Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-10 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати відповідачів такими, що втратили право на користування житловим будинком [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що йому на праві власності належить вказаний житловий будинок. В даному будинку зареєстровані відповідачі: [PERSON] і [PERSON] , які не проживають у будинку тривалий час, не оплачують житлово-комунальні послуги, жодних їх особистих речей в будинку немає. В зв`язку із тривалим не проживанням у будинку відповідачі втратили право на користування вищезазначеним житлом, добровільно знятися з реєстрації не бажають. Позивач в судове засідання не з`явився, попередньо надав заяву у котрій просить судовий розгляд здійснювати у його відсутність, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Сотська С.О. в судове засідання надала заяву у котрій просила судовий розгляд проводити у її відстність та відсутність відповідачки, позовні вимоги не визнають виходячи з того, що її підзахисній належить 1/2 житлового будинку [ADDRESS] . На підтвердження вказаного надала постанову Верховного Суду у спарві № 484/3096/19 від 06.10.2021. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, а тому відповідно до ст.\~280\~ЦПК України суд вважає за можливе розглядати справу заочно у його відсутності на підставі наявних у справі доказів. З`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Відповідно до ст.ст.316,317,319,391 Цивільного кодексу Україниправом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику майна право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до положень ч. 1ст. 405 Цивільного кодексу України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Питання втрати членом сім`ї власника права користування житлом вирішується на підставі ч.2 ст.405 ЦК України. Так, даною нормою закону передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом. Судом встановлено, що позивач перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою [PERSON] , який було розірвано у судовому порядку, що підтверджується рішенням суду від 12.04.2017 ркоу (справа №484/3420/1-ц). Згідно витягу № 5396427 від 11.11.2004 року [PERSON] нележить житловий будинок [ADDRESS] . Як вбачається із довідки з місця проживання квартального комітету № 22 від 12.12.2019 року [PERSON] не прожває за адресою [ADDRESS] більше трьох років. Будь-яких доказів, які б свідчили про поважність причин не проживання [PERSON] у вказаному житловому будинку чи створення йому перешкод у такому, суду не надано. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що відповідач [PERSON] , не будучи власником вказаного житла, не проживає у спірному житловому будинку понад встановлений законом строк збереження права користування житлом, втратив право на користування жилим приміщенням, а відтак, суд приходить до висновку, що його слід визнати таким, що втратив право на користування житловим будиноком [ADDRESS] . Щодо вимоги позивача про визнання відповідачки\~\~ [PERSON] \~такою, що втратила право на користування будинком, то у цій частині позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як вбачається з Постанови Верховного Суду від 06.10.2021 (справа 3 484/3096/19 , провадження № 61-9362св20) виконання рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 13.03.2020 року та Постанови Миколаївського апеляційного суду від 21.05.2020 року, що були зупенені ухвалою Верховного Суду від 17.12.2020 року , поновлено. Крім того, із вказаної постанови вбачається, що рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 13.03.2020 року, яким позов [PERSON] задоволено, визнано договір дарування житлового будинку [ADDRESS] , посвідчений 30.05.2002 року приватним нотаріусом Первомайського міського нотаріального округу Миколаївської області Токарчук С.А., удаваним правочином; визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частку зазначеного житлового будинку. Вказане рішення постановою Миколаївського апеляційного суду від 21.05.2020 року залишено без змін. Відповідно до\~ст.316 Цивільного кодексуУкраїни\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до\~ст.317 Цивільного кодексуУкраїни\~власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до\~ст.319 Цивільного процесуального кодексу України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Таким чином, відповідачці [PERSON] належить 1/2 частина житлового будинку [ADDRESS] , а тому визнання останньої такою, що втратила право на користування будинком, призведе до порушення її права власності. При цьому, факт її не проживання у даному будинку жодним чином не впливає на зміст права власності. З огляду на вищенаведені обставини, суд приходить до висновку, що в цій частині позову слід відмовити. Враховуючи викладене, та

Outcome: partial