. 24.2 договору події страхувальник зобов`язаний надати страховику можливість провести розслідування обставин страхової події, надати йому докладну та достовірну інформацію (в тому, числі, таку яка являє собою комерційну таємницю), що стосується цього питання. За змістом Розділу «Застереження щодо водіння по дорогах із твердим покриттям та бездоріжжю» та підпункті «Небезпека», у Керівництві з експлуатації застрахованого автомобіля визначено (а.с. 138 (зворот.) т. 3): - «… Не залишайте автомобіль на стоянку на крутих схилах. При виході із автомобіля Ви можете отримати травму, якщо автомобіль самовільно рухатиметься, незалежно від того, як він орієнтований по відношенню до дороги». У відповідності до Розділу «Буксирування причепа» та підпункті «Гальмівна система причепа» зазначеного вище Керівництва з експлуатації застрахованого автомобіля, визначено: «… Під час стоянки автопоїзда завжди встановлюйте під колеса автомобіля та причепа противідкатні упори. Завжди включайте стоянкове гальмо причепа (для тих модифікацій, де він наявний). Не рекомендується стоянка автопоїзда на крутих схилах…» (а.с. 148 (зворот.) т. 3). В судовому засіданні ні позивач, ні його представник не змогли підтвердити суду та надати належні і допустимі докази, дотримання позивачем, зазначених вище положень Керівництва з експлуатації застрахованого автомобіля, щодо використання під час стоянки автопоїзда противідкатні упори, під колеса автомобіля та відповідного причепу, під час стоянки на березі річки. Крім того, протягом всього часу розгляду справи в суді стороною позивача не було надано до суду докази того, що позивачем було увімкнено стоянкове гальмо автомобіля та важіль АКПП в режим «P». Усні та письмові пояснення позивача, які ним надавалися відповідачу не свідчать про дотримання ним відповідних положень Керівництва з експлуатації. В судовому засіданні представник відповідача звертав увагу, що в первинних поясненнях позивача на адресу відповідача, а також співробітникам поліції позивач повідомляв, що мав місце саме самовільний рух автомобіля з причепом, а не його юз (ковзання) берегом річки, який має певний ухил. Відповідно до п. 29.2.9 договору страхування, не є страховим випадком збитки, що виникли внаслідок порушення страхувальником (іншою особою, допущеною до керування ТЗ) правил безпеки при ремонті чи обслуговуванні застрахованого ТЗ, правил його технічної експлуатації, вимог заводу-виробника, викладених у посібнику/інструкції/керівництві з експлуатації ТЗ, сервісній книжці. Пунктом 29.5 договору страхування передбачено право страховика відмовити у виплаті страхового відшкодування, якщо: - страхувальник (його представник) не виконав обов`язків, передбачених умовами договору, окрім п. 26.1.11 договору, в т. ч. не виконав вимоги щодо надання всіх необхідних документів та/або інформації стосовно заявленої події (п. 29.5.6 договору страхування); - збитки виникли внаслідок невжиття страхувальником заходів щодо попередження самовільного руху ТЗ (п. 29.5.20 договору страхування); - ДТП сталася під час експлуатації ТЗ з порушенням правил його технічної експлуатації та вимог відносно технічного стану ТЗ, які передбачені Державними стандартами, або у спосіб, який не передбачено правилами технічної експлуатації ТЗ, викладеними у посібнику/інструкції/керівництві з експлуатації ТЗ, сервісній книжці (п. 29.5.21 договору страхування). В судовому засіданні представник відповідача звертав увагу суду, що в позасудовому порядку, після повідомлення позивачем про самовільний рух застрахованого автомобіля, відповідач звертався до компаній, які здійснюють продаж автомобілів марки «Nissan» в Україні, і згідно отриманої інформації самовільний рух автомобіля «Nissan Murano» з АКПП у випадку зупинки автомобіля та знаходження важеля перемикання передач у режимі «Р», та увімкненим стоянковим гальмом є неможливим. При цьому в досудовому порядку позивач не зазначав, що автомобіль рухався юзом. Судом критично оцінюються надані сторонами висновки судових експертиз: висновок від 14 вересня 2021р. за № 035-099Е)/21, складений експертом [PERSON]. (а.с. 192-200 т. 3); висновок від 26 квітня 2022р. за № 00471/01-809, складений експертами: [PERSON] , Лясковським В.Г. (а.с. 21-45 т. 4), оскільки при зверненні сторін з заявами про призначення судової експертизи, сторони визначалися з комплексом вихідних даних самостійно, які суд позбавлений можливості перевірити, зокрема відстань, яку подолав автомобіль з причепом при русі в напрямку річки, ухил берегової лінії, стан покриття узбережжя. Як і відсутні відомості та належні докази експлуатації позивачем зазначеного автомобіля, з дотриманням вимог заводу-виробника. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимога № 1 не підлягає задоволенню, оскільки, як встановлено судом позивачем не були дотримані положення Розділів Керівництва з експлуатації застрахованого автомобіля «Застереження щодо водіння по дорогах із твердим покриттям та бездоріжжю», «Буксирування причепа» та підпункти: «Небезпека», «Гальмівна система причепа». Враховуючи те, що суд не вбачає правових підстав для задоволення вимоги № 1, за таких обставин, суд вважає, що не підлягає задоволенню і вимога № 2 про стягнення суми страхового відшкодування та пені, оскільки позивачем правомірно було відмовлено позивачу у виплаті суми страхового відшкодування. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову, то з відповідача не підлягає стягненню судові витрати.

Outcome: dismissed