Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-21 00:00:00

Позивачі звернулися до суду із позовом до відповідача про визнання права власності на нерухоме майно. Свої позовні вимоги обґрунтовують тим, що [INFO] помер [PERSON] , який постійно проживав та був зареєстрований в [ADDRESS] . Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, в тому числі частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за вказаною вище адресою. Спадщину після його смерті прийняла дружина, [PERSON] . Діти спадкодавця відмовилися від прийняття спадщини. У зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове майно [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/4 частину житлового будинку. Окрім цього, позивачі в справі мають право на 3/4 частини зазначеного будинку, по частині за кожним як за членами колгоспного двору, які станом на 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні. Отримати правовстановлюючий документ та зареєструвати право власності на житловий будинок неможливо, що підтверджується рішенням про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень. Тому позивачі просять визнати за ними право власності на житловий будинок, розташований по [ADDRESS] . Позивачі в судове засідання не з`явилися, через канцелярію суду подали заяву, в якій просять справу розглядати у їх відсутності, позовні вимоги підтримують з підстав зазначених в позові. (а.с.42 ). Відповідач в судове засідання також не з`явився, через канцелярію суду подав заяву, в якій просить справу розглядати за відсутності його представника, позовні вимоги визнає (а.с. 41). Враховуючи те, що сторони до суду не з`явились, суд вважає за необхідне розгляд справи провести відповідно до вимог ст.247 ч.2 ЦПК України без проведення фіксування судового засідання технічними засобами. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. Судом встановлено, що в домоволодінні (колгоспному дворі), розташованому в [ADDRESS] станом на 15.04.1991 року проживали: голова двору - [PERSON] , його дружина [PERSON] , син [PERSON] та дочка [PERSON] , що підтверджується довідкою виконавчого комітету Бобровицької міської ради №26170 від 03.10.2023 (а.с.19). Відповідно до ч.1 ст. 120 ЦК УРСР, що була чинною на момент виникнення правовідносин, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлювався виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних (ч.2 ст. 123 ЦК УРСР). Згідно роз`яснень, викладених в п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні; розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Враховуючи викладене, всі члени сім`ї, які мешкали в житловому будинку по [ADDRESS] мали право на частку у майні, по 1/4 частині за кожним, в тому числі і позивачі в справі. Рішенням від 08.12.2023 № 70599533, державним реєстратором прав на нерухоме майно Бобровицької міської ради, [PERSON] , позивачам було відмовлено у державній реєстрації права власності на житловий будинок у зв`язку із ненаданням правовстановлюючих документів (а.с 27). Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється, або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.13), який на день смерті та постійно проживав та був зареєстрований в [ADDRESS] . [PERSON] прийняла спадщину після смерті чоловіка, подавши заяву до Бобровицької державної нотаріальної контори Чернігівської області. Діти спадкодавця [PERSON] та [PERSON] відмовилися від прийняття спадщини після смерті батька на користь [PERSON] . У зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок, постановою від 15.12.2023 [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/4 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] (а.с. 26). Згідно довідки, виданої КП «Ніжинське міжміське бюро технічної інвентаризації» Чернігівської обласної ради про технічний стан нерухомого майна від 13.11.2023 № 770, право власності на житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] не зареєстроване (а.с.20). Відповідно до ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі припинення юридичної особи чи смерті власника. Відповідно до вимог ст. ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з приписами ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Враховуючи те, що позивачі як колишні члени колгоспного двору, мають право на 3/4 частини житлового будинку, по 1/4 частині кожен, а рішенням державного реєстратора їм відмовлено у державній реєстрації права власності на житловий будинок, та те, що нотаріус відмовив [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті чоловіка на 1/4 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами і вони не можуть в іншому порядку, ніж шляхом ухвалення судового рішення про визнання за ними права власності на майно, реалізувати своє право, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved