Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-08 00:00:00

Адвокат Яцишин А.В. в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом Головного управління Національної поліції у Львівській області, в якому просить зняти арешт (архівний запис) з нерухомого майна - квартири [ADDRESS] , що належала померлому [PERSON] , реєстраційний номер обтяження 4261536, зареєстрований 21.12.2006 року за № 4261536 Першою львівською державною нотаріальною конторою на підставі листа Галицького РВ ЛМУ УМВС України у Львівській області від 02.03.2000 року № 67/1831, вх. 498. В обґрунтування позову, покликається на те, що [PERSON] є сином та спадкоємцем померлого [INFO] [PERSON] . Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно - квартира [ADDRESS] . Зазначена квартира належала [PERSON] на праві власності на підставі Свідоцтва про право власності на квартиру від 26 січня 2001 року № Г-24103. Після смерті батька, позивач звернувся до П`ятої Львівської державної нотаріальної контори із заявою про відкриття спадщини за наслідком якої 27.01.2022 року було відкрито спадкову справу № 69043760. Після відкриття спадкової справи та під час здійснення нотаріальних дій на прийняття позивачем спадщини стало відомо, що на квартиру [ADDRESS] накладено обтяження у вигляді арешту (архівний запис), яке зареєстровано 21.12.2006 року на підставі листа Галицького РВ ЛМУ УМВС України у Львівській області від 02.03.2000 року № 67/1831. Згідно листа Львівського районного управління поліції № 1 ГУ НП у Львівській області від 29.06.2023 року адресованого [PERSON] - представнику позивача по нотаріальній довіреності (бабуся позивача), працівники ЛРУП № 1 ГУ НП у Львівській області не володіють інформацією з приводу листа на підставі якого накладено арешт на квартиру. У листі Львівського державного нотаріального архіву від 18.07.2023 року вказано, що в Реєстрі Першої Львівської державної нотаріальної контори має місце запис про накладення арешту на квартиру по [ADDRESS] , що належала [PERSON] , тобто невірно зазначено прізвище власника квартири. Державний нотаріус П`ятої Львівської державної нотаріальної контори Ясинська Н.М. 16.08.2023 року повідомила представника позивача про наявний арешт та про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з наявністю такого арешту. Таким чином, станом на даний час, у зв`язку із архівним записом про арешт квартири [ADDRESS] не може отримати свідоцтво на спадщину на дану квартиру, а відповідно реалізувати свої права як спадкоємця. Відомості про закриття кримінальної справи та скасування вказаного арешту відсутні. Позивач по даній кримінальній справі не є свідком, підозрюваним чи обвинуваченим, відтак наявність вказаного арешту обмежує право позивача на розпорядження майном. Право власності на згадане нерухоме майно набуто позивачем у встановленому Законом порядку, а відтак вважає, що відсутні законні підстави для існування подальшого арешту та позбавлення його права власності. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 25.09.2023 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом Яцишина Андрія Володимировича в інтересах [PERSON] Головного управління Національної поліції у Львівській області про зняття арешту з нерухомого майна. 27.11.2023 року представником відповідача Головного управління НП України у Львівській області скеровано відзив на позовну заяву, в задоволенні позовних вимог просить відмовити. Відзив вмотивований тим, що 02.03.2000 року відповідно до листа Галицького РВ ЛМУ УМВС України у Львівській області № 67/1831 накладено арешту на квартиру за адресою [ADDRESS] . Так, представник відповідача зазначає, що згідно інформації Єдиною державною реєстру підприємств, установ організацій України. І УМВС України у Львівській області га Головне управління Національної поліції у Львівській області (ідентифікаційний код юридичної особи 40108833) є окремими юридичними особами, тому ГУНП у Львівській області не є належним відповідачем у справі, оскільки жодних дій з приводу рсссзрапій обіяжень у 2000 році ГУНП у Львівській області не здійснювалось. Представник просить суд взяти до уваги, що ГУМВС України у Львівській області (код ЄДРПОУ 08592247) і органи, що входять до сфери управління ГУМВС України у Львівській області та ГУНП у Львівській області (код ЄДРПОУ 40108833) є окремими суб`єктами владних повноважень, мають різні ідентифікаційні коди юридичних осіб. Зазначає, що Національна поліція не належить до органів внутрішніх справ та не входить до сфери управління МВС України, а є самостійним центральним органом виконавчої влади. З огляду позовних вимог, відповідач - Головне управління Національної поліції у Львівській області, не порушило жодних прав, свобод чи інтересів [PERSON] , оскільки позивач не вказав які саме необгрунтовані чи протиправні дії були вчинені безпосередньо Головним управлінням Національної поліції та які права [PERSON] було порушено у 2000 році (тоді ще неіснуючим Головним управлінням Національної поліції у Львівській області). 27.12.2023 року представником позивача скеровано відповідь на відзив на позовну заяву. Зокрема зазначає, що з відзиву на позовну заяву вбачається, що відповідач не визнає позовні вимоги, оскільки Національна поліція не належить до органів внутрішніх справ та не входить до сфери управління МВС України та не було ініціатором щодо накладення обтяження на квартиру. В той же час, як міліція (до часу її ліквідації), так і національна поліція (з часу її створення), входили та входять в структуру Міністерства внутрішніх справ України,структурним підрозділом якого у Львівській області станом на 2005 рік (час накладення арешту на спірну квартиру) було Управління МВС України у Львівській області, а станом на даний час є Головне управління Національної поліції у Львівській області (відповідач). Просить позов задовольнити повністю. Представник позивача Яцишин А.В. у судовому засіданні позов підтримав, просив такий задовольнити. Разом з тим, просив судові витрати, зі сплати судового збору покласти на позивача Представник відповідача Головного управління НП України у Львівській області Кісіль Р.Л. в судовому засіданні проти позову заперечив, з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву. Суд, заслухавши думку учасників судового процесу розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з огляду на наступне. Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За правилами ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що [PERSON] є сином та спадкоємцем померлого [INFO] [PERSON] . Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно - квартира [ADDRESS] . Квартира [ADDRESS] належала [PERSON] на праві власності на підставі Свідоцтва про право власності на квартиру від 26 січня 2001 року № Г-24103. Після смерті батька, позивач звернувся до П`ятої Львівської державної нотаріальної контори із заявою про відкриття спадщини за наслідком якої 27.01.2022 року було відкрито спадкову справу № 69043760. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №336432606 від 21.06.2023 року, на квартиру за адресою: [ADDRESS] накладено арешт (архівний запис), реєстраційний номер обтяження:4261536, зареєстровано:21.12.2006 за №4261536, реєстратором:Перша львівська державна нотаріальна контора, підстава обтяження: лист 67/1831, 02.03.2000, Галицьким ГУМВС України у Львівській області, вх.498. З повідомлення державного нотаріуса П`ятої Львівської державної нотаріальної контори Ясинської Н.М. №1071/01-16 від 16.08.2023 року вбачається, що на квартиру [ADDRESS] наявний арешт №4261536, зареєстрований 21.12.2006 року, на підставі листа №67/1831 від 02.03.2000 року Галицьким РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області, вх. 498 та про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з наявністю такого арешту. Як зазначено у статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі статтею 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення. Способом захисту цивільного права є припинення дії, яка порушує права відповідно до статті 16 ЦК України. Згідно ст.41 Конституції України, ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.316 ЦК України,правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Зміст права власності визначено у статті 317 ЦК України, згідно з якою власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 3 ст. 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з частиною 1, 2, 5 статті 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. [PERSON] у позовній заяві зазначає, що станом на даний час, у зв`язку із архівним записом про арешт квартири [ADDRESS] не може отримати свідоцтво на спадщину на дану квартиру, а відповідно реалізувати свої права як спадкоємця. Спеціальні підстави законного обмеження особи у реалізації права власності передбачені, зокрема, нормами кримінального процесуального закону для виконання завдань кримінального провадження як легітимної мети відповідного втручання у право мирного володіння майном. Зокрема, відповідно до статті 126 КПК України 1960 року, чинного на час накладення слідчим арешту на майно позивача, зазначений захід міг тимчасово застосовуватися слідчим або судом на період досудового слідства та/або судового розгляду для забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна. Як було визначено в цій же статті, накладений на майно арешт мав бути скасований органом досудового слідства, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба. У разі закриття кримінальної справи постановою слідчого арешт майна згідно з частиною першою статті 214 КПК України 1960 року підлягав скасуванню на підставі цього ж процесуального рішення. Арешт майна має тимчасовий характер, і його максимально можлива тривалість обмежена часовими рамками досудового розслідування та/або судового розгляду до прийняття процесуального рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Зі змісту частини третьої статті 174 КПК України 2012 року у разі закриття кримінального провадження на стадії досудового розслідування одночасно з винесенням відповідної постанови прокурор зобов`язаний скасувати арешт майна, якщо воно не підлягає спеціальній конфіскації. Зазначена норма процесуального права є аналогічною наведеній у частині першій статті 214 КПК України 1960 року. Із припиненням кримінальної справи арешт майна стає публічним обтяженням права власності, підстави для подальшого існування якого відпали. Причому втрачається можливість застосування специфічного порядку скасування такого обтяження, зумовленого кримінальними процесуальними відносинами. Із огляду на зазначене, будь-які публічно-правові процедури, які з тих чи інших причин не завершені до закриття кримінального провадження (кримінальної справи), з моменту такого закриття втрачають кримінальний процесуальний характер. Арешт майна у такому разі з заходу забезпечення кримінального провадження перетворюється на неправомірне обмеження права особи користуватися належним їй майном. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові № 5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», роз`яснив, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідно до п.п. 4.15 п. 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкоємця на таке майно та перевірки відсутності заборон або арешту цього майна. Згідно з підпунктом 4.17 пункту 4 глави 10 розділу II вказаного Порядку, якщо на спадкове майно накладено арешт судовим чи слідчими органами, видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття арешту. Так, арешт на частину квартири за адресою: [ADDRESS] було накладено під час дії КПК України1960 року за процедурою, встановленою цим нормативно-правовим актом. Відповідно до пункту дев`ятого розділу XI «Перехідні положення» КПК України 2012 року, арешт майна, застосований до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжує свою дію до його зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом. Дана норма узгоджується з вимогами частини першої статті 5 КПК України, за якою процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення. Позивач є спадкоємцем після померлого [PERSON] , який помер [INFO] . Продовження арешту майна, призводить до порушення прав і законних інтересів спадкоємців, що суперечить положенням ст. 41 Конституції України. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд приймає до уваги подані позивачем докази, на підставі яких встановлені обставини справи, та вважає їх належними, допустимими, достовірними, а їх сукупність достатньою для встановлення обставин, що мають значення для справи Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що на час звернення з заявою до суду за наявності арешту (обтяжень) накладених на майно, порушується право власності позивачів, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивачів підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту з майна. Таким чином, аналізуючи викладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, виходячи з принципів розумності та справедливості, приймаючи до уваги, що накладений арешт порушує право приватної власності позивача, внаслідок чого останній позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном, а підстави накладення арешту відпали, суд дійшов висновку про обґрунтованість пред`явлених позовних вимог та необхідність їх задоволення. Нормою частини 1 статті 141 ЦПК України закріплено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Разом з тим, представник позивача у судовому засіданні просив, судові витрати залишити за позивачем

Outcome: approved