Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-10 00:00:00

У листопаді 2023 року позивач Акціонерне товариство «Акцент-Банк» (далі АТ «А-Банк») звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в обґрунтування якого вказав, що відповідач 20.09.2016 року приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку з метою укладання кредитного договору та відкриття банківського рахунку. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним анкета-заява разом з Умо-вами та правилами і Тарифами, які викладені на банківському сайті https://a-bank. com.ua/terms, складає між ним та банком кредитний договір, що підтверджується підпи-сом у анкеті-заяві. На підставі вказаної анкети-заяви відповідачу надано кредит у ви-гляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 46,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 27.09.2023 становить 91 957,50 гривень, з яких: 62 480,15 гривень - заборгованість за кредитом; 29477,35 гривень - заборгованість по відсотках за користування кредитом. Вищевикладене й стало підставою для звернення до суду позивача із вимогою про стягнення з відповідача на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» заборгова-ності за кредитним договором б/н від 20.09.2016 в розмірі 91957,50 гривень. Також, представник позивача просив суд стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 20.11.2023 року від-крито провадження по справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві клопотав про розгляд справи без його участі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задо-волення позовних вимог в частині стягнення заборгованості по відсоткам. Суд, заслухавши пояснення відповідача дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. 06.12.2012 [PERSON] підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку в якій зазначено, що дана заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами кори-стування, основними умовами обслуговування та кредитування, складають договір про надання банківських послуг. (а.с. 14) Відповідач підтвердив, що він ознайомлений з договором про надання банків-ських послуг до його укладення і згоден з його умовами. На виконання вищевказаного договору позивачем було відкрито відповідачу ра-хунок [NUMBER] та видано наступні платіжні картки: [NUMBER], строком дії до грудня місяця 2024 року; № [NUMBER] , строком дії до вересня місяця 2026 року; [NUMBER], строком дії до липня місяця 2020 року (а.с. 55). [PERSON] згідно кредитного договору б/н від 20.09.2016 року за період з 20.09.2016 року по 27.09.2023 року встановлено кредитний ліміт у розмірі 8000,00 грн., який в подальшому було збільшено до 62 500,00 гривень (а.с.54). Згідно наданого банком розрахунку заборгованості за договором № б/н від 20.09.2016, станом на 27.09.2023 заборгованість становить 91957,50 гривень, з яких: 62 480,15 гривень - заборгованість за кредитом; 29 477,35 гривень - заборгованість по відсотках за користування кредитом. (а.с. 4-13). Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України). Як свідчить тлумачення ст. 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чи-ном відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного зако-нодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обо-роту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотриман-ня умов виконання призводить до порушення зобов`язання. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зо-бов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України). Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст за-фіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, те-леграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телеко-мунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксо-вано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого тех-нічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, дові-реністю, законом або іншими актами цивільного законодавства (ч. 1 і ч. 2 ст. 207 ЦК України). Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`яз-ків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - під-приємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або на-дання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транс-портом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслу-говування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого вста-новлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у та-кій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому по-зикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укла-деним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксо-вана або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в до-говорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової став-ки та інших факторів на дату укладення договору; фіксована процентна ставка є незмін-ною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фік-сованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або за-коном. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо дого-вором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової став-ки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін процен-ти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та під-стави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та під-стави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Згідно з ч. 1 ст. 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що пе-редбачено у п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стан-дарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів ін-шої сторони чи сторін договору. У ч. 1 та ч. 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кре-дитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добро-совісності, розумності та справедливості. За змістом ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав. В обґрунтування розміру заборгованості відповідача перед позивачем, останнім зокрема, надано виписку по особовому рахунку відповідача та розрахунок заборго-ваності. (а.с. 15-52, 4-13). Розрахунок заборгованості за договором про надання банківських послуг від 20.09.2016 не є належним доказом видачі та отримання кредиту, оскільки не є пер-винним документом, а також не є безспірним доказом розміру заборгованості, а є лише обґрунтуванням позовних вимог щодо розміру заборгованості, яка повинна бути під-тверджена саме первинними документами. Частиною 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звіт-ність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (фор-ми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізви-ща (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Залежно від характеру господар-ської операції та технології обробки облікової інформації до первинних документів мо-жуть включатися додаткові реквізити (печатка, номер документа, підстава для здій-снення операції тощо). Первинні документи, створені автоматично в електронній формі програмним забезпеченням інформаційно-комунікаційної системи, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови наявності накладеного електронного підпису чи пе-чатки з дотриманням вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні до-кументи та електронний документообіг. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо. Відповідно до абз. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фі-нансову звітність в Україні» господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Згідно із п.62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтер-ського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затверд-женого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Отже, з огляду на вищевказані положення, виписка по картковому рахунку, що мі-ститься в матеріалах справи, є належним доказом щодо заборгованості відповідача, яка досліджується судом у сукупності з іншими доказами. Так, з виписки по рахунку відповідача вбачається, що останній користувався гро-шовими коштами: знімав готівкові кошти, оплачував послуги і товари в період з 01.10. 2016 р. та, зокрема, частково погашав заборгованість за кредитним договором. Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи у їх сукупності, враховуючи ви-щевикладене, суд прийшов до висновку, що відповідач активно користувався креди-тними коштами та частково погашав заборгованість, а тому є достатні підстави для ви-сновку про доведеність факту отримання та використання відповідачем кредитних кош-тів. Верховний Суд у постанові від 07.04.2021 у справі № 478/300/19 зауважив, що під схваленням правочину можуть розумітися будь-які дії, спрямовані на виконання укладеного правочину, в тому числі, приймання майна для використання, реалізація інших прав та обов`язків відповідно до укладеного правочину. Як вбачається з наданого банком розрахунку заборгованості, заборгованість від-повідача перед позивачем за договором від 20.09.2016 станом на 27.09.2023 становить 91 957,50 гривень, з яких: 62 480,15 гривень - заборгованість за кредитом; 29 477,35 гривень - заборгованість по відсотках за користування кредитом (а.с. 4-13). Судом встановлено, що заборгованість відповідача перед позивачем по тілу кредиту за договором від 20.09.2016 становить 62480,15 гривень. У відповідності до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позивач має право на одержання від позичальника процентів від суми позики у відповідності до умов кредитного договору. Судом перевірено розрахунок заборгованості відповідача перед позивачем і вста-новлено його відповідність вимогам чинного законодавства України та умовам кредит-ного договору. Судом встановлено, що відповідачем перед позивачем заборгованість по кредит-ному договору б/н від 20.09.2016 не погашена. Належних розрахунків відповідач не веде, відповідно ухиляється від виконання зобов`язань, взятих на себе згідно з даним кредитним договором. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеному у ст. 13 ЦПК України саме відповідач, як особа, яка на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами, визначає докази, якими підтверджуються його заперечення проти позову, доводиться їх достатність та переконливість. Правом на подання відзиву на позовну заяву, у якому відповідач міг би викласти свої заперечення (за наявності) щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, з якими він не погоджується, із посиланням на відповідні докази та норми права, не скори-стався. Відповідачем не оспорювався факт отримання ним кредитних коштів. Хоча від-повідач не погодився у судовому засіданні з розміром заборгованості, а саме в частині стягнення відсотків за користування кредитом, відповідачем не спростовано розмір заборгованості та не надано власний розрахунок заборгованості, який суд міг би взяти до уваги. Згідно із ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одно-стороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чи-ном відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного зако-нодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обо-роту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), відповідно до ст. 610 ЦК Ук-раїни. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, відповідно до ст. 611 ЦК України. Згідно із ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Отже, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ «А-Банк» не повернуті, кредитор має право вимагати за-хисту своїх прав шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фак-тично отриманої суми кредитних коштів та сплатити відсотки за користування такими коштами. Суд, заслухавши пояснення відповідача, дослідивши письмові пояснення, ви-кладені позивачем у позові, та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належ-ність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаєм-ний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню. Враховуючи вищевикладене, а також ст. 16 ЦК України, згідно з якою суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або зако-ном, суд приходить до висновку, що в даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом стягнення на його користь з відповідача заборго-ваності станом на 27.09.2023 за кредитним договором б/н від 20.09.2016 у розмірі 91 957,50 гривень, з яких: 62 480,15 гривень - заборгованість за кредитом; 29 477,35 гри-вень - заборгованість по відсотках за користування кредитом. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено сплату позивачем при зверненні до суду судового збору в сумі 2684,00 гривень, що підтверджується платіжним дорученням від 29.09.2023 (а.с. 72). Враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2 684, 00 гривень. Доказів понесення сторонами по справі інших судових витрат суду не надано. Враховуючи вищенаведене та

Outcome: approved