Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-17 00:00:00

в липні 2023 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить скасувати арешт накладений на майно позивача, а саме: номер запису про обтяження: 21234581, дата державної реєстрації: 12.05.2015 за №9630348 державним реєстратором Харьковська Наталія Петрівна, Южненське міське управління юстиції Одеської області, підстава для державної реєстрації: постанова, про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: ВП № [NUMBER], виданий 08.05.2015, видавник: Южненський відділ державної виконавчої служби Одеська область, арешт нерухомого майна, особа, майно/права якої обтяжуються: [PERSON] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що звернувшись ддо приватного нотаріуса з метою реалізації власного майна позивачу було повідомлено про неможливість реалізаціїї майна, оскільки за інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно стало відомо, що в реєстрі містяться відомості про арешти його майна, які порушують та обмежують цивільні права позивача на користування та розпорядження власністю. Позивач до суду не з`явився, представник позивача подав до канцелярії суду заяву, в якій позов підтримав в повному обсязі та просить його задовольнити, справу розглянути за відсутності сторони позивача. Відповідач до суду не з`явися, про день, час і місце слухання справи повідомлені належним чином, про причини неявки в судове засідання не повідомив. За даних обставин суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін та без здійснення фіксації судового процесу за допомогою звукозаписуючого засобу, відповідно до ч.2ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 25.07.2023 року № 340346267 в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна існує обтяження нерухомого майна позивача, а саме: номер запису про обтяження: 9630348, дата державної реєстрації: 12.05.2015, арешт нерухомого майна, особа, майно/права якої обтяжуються: [PERSON] , підстава для державної реєстрації: постанова, про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: ВП № [NUMBER], виданий 08.05.2015, видавник: Відділ державної виконавчої служби Южненського міського управління юстиції, Одеська область. Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно Комінтернівського районного бюро технічної інвентаризації від 27.07.2007 року, об`єкт нерухомого майна: склад-магазин, гараж, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , належить на праві власності [PERSON] . Відповідно до договору оренди землі від 18.11.2021 року укладеного між Южненською міською радою Одеського району Одеської області в особі міського голови Новацького Володимира Миколайовича та фізичною особою-підприємцем [PERSON] , позивачу передана земельна ділянка, кадастровий номер:5122785800:02:001:1573, загальною площею 0, 2600га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У силу статей 1, 5 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законами та нормативно-правовими актами. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом України Відповідно до частини першої статті 18 Закону № 1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Частиною 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Відповідно до ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» арешт може бути знятий за рішенням суду. Згідно п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню. Пунктом 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Частиною 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Згідно ч. 1ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі осіб. Відповідно до ч. 1ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частина 1ст. 319 ЦК України передбачає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини визначає: кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року поняттям «охоронювані законом інтереси», що вживається в законом України, слід розуміти як прагнення до користування матеріальним та/або нематеріальним благом, та і зумовлений загальним змістом, об`єктивний і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції, Законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності. Згідно ч. 1 ст.81,89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. На підставі наведеного суд приходить висновку, що наявні арешти порушують права позивача, так як він не має можливості реалізувати свої права, як власника, тому позовні вимоги слід задовольнити.

Outcome: approved