Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-22 00:00:00

у листопаді 2021 року Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» звернулось до суду із вказаним позовом, в якому просило стягнути з [PERSON] : - заборгованість за спожиті до 01.05.2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 33863,33грн., заборгованість за спожиті послуги з постачання гарячої води у розмірі 6752,52 грн.; - заборгованість за спожиті з 01.05.2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 101170,43грн., заборгованість за спожиті послуги з постачання гарячої води у розмірі 10535,54грн.; - витрати, пов`язані із отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, у розмірі 33,00 грн., а також судовий збір в сумі 2 284,83 грн. В обґрунтування позову вказує, що [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , та є споживачем послуг з центрального опалення та/або постачання гарячої води, які постачає КП «Київтеплоенерго». Вказало, що [PERSON] користується послугами, але свої зобов`язання по сплаті за надані послуги з центрального опалення та постачання гарячої води виконує неналежно, внаслідок чого утворилась заборгованість. За таких обставин, просив стягнути з [PERSON] заборгованість за надані послуги з центрального опалення та з постачання гарячої води. Ухвалою від 23.11.2021 року відкрито провадження у справі з призначенням проведення розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у цивільній справі, без повідомлення сторін (а.с. 57-58). Заочним рішенням від 23.02.2022 року позов Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до [PERSON] про стягнення заборгованості було задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» заборгованість за спожиті до 01.05.2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 33863,33 грн., заборгованість за спожиті послуги з постачання гарячої води у розмірі 6752,52 грн.; заборгованість за спожиті з 01.05.2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 101170,43 грн., заборгованість за спожиті послуги з постачання гарячої води у розмірі 10535,54 грн., вирішено питання судових витрат у справі (а.с. 69-75). Ухвалою від 12.09.2023 року було задоволено заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення від 23.02.2022 року, заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 23.02.2022року сковано та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін на 31.10.2023року (а.с. 127-132). 31.10.2023 року справа не розглядалась, розгляд призначено на 23.01.2024 року (а.с. 175, 177). Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. 28.09.2023 року відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому проти позовних вимог заперечив, просив відмовити у їх задоволенні. Вказав, що не спростовує факту постачання теплової енергії до теплового вводу будинку за адресою: [ADDRESS] , балансоутримувачем якого є ОСББ «Домашній затишок», оскільки внутрішньобудинкові системи теплопостачання будинку приєднані до теплових мереж КП «Київтеплоенерго», так само як і факту наявності технічної можливості встановлення в належній йому квартирі відповідного теплового обладнання та приєднання його до внутрішньобудинкової системи теплопостачання будинку. Однак, зазначив, що не є споживачем послуг, що надаються позивачем, належна йому квартира [ADDRESS] знаходиться в стані, який існував «після забудовників» на момент прийняття будинку в експлуатацію, відсутні розетки для підключення та відключення електроприладів, розведення сантехнічних труб в квартирі не проводилось, сантехнічне обладнання відсутнє за виключенням окремо стоячого унітаза, який не під`єднано до центральної каналізації, в кімнатах, кухні та рішеннях санвузлів не встановлені радіатори та будь-які інші побутові опалювальні прилади. Також просив застосувати позовну давність (а.с. 137-157). 19.10.2023 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач заперечив проти доводів відповідача, підтримав свою позицію, викладену у позовній заяві, вказав, що відповідач є споживачем послуг, що надаються КП «Київтеплоенерго», з жодними заявам до позивача щодо неотримання послуг, отримання їх неналежної якості чи відмови від них не звертався, тому просив позов задовольнити (а.с. 160-163). Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності БН від 15.12.2010 року (а.с. 9-10). Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 27.12.2017 року № 1693 «Про деякі питання припинення Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27.09.2001 року, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго», КП «Київтеплоенерго» визначено підприємством, за яким закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади міста Києва, що повернуто з володіння та користування ПАТ «Київенерго». З 01.05.2019 року введено в дію Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року № 2189. Пунктом 3 розділу VI «прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію закону, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом. Договір за правилами цього Закону між позивачем та відповідачем не укладався. Відповідно до п. 8 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформлюється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення та постання гарячої води. На виконання вимог Закону КП «Київтеплоенерго» підготовлено та опубліковано договір про надання послуг з централізованого опалення та постання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 28.03.2018 року № 34 (5085). Ці договори були складені на підставі типового договору, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630 та є Договорами приєднання, а отже такий договір може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно з п. п. 18, 20, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення споживач зобов`язаний оплачувати комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції, тощо). Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Згідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Обов`язок наймачів (власників) квартир своєчасно вносити плату за комунальні послуги, у число яких входять послуги з водопостачання й каналізації, встановлений статтями 67, 68 ЖК України. Обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами, внормований пунктом 2 частини 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Споживачем вказаних послуг відповідно до ст. 1 Закону, яка містить визначення термінів, є особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. З наведених положень законодавства випливає, що споживачем комунальних послуг є або власник (співвласник) нерухомого майна або інша особа, яка безпосередньо користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу за згодою власника. Вказане означає, що статус споживача розповсюджується як на власника нерухомості, так і на іншу особу, що фактично використовує нерухомість і споживає послуги, які до цієї нерухомості постачаються. Такий висновок суду дозволяє зробити розподільний сполучник «або», вжитий у вказаній нормі закону. Відповідач як власник житлового приміщення є споживачем в сенсі Закону «Про житлово-комунальні послуги» і відповідно до ст. ст. 322, 360 ЦК України, ст. ст. 67, 68 ЖК України зобов`язаний сплачувати комунальні послуги. Вказані норми встановлюють презумпцію обов`язку власника нести всі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна. Такий обов`язок власника є похідним від належних йому як абсолютному володарю правомочностей володіння, користування та розпорядження майном. Судом встановлено, що відповідач є власником квартири [ADDRESS] . Звертаючись до суду, позивач вказав, що відповідач користується послугами, але не виконує зобов`язання по сплаті заборгованості за надані послуги з центрального опалення та постачання гарячої води. Свої зобов`язання відповідач виконує неналежно, внаслідок чого виникла заборгованість. На підтвердження своїх доводів щодо заборгованості відповідача, позивач надав суду розрахунок заборгованості за надані послуги, з якого вбачається, що станом на 01.08.2021 року за відповідачем рахується заборгованістьза спожиті до 01.05.2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 33863,33грн., заборгованість за спожиті послуги з постачання гарячої води у розмірі 6752,52 грн.; заборгованість за спожиті з 01.05.2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 101170,43грн., заборгованість за спожиті послуги з постачання гарячої води у розмірі 10535,54грн. (а.с. 5-8). У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Таким чином, з`ясування фактичних обставин справи має здійснюватися судом із застосуванням критеріїв оцінки доказів, передбачених статтею 89 ЦПК України щодо відсутності у доказів заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо та їх сукупності в цілому. Крім того, принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Згідно з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який у рішенні від 23.08.2016 року у справі «Дж. К. та інші проти Швеції» зазначив, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyondreasonabledoubt»). Натомість у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри». Крім того, у п. п. 1-3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема, питання, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. У відповідності до п. 21 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005 року № 630(чинної на момент звернення до суду), встановлено, що у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання: з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалюваної площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) та з урахуванням фактичної температури зовнішнього повітря і фактичної кількості днів надання цієї послуги в місяці, який є розрахунковим. З наведеної норми випливає, що нарахування з централізованого опалення здійснюється у відповідності до площі житлового приміщення з урахуванням інших нормативів. Наведене положення житлового законодавства, а також приведене раніше поняття споживача свідчать про те, що обов`язковою передумовою для оплати комунальних послух є їхнє споживання, що прямо випливає з терміну «споживач», тобто особа, яка безпосередньо користується тими чи іншими благами. При цьому, згідно положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в частині надання споживачу права не сплачувати комунальні послуги (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, реалізація якого можлива при наданні документального підтвердження факту невикористання цих послуг, а також відповідні норми «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету міністрів України від 21.07.2005 року, про необхідність надання письмової заяви споживача про тимчасову відсутність споживача та/або членів його сім`ї, проте виходить з того, що вказаних заяв від відповідача до позивача не надходило. Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, зокрема, з акту обстеження квартири [ADDRESS] , складеного комісією у складі: Голови правління ОСББ «Домашній затишок» [PERSON], членів комісії: менеджера [PERSON] , співвласника багатоповерхового будинку- власника квартири [ADDRESS] [PERSON] , належна відповідачу квартира [ADDRESS] знаходиться в стані, який існував «після забудовників» на момент прийняття будинку в експлуатацію, ознаки проведення ремонтних та оздоблювальних робіт відсутні, на стінах і стелі присутнє чорнове оштукатурення, підлога залита бетонним розчином, фарбування стін та стелі або оздоблення іншими матеріалами (обої, плитка, тощо) - відсутні, розетки для підключення та відключення електроприладів відсутні, розведення сантехнічних труб в квартирі не проводилось, сантехнічне обладнання відсутнє за виключенням окремо стоячого унітаза, який не під`єднано до центральної каналізації, в кімнатах, кухні та рішеннях санвузлів не встановлені радіатори та будь-які інші побутові опалювальні прилади, меблів та будь-якого облаштування квартири, які є мінімально необхідними для проживання, на момент огляду не виявлено. Видимі ознаки проживання в квартирі будь-яких осіб з моменту введення будинку в експлуатацію відсутні (а.с. 148-150). Відповідно до довідки, наданої ОСББ «Домашній затишок» 15.05.2023 року на адвокатський запит, в квартирі за вказаною адресою з моменту введення будинку в експлуатацію ніхто не проживав (а.с. 152). З матеріалів справи вбачається, що відповідачем було знято лічильники гарячої та холодної води в квартирі, які було надано ДП «Укрметртестстандарт» для повірки (а.с. 153-155). Вказані вище обставини стороною позивача не заперечені та не спростовані доказами в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України. За таких обставин, суд вважає недоведеним користування відповідачем послугами, котрі надаються позивачем, а також невиконання відповідачем зобов`язань по сплаті заборгованості за надані послуги з центрального опалення та постачання гарячої води. Доказів протилежного позивачем не надано. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до [PERSON] про стягнення заборгованості в повному обсязі. Оскільки позов не підлягає задоволенню у зв`язку з недоведеністю заявлених вимог, суд не вирішує питання щодо пропуску позивачем строків позовної давності. Питання судових витрат слід вирішити відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного, ст. ст. 509, 525, 526, 610, 625 ЦК України,

Outcome: dismissed