Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-21 00:00:00

Представник позивача [PERSON] адвокат Китаєва О.А.\~ звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати виконавчий напис №8970, виданий 27 вересня 2019 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Остапенко Євгеном Михайловичем\~ про стягнення з [PERSON] на користь стягувача ТОВ «Фінансова Компанія Управління Активами»\~ заборгованості у розмірі 16381 гривню 57 копійок таким, що не підлягає виконанню; стягнути з відповідача судові витрати. Свої вимоги мотивує тим, що у серпня 2023 року позивач дізнався про накладення арешту на його майно на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження за ВП №67424026 від 08 листопада 2021 року Тарутинського відділу державної виконавчої служби у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Виконавче провадження в свою чергу відкрито на виконання виконавчого напису\~ №8970 виданого 27 вересня 2019 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Остапенко Євгеном Михайловичем\~ про стягнення з [PERSON] на користь стягувача ТОВ «Фінансова Компанія Управління Активами»\~ заборгованості у розмірі 16381 гривню 57 копійок. Після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження виявлено, що у виконавчому написі зазначено, що позивач є боржником згідно договору про надання споживчого кредиту №2833/1764CLCPT від 10 липня 2013 року з ПАТ «Платинум Банк» право вимоги за яким перейшло до відповідача на підставі Договору відступлення права вимоги №20182407-1/2 від 24 липня 2018 року. Однак, зазначений договір позивачем станом на кінець липня 2016 року було повністю погашено. З того часу позивач не отримував жодних документів, що стосуються зазначеного кредитного договору, а саме договори відступлення права та сам виконавчий напис.\~ Зазначений напис є таким, що не підлягає виконанню, оскільки\~ нотаріусом вчинено виконавчий напис з порушенням Порядку вчинення нотаріальних дій.\~ Зазначені обставини й стали підставою для звернення представника позивача до суду з вказаним позовом. В судове засідання представник позивача не з`явилась. Надала суду заяву в якій\~ зазначила, що підтримує позовні вимоги позивача та просить розглянути справу за їх відсутністю. Представник відповідача\~ Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Управління Активами» , директор Провотар О.А. в судове засідання\~ не з`явився. На адресу суду від [PERSON] надійшла заява про визнання позовних вимог, в якій він зазначає, що позовні вимоги визнає в частині визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконання та просить стягнути з відповідача на користь позивача 50% судового збору в розмірі 537 гривень в порядку ч. 1 ст. 142 ЦПК України. Представник третьої особи Тарутинського відділу державної виконавчого служби у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) державник виконавець Міхайленко Т., в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутністю. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином за адресою, вказаною у позовній заяві, причини неявки суду не повідомив. Крім того, Наказом міжрегіонального управління №1920/6 від 31 грудня 2021\~ року діяльність приватного нотаріуса Остапенка Є.М. припинена з 31 грудня 2021 року. Пунктом 1 частини 3 статті 223 ЦПК України передбачено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд прийшов до наступного висновку.\~ Стаття 55 Конституції України передбачає, що права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, інтересів. Гарантоване право кожного подати будь-який позов до суду, що стосується його цивільних прав і обов`язків, передбачений пунктом 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Згідно до статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 27 вересня 2019 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Остапенко Євгеном Михайловичем\~ вчинено виконавчий напис № 8970 про стягнення з [PERSON] на користь стягувача ТОВ «Фінансова Компанія Управління Активами»\~ заборгованості у розмірі 16381 гривню 57 копійок за договором про надання споживчого кредиту №2833/1764CLCPT від 10 липня 2013 року, укладеним між ПАТ «Платинум Банк»\~ та [PERSON] (а.с.12). Згідно змісту оспорюваного виконавчого напису, ТОВ «Фінансова компанія управління активами» отримало право вимоги на підставі договору факторингу №20182407-1/2 від 24 липня 2018 року від ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів», якому в свою чергу Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Бізнесфінанс» відступлено право вимоги на підставі договору факторингу №1706/01 від 17 червня 2015 року, якому в свою чергу Публічним акціонерним товариством «Платинум Банк» на підставі договору відступлення права вимоги №20140730-Г від 30 липня 2014 року відступлено право вимоги за Договором №2833/1764CLCPT від 10 липня 2013 року, укладеним між ПАТ «Платинум Банк»\~ та [PERSON] .. На підставі виконавчого напису №8970 від 27 вересня 2019 року вчиненого\~ приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Остапенко Є. М., 08 листопада 2021 року державним виконавцем Тарутинського відділу державної виконавчого служби у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Міхайленко Т.Ю. відкрито виконавче провадження ВП № 67424026 (а.с.13). Постановою державного виконавця Тарутинського відділу державної виконавчого служби у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Міхайленко Т.Ю. від 06 грудня 2022 року виконавчий напис №8970 від 27 вересня 2019 року вчинений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Остапенко Є. М. повернуто стягувачу у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення (а.с.16). Порядок здійснення виконавчого напису нотаріусом регулюється Законом України «Про нотаріат», Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, в редакції від 29.11.2001 року, Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року з наступними змінами. Згідно зі статтею 18 Цивільного кодексу України, а також статтями 87, 88Закону України «Про нотаріат»№3425-ХІІ від 02 вересня 1993 року, вчинення виконавчого напису - це форма захисту цивільних прав кредитора, нотаріусом, за допомогою спрощеної, позасудової процедури, яка полягає у вчиненні на боргових документах напису про стягнення грошей або витребування майна на користь кредитора, за наявності між боржником і кредитором правовідносин, які визначаються Кабінетом Міністрів України шляхом встановлення переліку документів, що підтверджують ці правовідносини. Відповідно до пунктів 1 та 2постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», а також постанови Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року №622, якою Перелік доповнено розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних правовідносин» та включені кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, для одержання виконавчого напису щодо стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Судом встановлено, що спірний виконавчий напис виданий на підставі пункту 2 Переліку документів, за яким стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Пунктом 2 Розділу 2 «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку в редакції змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року, встановлено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Разом з цим, Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22.02.2017 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року у справі № 826/20084/14, визнав незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» зокрема в частині пункту 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Київський апеляційний адміністративний суд дійшов висновку про необхідність визнання не чинною Постанови Кабінету міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині п.1 та п.2 зазначеної постанови. Встановлені обставини справи свідчать про те, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом 27 вересня 2019 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року по справі №826/20084/14. З огляду на викладене до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 в редакції від 29.11.2001 року. Така позиція суду узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 29 січня 2019 року, справа № 910/13233/17. Так, у своїй постанові від 27 березня 2019 року по справі № 137/1666/16-ц, провадження № 14-84цс19, Верховний Суд вказує, що для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Відтак вказана норма «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» застосуванню не підлягала, оскільки була визнана незаконною та нечинною. Таким чином, на момент вчинення оспорюваного виконавчого напису приватний нотаріус не мав права керуватись розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку та вчиняти виконавчий напис на підставі кредитного договору та виписки з рахунку боржника. Окрім того, суд вважає, що характер правовідносин, що склалась між боржником [PERSON] та ТОВ «Фінансова компанія управління активами», жодним чином не свідчить про безспірність виниклої у боржника заборгованості. З урахуванням приписів статей15,16,18 Цивільного кодексу України, статей50,87,88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Однак, з наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник [PERSON] мав безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі. Також, судом не встановлено факт отримання позивачем повідомлення (вимоги) про наявність такої заборгованості. Відповідачем не подано до суду належних та достовірних доказів щодо спростування доводів позивача. Окрім того, в матеріалах справи відсутні докази належного повідомлення позичальника за кредитним договором [PERSON] щодо відступлення первісним кредитором, ПАТ «Платинум Банк», права вимоги за кредитним договором №2833/1764CLCPT від 10 липня 2013 року, а також в матеріалах справи відсутні жодні докази на підтвердження факту переходу прав кредитора до ТОВ «Фінансова компанія управління активами». Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів є: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Згідно статті12та статті81Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За таких обставин, оскільки відповідачем не надано жодних достовірних доказів та підтверджень того, що нотаріусом оспорюваний виконавчий напис було вчинено правомірно, з дотриманням встановлених чинним законодавством вимог, не підтверджена безспірність стягуваної заборгованості, та, враховуючи те, що відповідач визнав позовні вимоги в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, та не заперечує проти задоволення позову в цій частині, суд дійшов висновку, що оспорюваний виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог суд у відповідності до положень підпункту 6 частини 1статті 264 ЦПК України вважає за необхідне вирішити питання про розподіл між сторонами у справі судових витрат. Представник відповідача в своїй заяві про визнання позовних вимог від 17 листопада 2023 року просив суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальності «Фінансова компанія управління активами» лише 50% судового збору за подання позивачем позовної заяви, а інші 50% судового збору повернути позивачу з державного бюджету. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України,\~ у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Передбачене ч. 1 ст. 142 ЦПК України повернення 50 відсотків від судового збору, сплаченого при поданні заяви у разі визнання відповідачем позову є правом, а не обов`язком суду. Суд вважає, що в задоволенні клопотання представника відповідача про повернення 50% судового збору з державного бюджету слід відмовити, оскільки позивач не визнає суму заборгованості за кредитним договором. Крім того, суд враховує, що саме недобросовісна поведінка відповідача призвела до звернення позивача до суду та зумовило вирішення спору судом по суті. Позивачем за подання позову до суду було сплачено судовий збір в розмірі 1073 гривні 60 копійок, що підтверджується квитанцією від 03 жовтня 2023 року (а.с.9). У відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути на користь позивача сплачений при подачі позову судовий збір в розмірі 1073 гривні 60 копійок. Крім того, відповідно до частини 1 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно із частиною 2 статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною 3 статті 137 ЦПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесення витрат на оплату правничої допомоги позивачем надано суду: договір про надання правничої допомоги №18/2023 від 24 серпня 2023 року; розрахункову квитанцію від 03 жовтня 2023 року\~ про сплату другої половини гонорару згідно договору про надання правничої допомоги №18/2023 від 24 серпня 2023 року в розмірі 2500 гривень; платіжну інструкцію №ПН1503 від 24 серпня 2023 року про сплату половини гонорару згідно договору про надання правничої допомоги №18/2023 від 24 серпня 2023 року в розмірі 2500 гривень; Акт наданих послуг від 06 жовтня 2023 року згідно договору про надання правничої допомоги №18/2023 від 24 серпня 2023 року. За викладених вище обставин та приймаючи до уваги досліджені в судовому засіданні надані позивачем письмові докази на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу, суд із врахуванням складності справи та виконаних адвокатом робіт, приходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми витрат, понесених останнім на оплату правничої допомоги в розмірі 5000 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved