Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-15 00:00:00

Позивач [PERSON] \~звернувся до\~суду з\~позовом до\~Вільнозапорізької сільської\~ради Баштанського\~району Миколаївської\~області,\~про визнання\~за [PERSON] ,\~право власності\~на земельну\~ділянку площею\~0,13\~га,\~для обслуговування\~житлового будинку,\~розташованої по\~ [ADDRESS] . Поизвач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідача Вільнозапорізької сільської\~ради Баштанського\~району Миколаївської\~областів судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, не заперечував проти задоволення позовних вимог. Відповідно до ч.3 ст.13, ч.2 ст.49, ч.3 ст.200, ч.4 ст.206 ЦПК України\~\~у випадку визнання позову відповідачем суд ухвалює рішення за результатами підготовчого провадження. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з ч.2\~ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №185505622 від 21.10.2019 року [PERSON] на праві власності належить житловий будинок з прилеглими до нього господарським будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] . Відповідно до копії довідки виданої Новохристофорівським старостинським округом №1 Вільнозапорізької сільської ради, Баштанського району Миколаївської області вказано, що на земельну ділянку яка розташована в межах населеного пункту [ADDRESS] був виданий державний акт МК № 909 на площу 0,13 га., для обслуговування будинку і господарчих будівель на власника [PERSON] в 1994 році. Відповідно до Державного акта на право приватної власності на землю серії МК №909, виданого 24.02.1994 року [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,13 га на території с. Новохристофорівка для обслуговування житлового будинку і господарчих будівель. Згідно свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] виданого Новохристофорівською сільською радою Новобузького району Миколаївської області, [PERSON] померла [INFO] , про що 12.08.2011 року складено актовий запис № 6. Відповідно до частини першої ст.\~8\~Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, який, будучи одним з основних принципів демократичного суспільства, передбачає судовий контроль над втручанням у права людини. Принцип верховенства права закріплено й у ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у якій зазначено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ст.\~41\~Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним. За положеннями ст.\~2\~ЦК України земельні відносини регулюються земельним законодавством. Згідно ч.1 ст.120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Частиною 6\~ст. 120 ЗК України, істотною умовою договору,який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, є кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з набуттям права власності на ці об`єкти, крім об`єктів державної власності, що підлягають продажу шляхом приватизації. Укладення договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що пов`язане з переходом права на частину земельної ділянки, здійснюється після виділення цієї частини в окрему земельну ділянку та присвоєння їй окремого кадастрового номера. Згідно ст.125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Разом з тим при відсутності окремої цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості, слід враховувати те, що зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди). За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебувало у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачався роздільний механізм правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникали при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, споруджену на земельній ділянці, та правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на вказану нерухомість. Враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, слід зробити висновок, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбає особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства. При застосуванні положень ст.\~120\~ЗК України у поєднанні з положеннями ст. 125 ЗК України, слід виходити з того, що у випадку переходу у встановленому законом порядку права власності на об`єкт нерухомості, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у власності особи, яка відчужила зазначений об`єкт нерухомості, у набувача останнього право власності на відповідну земельну ділянку виникає одночасно із виникненням права власності на такий об`єкт, розміщений на цій ділянці. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на розміщену на ній нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Тобто за загальним правилом, закріпленим у частині першій ст. 120 ЗК України, особи, які набули права власності на будівлю чи споруду, стають власниками земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику. Судо встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку по [ADDRESS] . Право власності на земельну ділянку було зареєстроване за [PERSON] , яка померла, у зв`язку з чим позивач позбавлений можливості здійснити державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, що була надана для обслуговування житлового будинку і господарських будівель [PERSON] , а отже його право власності підлягає судовому захисту. Враховуючи встановлені вище обставини справи, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved