Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обґрунтовуючи вимоги тим, що позивач зареєстрована та проживає у квартирі [ADDRESS] . Дана квартира є комунальною власністю, ордер на яку видавався на позивача. На теперішній час за зазначеною адресою крім позивача зареєстрований її син, [PERSON] , який фактично не проживає в квартирі з 1998 року, квартирою не користується, його особистих речей в квартирі не має. Перешкод в користуванні жилим приміщенням ні позивач, ні інші члени сім`ї відповідачу не чинили. Реєстрація відповідача створює для позивача, як головного квартиронаймача, певні труднощі, пов`язані з реалізацією його прав. У зв`язку із тим, що відповідач за вищевказаною адресою значиться зареєстрованими, на нього також нараховуються платежі за комунальні послуги, чим об`єктивно порушуються права позивача, оскільки вона самостійно утримує квартиру. Тому позивач просить суд визнати відповідача таким , що втратив право користування житловим приміщенням . Ухвалою судді Заводського районного суду м. Запоріжжя від 11.09.2023 року у справі відкрите провадження за правилами спрощеного позовного провадження, сторонам по справі надано строк для подання заяв по суті справи(а.с.21). В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат Прядко Д.В.в судовому засіданні позов підтримав, надав суду пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав. Про дату, час і місце судового засідання відповідач повідомлений своєчасно та належним чином, в установленому законом порядку шляхом надіслання судової повістки за адресою його зареєстрованого місця проживання та шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті судової влади. В судовому засіданні свідок [PERSON] яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] пояснила , що позивач- це її мати, а відповідач - рідний старший брат. Останній раз [PERSON] вона бачила в Запоріжжі років сім тому, в 2010 році він виїхав до РФ. З 1998 року відповідач не проживає у спірній квартирі, бо одружився і проживав на Бабурці , його особистих речей в квартирі не має . Вона і її мама говорили [PERSON] про дану справу . Свідок [PERSON] , яка проживає за адресою : [ADDRESS] в судовому засіданні , суду пояснила, що позивачка це її сваха , а [PERSON] - дружина її сина. , відповідач [PERSON] - брат [PERSON] та син позивачки. Зазначила , що відповідач не проживає у спірній квартирі з 1997-1998 року. Він женився та проживав на Бабурці ,а потім виїхав до РФ. Особистих речей відповідача у спірній квартирі не має. Перешкоди у користуванні житлом йому не чинили. На підставі наявних у справі доказів, зі згоди позивача, суд ухвалив рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Суд, вислухавши учасників судового розгляду , свідків , вивчивши і дослідивши письмові матеріали справи, аналізуючи і оцінюючи надані докази, приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач [PERSON] зареєстрована у квартирі [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорту (а.с.5) . Дана квартира є комунальною власністю, ордер на яку видавався позивачці на сім`ю з чотирьох чоловік, що підтверджується копією ордеру № 807 на житлове приміщення серія «М» від 06.07.2010 року(а.с.8). На теперішній час за зазначеною адресою крім позивача, зареєстрований її син, [PERSON] (а.с. 20). Перешкод в користуванні жилим приміщенням ні позивач, ні інші члени сім`ї відповідачу не чинили. Відповідач [PERSON] квартирою не користується, його особистих речей в квартирі не має, фактично не проживає в квартирі з 1998 року по теперішній час , що підтверджується актом КП «Запоріжремсервіс» №42 від 30.08.2023 року(а.с. 6) та показами свідків [PERSON] та [PERSON] , які були допитані в судовому засіданні. Наразі відповідач прийняв громадянство Росії та проживає в м.Москва РФ , має там власну квартиру. Зокрема у 2021 році [PERSON] надав нотаріальну згоду на реєстрацію проживання своєї сестри [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією нотаріальної заяви [PERSON] (а.с.9). Крім того, Відповідач не заперечує проти приватизації квартири , розташованої за адресою: [ADDRESS] та відмовляється від права на приватизацію зазначеної квартири, що підтверджується нотаріальною заявою 77 АГ 8011437(а.с.10) Реєстрація відповідача впливає на збільшення вартості комунальних послуг, що в свою чергу є тягарем для позивача, створює для позивача, як головного квартиронаймача, певні труднощі, пов`язані з реалізацією його прав. Відповідач фактично не проживає в квартирі з 1998 року, квартирою не користується, його особистих речей в квартирі не має. Перешкод в користуванні жилим приміщенням ні позивач, ні інші члени сім`ї відповідачу не чинили, що підтверджується показами свідків [PERSON] та [PERSON] , які були допитані в судовому засіданні. Відповідно до ст. ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи. Статтею 71 ЖК України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду, зокрема про позбавлення права власності на житлове приміщення або користування житловим приміщення, визнання особи безвісно відсутньою або померлою тощо. Відповідно до змісту зазначеної норми права, поняття "зняття з реєстрації" нерозривно пов`язане з поняттям "житлові права" (право власності на житлове приміщення, право користування житловим приміщенням, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, виселення із займаного приміщення та інше). Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності га інших речових прав» №5 від 07 лютого 2014 року, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства: статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР, стаття 405 ЦК України, а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про виселення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. З огляду на вищевказане, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження, а отже підлягають задоволенню.

Outcome: approved