Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-21 00:00:00

[PERSON] 27.11.2023 звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить: стягнути з Приватного акціонерного товариства «Стебницьке гірничо-хімічне підприємство «Полімінерал» на його користь заборгованість по заробітній платі за період з 01.01.2023 по 30.09.2023 у розмірі 164158,67 грн. з наступним утриманням з цієї суми податків і обов`язкових платежів; середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 18427,20 грн.; моральну шкоду у розмірі 5000 грн та судові витрати на професійну правову допомогу у розмірі 1000 грн. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що працював у ПАТ «СГХП «Полімінерал» на посаді головного механіка з 11.02.2022 по 23.10.2023. З початку 2023 року підприємство почало із затримкою, нерегулярно та не в повному обсязі виплачувати позивачу заробітну плату. У зв`язку з ігноруванням відповідачем законних вимог позивача про виплату заробітної плати, [PERSON] звільнився з роботи за власним бажанням, що підтверджується копією наказу підприємства №537-К від 23.10.2023. Згідно даного наказу зобов`язано бухгалтерію підприємства виплатити грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку тривалістю 31 календарних дня, а також провести виплату всіх сум, що належать працівнику від підприємства. Розмір компенсації та розмір сум для виплати у наказі не вказано. Так як ні при звільнені, ні наступного дня відповідач не повідомив [PERSON] письмово про нараховані суми, належні при звільнені та не провів з ним відповідний розрахунок, а усні вимоги підприємство ігнорувало, тому він звернувся до ПрАТ «СГХП «Полімінерал» вже з письмовою заявою з вимогою виплатити йому невиплачену заробітну плату. Крім того, позивач звернувся із відповідними заявами до Управління праці та соціального захисту населення Дрогобицької міської ради, Головного управління ДПС у Львівській області, Дрогобицького районного відділу поліції ГУ НП у Львівській області. Станом на день подання позову позивач не отримав відповіді. Про розмір нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, [PERSON] самостійно дізнався з індивідуальних відомостей про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, наданих ГУ ПФУ у Львівській області 20.11.2023 року (Форма ОК-7), де під кодом 05762281 зазначено страхувальника - Приватне акціонерне товариство «Стебницьке гірничо-хімічне підприємство «Полімінерал», підприємством була нарахована Позивачу у 2023 році заробітна плата у наступному розмірі: січень - 18500,00 грн; лютий - 18500,00 грн; березень - 10516,30 грн.; квітень - 16125,00 грн; травень - 16125,00 грн; червень - 16125,00 грн, липень - 16125,00 грн.; серпень - 18183,84 грн; вересень - 15599,51грн, жовтень - 7179,90 грн. Загальна сума нарахованої заробітної плати за період з 01.01.2023 по 23.10.2023 складає 152979,55грн. Крім того, компенсація за 32 календарних днів невикористаної відпустки складає 17429,12 грн. Згідно виписок з банківського рахунку Позивача, відкритого в AT «ПУМБ» для отримання заробітної плати, підприємством за період з 01.01.2023 року по 30.09.2023 було виплачено: - січень 2023 року: 0грн; - лютий 2023 року: 09.02.2023 - 15287,89грн; 14.02.2023 - 3500,00грн; - березень 2023 року: 0грн; - квітень 2023 року: 14.04.2023 - 8752,38грн; - травень 2023 року: 30.05.2023 - 3871,55грн; - червень 2023 року: 0грн; - липень 2023 року: 03.07. - 2900,00грн; 25.07.2023 - 1000,00грн; - серпень 2023 року: 11.08.2023 - 500,00грн; 29.08.2023 - 1000,00грн; - вересень 2023 року: 0грн; - жовтень 2023 року: 23.10.2023 - 850,00грн. При чому 09.02.2023, 14.02.2023, 14.04.2023 і 23.05.2023 була виплачена заборгованість по заробітній платі Позивача за 2022 рік у розмірі 31411,82 грн, яка існувала станом на 01.01.2023 року, що підтверджується розрахунковим листком за січень 2023 року. Тобто підприємство виплатило [PERSON] лише 6250,00грн заробітної плати за працю у 2023 році, незважаючи на те, що він протягом такого тривалого періоду постійно працював повний робочий день. Станом на день звільнення Позивача заборгованість ПрАТ «СГХП «Полімінерал» із заробітної плати складає 164158,67грн. У зв`язку із наведеними, не проведенням з ним повного розрахунку 23 жовтня 2023 року, який мав бути на день звільнення і ігноруванням його законних вимог відповідачем, змушений звертатися за захистом моїх порушених прав, як працівника, до суду. Також просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку, який згідно проведених розрахунків становить 18427,20 грн. Невиплата заробітної плати завдала йому зайвих душевних переживань, було змінено його звичний спосіб життя, він не зміг утримувати свою сім"ю, забезпечувати належними продуктами харчування, одягом. Моральну шкоду оцінює в 5000 грн. Ухвалою від 28.11.2023 року в зазначеній справі відкрито провадження та постановлено розглядати дану справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін на 21.12.2023 року, встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву, пред`явлення зустрічного позову. Також позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення. 21.12.2023 розгляд справи відкладено на 22.01.2024 у зв`язку з відсутністю відомостей про отримання поштової кореспонденції відповідачем. 04.01.2024 від відповідача надійшов відзив на позов. Позов визнає частково в частині стягнення заборгованості по заробітній платі в розмірі 123148,53грн., згідно наданої довідки. В іншій частині позову просить відмовити. Від позивача відповіді на відзив не поступало. Відповідно до ч. 5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників судового процесу не надходило. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ч. 2 ст.247ЦПК України - не здійснюється. Дослідивши позовну заяву, в процесі встановлення обставин справи та перевірки їх доказами, суд встановив наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено і сторонами не заперечується, а відтак, доказуванню не підлягає, що позивач з 11.02.2022 року по 23.10.2023 року перебував у трудових відносинах з відповідачем. Згідно довідки про заборгованість №ПЛМ00000004 від 02.01.2024, наданої відповідачем, [PERSON] за період з 01.01.2023 по 30.10.2023 було нараховано 175297,27 грн. заробітної плати. Виплачено за 2023 рік - 11425,50 грн. Статтею 43 Конституції України гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України "Про оплату праці" та іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до ст. 97 КЗпП України, оплата праці працівників здійснюється за погодинною, відрядною або іншими системами оплати праці. Оплата може провадитися за результатами індивідуальних і колективних робіт. Роботодавець (роботодавець - фізична особа) не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються роботодавцем після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Статтею 103 КЗпП України передбачено, що про нові або зміну діючих умов оплати праці в бік погіршення роботодавець повинен повідомити працівника не пізніш як за два місяці до їх запровадження або зміни. Згідно ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст. 22 цього Закону суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. При цьому, відповідно до п. 6 роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає і рішенні суду. Враховуючи вищенаведене, вимога позивача щодо стягнення заборгованості по заробітній платі за період з 01.01.2023 по 30.10.2023 є підставною та підлягає задоволенню. Проте суд вважає, що сума до стягнення повинна становити 163871,77 грн. ( 175297,27 грн. нарахована заробітна плата за період січень-жовтень 2023 року - 11425,50 грн - виплачена сума за 2023 станом на 02.01.2024) з наступним утриманням з цієї суми податків і обов`язкових платежів, згідно Довідки про доходи, поданої відповідачем. Разом з тим, за змістом ст.117 КЗпП України, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст..116 цього Кодексу. При відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. З даного приводу ВСУ в постанові Пленуму №13 від 24.12.1999 року вказав, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У разі непроведення розрахунку у зв`язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Відповідно до п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ від 08.02.1995 року №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, проводиться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні ) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Враховуючи, те, що позивач був звільнений з роботи з 23 жовтня 2023 року, а повні місяці він працював у серпні та вересні 2023 року, то середня заробітна плата обчислюється виходячи із виплат за ці місяці. Отже, заробітна плата позивача за два останні мсяці до звільнення, згідно Довідки про заборгованість №ПЛМ00000004 від 02.01.2024 наданої відповідачем, становить 40963,25 грн ( 18183,84+22779,41)/44 робочі дні = 930,98 грн, а тому з відповідача підлягає стягненню 22343,59 грн. середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні ( 930,98 грн. х 24 робочих днів ( з 23.10.2023 (дата звільнення) по 24.11.2023 ( дата звернення до суду). Що стосується вимоги про стягнення моральної шкоди слід врахувати наступне. Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється ст.237-1 КЗпП України, яка передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд враховує характер неправомірних дій відповідача, його поведінку після невиплати заробітної плати, тривалість порушення прав позивача, як наслідок порушення нормального ритму життя, нормальних життєвих зв`язків, тяжкість вимушених змін, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. А тому, враховуючи вимоги п.п.3,5,6,9,13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року №4, з відповідача необхідно стягнути на користь позивача 1000 грн моральної шкоди. Ухвалюючи рішення в частині вимог позивача про відшкодування понесених витрат, суд виходить з наступного. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (ч. 3 ст. 133 ЦПК України). За змістом ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Разом з тим ч. 3 ст. 137 ЦПК України визначено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Представником позивача у позовній заяві зазначено, що витрати на правничу допомогу становлять в розмірі 1000,00 грн, та в якості підтвердження до суду було надано договір про надання правничої допомоги від 27.10.2023, акт №1 від 22.11.2023 прийняття-передачі наданих послуг, квитанцію до прибуткового касового ордера №120 від 22.11.2023. Відтак, враховуючи предмет позову, незначну складність справи, час витрачений адвокатом для надання послуг, з урахуванням обсягу роботи, та кількості годин, необхідних, з точки зору суду, для його виконання фахівцем у галузі права, а також те, що розгляд справи здійснюється в спрощеному позовному провадженні без виклику учасників справи, відповідач позов визнає частково, враховуючи принципи співмірності та розумності судових витрат, суд вважає, що підлягають стягненню з відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 1000 гривень. Підстав для зменшення розміру судових витрат не встановлено. Вирішуючи питання про стягнення судового збору, суд зазначає наступне. Позивачем у позовній заяві заявлено три вимоги майнового характеру: стягнення заборгованості з виплати заробітної плати в сумі 164158,67 грн., стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 18427,20 грн. та відшкодування моральної шкоди, пов`язаної з такою невиплатою в сумі 5000 грн., а всього 182585,87 грн. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі, зокрема у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Отже, при подачі позову про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, позивач був звільнений від сплати судового збору в цій частині. Крім цього, відповідно до письмового клопотання позивача, відповідно до ухвали від 28.11.2023 позивачу відстрочено сплату судового збору за вимогу про відшкодування моральної шкоди до ухвалення судового рішення у справі. Разом з тим, відповідно до абз. 2 п. 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року за №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», якщо в позовній заяві об`єднано кілька самостійних вимог майнового характеру, пов`язаних між собою, то, враховуючи, що об`єктом справляння судового збору є позовна заява, максимальний розмір судового збору має відповідати загальній сумі всіх вимог (пункт 10 частини першої статті 176 ЦПК). При цьому судовий збір може бути сплачено окремо за кожною вимогою або загальною сумою за всіма позовними вимогами. Як зазначено вище, ціна позову при зверненні до суду становила 182585,87 грн., а відтак, позивач зобов`язаний був сплатити судовий збір, з врахуванням ціни позову, 1825,85 грн., проте, як вказано вище, при подачі позову був звільнений від сплати судового збору. За таких обставин, оскільки позов задоволено частково, відповідач є юридичною особою, а тому у відповідності до ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в розмірі 3028 грн судового збору.

Outcome: approved