Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-16 00:00:00

01.09.2023 року АТ «Універсал Банк» звернулось до суду з вищевказаним позовом, у якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 15.10.2019 у розмірі 31\~708,10 грн. та судові витрати у вигляді судового збору в сумі 2\~481,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 15.10.2019 АТ «Універсал Банк» та [PERSON] підписано Анкету-заяву до договору про надання банківських послуг. Своїм підписом відповідач повністю та безумовно прийняв пропозицію Банку та погодився з тим, що анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг. Позивачем, на підставі вказаного договору, в рамках проекту «Monobank», відповідачу надано кредит у розмірі 35 000,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка [NUMBER] . Свої зобов`язання за вказаним договором позивач виконав у повному обсязі, зарезервувавши та відкривши відповідачу поточний рахунок із встановленням кредитного ліміту, однак внаслідок порушення умов Договору про надання банківських послуг від 15.10.2019 зі сторони [PERSON] перед АТ «Універсал Банк», у відповідача виникла заборгованість у розмірі 31\~708,10 грн., яку Банк і просить стягнути з відповідача у своєму позові. Ухвалою судді від 04.09.2023 вказану позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи, призначено судове засідання на 04.10.2023. Не погодившись з позовними вимогами, 27.09.2023 від представника [PERSON] адвоката Цимбал А.А., надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник відповідача просила відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування заперечень посилалася на те, що 15 жовтня 2019 року [PERSON] була підписана Анкета заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. В анкеті відповідачем був проставлений власний підпис про ознайомлення з Умовами та Правилами надання банківських послуг (надано позивачем станом на листопад 2021 року, які ще не діяли в момент підписання Анкети-заяви від 15.10.2019 року) та Тарифами (надані позивачем невідомо якої дати та без посилання на першоджерела), Паспортом споживчого кредиту (наданий позивачем без дати, без підпису, без даних особи щодо якої стосується документ), які разом складають Договір про надання Банківських послуг. Разом з цим, в анкеті-заяві та у тарифах не вказаний строк надання банківських послуг, також не зазначена сума або розмір кредитного ліміту, яку відповідач отримав внаслідок підписання Анкети-заяви, строк погашення заборгованості (графік). Також, у заяві позичальника від 15 жовтня 2019 року процентна не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. На думку представника відповідача, за таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг, з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного кредитного договору, оскільки достовірно не, підтверджують вказаних обставин. Водночас, у додатках до позовної заяви міститься паспорт споживчого кредиту, який не містить дати, інформації щодо якого розрахунку або Договору відноситься цей документ. Враховуючи позицію Верховного суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20 (провадження № 61-14545 сво 20), який вказав, що способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. А отже, договір має бути укладений після, а не до підписання паспорту споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Враховуючи те, що матеріали справи не містять відомостей про те, які саме із зазначених у Паспорті умов були прийняті позичальником, представник вважає, що дана інформація не може бути взята до уваги як доказ підтвердження конкретних умов кредитування. Також, надані позивачем Правила надання банківських послуг Універсал Банк, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються постачальником, а також якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку в анкеті-заяві постачальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Відповідно до п. 15 Постанови ПРАВЛІННЯ НАЦІОНАЛЬНО БАНКУ УКРАЇНИ Про затвердження Положення про інформаційне забезпечене банками клієнтів щодо банківських та інших фінансових послуг від 28.11.2019 року № 141, Банк надає інформацію клієнту під час користування банківськими послугами з рахунком обліку фінансового активу в порядку та на умовах, передбачених відповідним договором, який обов`язково включає умову про інформування клієнта шляхом відправлення повідомлень на обраний клієнтом канал для комунікацій (смс-інформування, месенджер, електронна пошта, Інтернет банкінг). Разом з цим, позивачем не надано доказів на підтвердження розміру наданого відповідачу кредиту, тому, відповідно, перевірити розмір нарахованих суми боргу, процентів та штрафних санкцій не є можливим, отже вважає доводи позивача щодо тіла кредиту, розміру нарахованих сум не підтверджені належними доказами. Однак, з аналізу розрахунку заборгованості та виписки по рахунку, які надані позивачем, вбачається, що банк самостійно збільшував розмір - основної заборгованості, а саме списував з рахунку відповідача необумовлені умовами договору відсотки за використання кредитного ліміту та відносив їх на заборгованість за тілом кредиту. Застосування такого алгоритму розрахунку суми боргу призвело до штучного збільшення обліковуваної суми (тіла) кредиту. Саме в такий спосіб позивач (з урахуванням сум, які вносилися відповідачем на погашення заборгованості) визначив заборгованість за тілом кредиту в розмірі 31708,10 грн. Тобто неправильність розрахунку позивача полягає не в арифметичних діях, а принципах та підстав нарахування боргу, що безумовно впливає на його розмір, який не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем не надано суду доказів наявності у нього права відповідно до закону та/або належного укладеного договору здійснювати нарахування в зазначений спосіб доказів належного узгодження цього з відповідачем, доведення до його відома таких умов нарахувань З огляду на надані позивачем матеріали, множинність варіантів індивідуальних умов кредитування та відсутність документального підтвердження щодо варіанту, який передбачений законом спосіб застосування у відносинах з відповідачем, доводи позивача у позовній заяві щодо умов надання коштів не можуть бути враховані. А отже, нарахування та пред`явлення до стягнення боргу поза сумою фактично наданих банком коштів, що грунтується на факті укладання кредитного договору, за таких умов безпідставне. Враховуючи вищевикладене, представник відповідача просила суд, відмовити у задоволенні позовних вимог позивача та стягнути з позивача судові витрати понесені відповідачем на правничу допомогу. Представник позивача АТ «Універсал Банк» належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явився, разом з цим, у матеріалах справи наявна заява про розгляд справи за його відсутності. У судовому засіданні 17.01.2024 представника [PERSON] адвокат Цимбал А.А., заперечувала у задоволені позовних вимог, підтримала доводи викладені у відзиві на позовну заяву. Заслухавши думку представника відповідача, дослідивши та проаналізувавши надані письмові докази, суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 15.10.2019 АТ «Універсал Банк» та [PERSON] підписано Анкету-заяву до договору про надання банківських послуг. Своїм підписом відповідач повністю та безумовно прийняв пропозицію Банку та погодився з тим, що анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг. Позивачем, на підставі вказаного договору, в рамках проекту «Monobank», відповідачу надано кредит у розмірі 35 000,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка [NUMBER] . Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір відповідно до ст.629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст.1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до ч. 3 ст. 11 зазначеного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частиною 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору (ч. 8 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В обґрунтування позовних вимог позивачем надано суду фотокопії Анкети-заяви до Договору про надання банківських послуг від 15.10.2019, розрахунок заборгованості за договором № б/н від 15.10.2019 станом на 11.07.2023, Умови і правила обслуговування в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо продуктів monobank | Universal Bank, Тарифи «Чорної картки» monobank, Паспорт споживчого кредиту Чорної картки monobank, Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, паспорту громадянина України на ім`я відповідача, банківської ліцензії ПАТ «Універсал Банк» на право надання банківських послуг, виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, статуту АТ «Універсал Банк». Разом з цим, як було встановлено судом, в анкеті-заяві та у тарифах не вказаний строк надання банківських послуг, також не зазначена сума або розмір кредитного ліміту, яку відповідач отримав внаслідок підписання Анкети-заяви, строк погашення заборгованості. Також, в даній заяві відсутні умови договору про встановлення відповідальності за порушення зобов`язання та відсутня домовленість сторін про сплату відсотків, неустойки (пені, штрафів) за користування кредитом. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ «Універсал Банк» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Водночас, у додатках, як було зазначено представником відповідача, міститься паспорт споживчого кредиту, який не містить дати, інформації до якого розрахунку або Договору відноситься цей документ. Крім того, в паспорті зазначений строк кредитування 25 років з правом автоматичного продовження. Доказів про дострокове розірвання договору матеріали справи не містять. Відповідно до частини 2 статті 9 закону України "Про споживче кредитування до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обгрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживчу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до Закону, у письмовій формі у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом Україні "Про електронну комерцію" із зазначенням дати надання такої інформації та термін актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимог щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті. В той же час, саме по собі ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Суд зазначає, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Вимоги щодо організації бухгалтерського обліку в банках України встановлені Положенням про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженим Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75. Пунктом 62 розділу IV вищезазначеного Положення передбачено, що виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Відповідно до п. 63 розділу IV Положення, виписка з клієнтського рахунку може слугувати первинним документом, що підтверджує факт списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта, якщо вона містить такі реквізити: назву документа (форми); дату складання; найменування клієнта/банку, прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) фізичної особи; зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру за кожною операцією, відображеній у виписці з рахунку клієнта; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у складанні виписки з рахунку клієнта/печатку банку. Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки з рахунку клієнта банку є належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором. Аналогічний висновку викладений у постановах Верховного Суду від 16.09.2020 року у справі № 200/5647/18, від 28.10.2020 у справі № 760/7792/14-ц. Разом з цим, до позовної заяви наданий розрахунок заборгованості за договором б/н від 15.10.2019 про надані відповідачу картки. Але даний розрахунок не має жодного підтвердження щодо належності заборгованості стосовно рахунку [NUMBER] , що є порушенням оформлення розрахункових документів. Водночас, враховуючи що позивачем не надано доказів погодження сторонами розміру процентів за користування кредитом, то внесені відповідачем кошти повинні бути зараховані на погашення заборгованості по тілу кредиту. Однак, з аналізу розрахунку заборгованості та виписки по рахунку відповідача, які надані позивачем, вбачається, що банк самостійно збільшував розмір основної заборгованості, а саме списував з рахунку відповідача необумовлені умовами договору відсотки за використання кредитного ліміту та відносив їх на заборгованість за тілом кредиту. Згідно правового висновку викладеного у постанові від 13.05.2020 у справі № 219/1704/17 Верховний Суд зазначив, що посилання банку на наявність роздрукованого розрахунку заборгованості за договором як на підставу задоволення позовних вимог є необґрунтованими, оскільки сам розрахунок не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи видавалася кредитна картка, на який строк, правильність нарахування відсотків позивачем. Як встановлено статтею 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчинення нею процесуальних дій. При цьому тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача. За таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не позбавляє позивача його процесуальних обов`язків. З урахуванням вищевикладеного, беручи до уваги, що позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог, в задоволенні позову необхідно відмовити за недоведеністю. Разом з цим, суд звертає увагу на те, що усі докази позивачем додаються до позовної заяви. Крім того, відзив на позовну заяву був поданий через систему «Електронний суд» та позивач був ознайомлений з його змістом, проте відповідь на відзив не подав та не надав жодних доказі на спростування доводів відповідача щодо не отримання останнім грошових коштів. З урахуванням заяви представника відповідача про стягнення витрат на правову допомогу, суд вважає, що з огляду на складність справи, ціну позову, витрати на правову допомогу підлягають стягненню у розмірі 8 000,00 грн. Оскільки, саме такий розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірним по відношенню до складності даної справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг). Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved