Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-11 00:00:00

[PERSON] звернулась до Могилів-Подільського міськрайонного суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 04.08.2009 сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. На даний час сторони припинили фактичні шлюбні відносини та позивачем подано до суду позов про розірвання шлюбу. За час спільного подружнього життя сторони придбали житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS] , автомобіль марки «Ford Focus» 2005 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , скутер марки «Honda tact 30» 2009 року випуску та грошові кошти в сумі 3400 доларів США. Так як вказане вище майно та грошові кошти було придбане сторонами під час шлюбу, позивач вважає, що майно належить їй та відповідачу як подружжю на праві спільної сумісної власності. В добровільному порядку поділити спірне майно сторони не можуть. Відтак позивач просила визнати за нею право власності на 1/2 частки даних житлового будинку, автомобіля та скутера, а також 1/2 частину грошових коштів в сумі 1700 доларів США. Ухвалою судді Могилів-Подільського міськрайонного суду від 26.10.2023 відкрито провадження у даній справі, ухвалено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, роз`яснено сторонам порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання, направлено відповідачу копію позовної заяви з доданими до неї матеріалами та витребувано докази. 20.11.2023 до суду від представника відповідача адвоката Заболотної Г.В. надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач частково визнав позовні вимоги позивача та не заперечував щодо визнання за позивачем права власності на 1/2 частину житлового будинку та автомобіля. Також, представник відповідача додала, що автомобіль марки «Ford Focus» 2005 року випуску перебуває в користуванні тільки відповідача, а тому в разі надання позивачем згоди, відповідач має бажання сплатити компенсацію частки вартості вказаного автомобіля. При цьому представник відповідача зазначила, що крім іншого майна, сім`єю було придбано скутер марки «Viper», який перебуває у відповідача та яким користується син сторін, а скутер марки «Honda tact 30» 2009 року випуску сім`єю не придбавався. Також твердження позивача про наявність заощаджень в розмірі 3400 доларів США є голослівними та ніякими доказами не підтверджено. Більше того, представник відповідача зазначила, що всі грошові кошти, зароблені сім`єю витрачались на ремонт будинку. 01.12.2023 позивач подала до суду відповідь на відзив, в якому не погодилась з твердженням позивача про те, що скутер марки «Honda tact 30» 2009 року випуску сім`єю не придбавався та зазначила, що 16.09.2023 відносно [PERSON] було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення за керування транспортним засобом марки «Honda tact», який є не зареєстрованим. Крім того, 27.11.2023 позивач виявила вдома відсутність вказаного транспортного засобу та телевізору та у зв`язку з цим звернулась до поліції. Проте згодом виявилось, що вказане майно забрав відповідач, стверджуючи, що воно належить йому. Також позивач пояснила, що влітку 2023 року за час спільного проживання було придбано скутер марки «Viper», однак вказаний транспортний засіб є несправним і позивач не заперечує щоб відповідач забрав його в своє користування. Стосовно заощаджень позивач зазначила, що вказані грошові кошти відкладались сім`єю для капітального ремонту спільного будинку, оскільки будинок не ремонтувався більше 12 років. Зокрема, позивач працювала в КНП «Мурованокуриловецька центральна районна лікарня» та Яришівському психоневрологічному будинку-інтернаті, отримувала заробітну плату та мала заощадження, в той час як відповідач ніде не працював. Крім того, позивач погодилась в порядку поділу мана подружжя на отримання компенсації вартості 1/2 частини автомобіля марки «Ford Focus» 2005 року випуску в розмірі 76632,00 грн. Позивач та її представник, належним чином повідомлені про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, клопотань про розгляд справи в іншому порядку не подавали. Відповідач, належним чином повідомлений про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, клопотання про розгляд справи в іншому порядку не подавав, свої заперечення щодо позову виклав у відзиві на позовну заяву. Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 8 ст. 178, ч. 5 ст. 279 ЦПК України вказане дає суду підстави для розгляду справи в порядку письмового провадження за наявними матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Суд встановив, що 04 серпня 2009 року сторони зареєстрували шлюб, що підтверджується копією Свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 6). Від даного шлюбу у сторін є неповнолітня дитина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 7). Відповідно до копії Договору купівлі-продажу житлового будинку від 21.06.2011, посвідченого приватним нотаріусом Могилів-Подільського районного нотаріального округу Вінницької області Павлюк Л.М., [PERSON] на праві власності належить житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] . Вказаний будинок знаходиться на земельній ділянці площею 0,08 га з кадастровим номером 0522688200:03:002:0082 (а.с. 8). Згідно з витягом про державну реєстрацію прав № 30643683 право власності на вказаний житловий будинок зареєстроване 18.07.2011 комунальним підприємством «Могилів-Подільське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» № 33925586 (а.с. 10). Згідно висновку незалежного оцінювача вартість вказаного житлового будинку станом на 04.10.2023 складає 2000 доларів США, що еквівалентно 73137,00 грн. (а.с. 14, 15-18). Також, відповідно до копії Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , за [PERSON] 10.12.2019 зареєстроване право власності на транспортний засіб марки «FORD FOCUS» 2005 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] (а.с. 19). Згідно висновку ТОВ «Експерт компані+» від 10.11.2023 про оцінку ринкової вартості автомобіля марки «FORD FOCUS», загальний універсал В, 2005 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , ринкова вартість вказаного автомобіля становить 153264,00 грн. (а.с. 49-56). Вказані обставини дають суду підстави прийти до висновку, що спірні житловий будинок та транспортний засіб придбані сторонами та зареєстровані за відповідачем під час їх перебування у шлюбі. Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях 316, 317, 319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб. За загальним правилом власник самостійно розпоряджається своїм майном. Розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості. Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Розірвання шлюбу не тягне за собою зміну правового статусу майна подружжя. Таке майно залишається їх спільною сумісною власністю. Тобто лише після вирішення питання про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю, виділення конкретних часток кожному зі співвласників, таке майно набуває статусу спільної часткової власності чи особистої приватної власності. Такий правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 372/504/17. Згідно з п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч. 1 ст. 69 СК України). Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Аналогічною є норма ч. 2 ст. 372 ЦК України, згідно якої у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Частина перша ст. 71 СК України визначає, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно частин 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як роз`яснено в п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом. Пленум Верховного Суду України у пункті 23 Постанови від 21 грудня 2007 року № 11 « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснив, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Суд встановив, що сторони не досягли згоди щодо поділу спірного майна в позасудовому порядку. При цьому житловий будинок [ADDRESS] та автомобіль марки «FORD FOCUS» 2005 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , придбані та зареєстровані за [PERSON] під час перебування у шлюбі з позивачем, а тому в силу ст. 60 СК України вони є об`єктами права спільної сумісної власності подружжя та відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України підлягають поділу в рівних частках. Відповідно до\~статті 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено угодою між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Аналіз змісту положень статті 71 СК України дає підстави для висновку про те, що частини четверта та п`ята цієї статті виступають як єдиний правовий механізм захисту інтересів того з подружжя, який погоджується на компенсацію належної йому частки у спільному майні за рахунок іншого з подружжя, з подальшим припиненням права власності на цю частку. Принцип обов`язкового отримання згоди особи на присудження їй грошової компенсації, крім випадків, передбачених ЦК України (стаття 365 цього Кодексу), в першу чергу застосовується до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до суду з вимогами про припинення права іншого з подружжя на частку у спільному майні з одночасним присудженням грошової компенсації. Гарантуючи, що компенсація буде виплачена, позивач вносить необхідну суму на депозитний рахунок суду. Правовідносини, в яких позивач просить припинити не право власності відповідача у спільному майні з виплатою компенсації, а своє право на частку в майні з отриманням компенсації на свою користь, є відмінними за своєю природою і регулюються статтею 364 ЦК України, яка передбачає, що співвласник, частка якого в майні не може бути виділена в натурі, має право на отримання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки. Оцінюючи положення частини п`ятої статті 71 СК України як такі, що застосовуються до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до іншого з вимогами про припинення його права на частку у спільному майні, Верховний Суд у постанові від 03 лютого 2020 року у справі № 235/5146/16-ц зробив висновок, що ця норма не вимагає обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації у справах за спорами, в яких про припинення своєї частки у спільному майні і отримання компенсації на свою користь заявляє позивач. Так, відповідач до відзиву надав звіт про оцінку ринкової вартості автомобіля марки «FORD FOCUS» 2005 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , згідно якого вартість вказаного автомобіля становить 153264,00 грн. При цьому позивач у відповіді на відзив не заперечувала щодо вказаної вартості автомобіля та погодилась на отримання компенсації половини його вартості в сумі 76632,00 грн. Таким чином, враховуючи, що автомобіль марки «FORD FOCUS» 2005 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , перебуває в користуванні відповідача, який виявив бажання сплатити компенсацію половини його вартості позивачу, а також те, що позивач погодилась на отримання такої компенсації, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню грошові кошти в сумі 76632,00 грн. з припиненням права позивача на 1/2 частку вказаного автомобіля. Щодо інших вимог позивача, суд зазначає, що позивачем не надано суду жодного належного доказу придбання скутера марки «Honda tact 30» 2009 року випуску та реєстрації права власності на нього за відповідачем. При цьому притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за керування вказаним скутером не свідчить про наявність права власності на такий транспортний засіб. Також довідка\~про заробіток\~позивача за\~період з\~січня 2022\~року по\~вересень 2023\~року (а.с.\~33) лише підтверджує доходи [PERSON] за даний період, однак не є доказом на підтвердження наявності грошових заощаджень, набутих під час шлюбу та саме в заявленому позивачем розмірі. Таким чином, оскільки позивачем належними доказами не доведено, що за час перебування у шлюбі сторонами було придбано скутер марки «Honda tact 30» 2009 року, а також заощаджено кошти в сумі 3400 доларів США, тому вказане майно поділу між сторонами не підлягає. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Як вбачається з квитанції № 0.0.3233230890.1 від 05.10.2023 (а.с. 4), при зверненні до суду з даним позовом [PERSON] сплатила судовий збір у загальному розмірі 1995,00 грн. Разом з тим загальна вартість майна, на яке позивач просила визнати за нею право власності, становить 199368,00 грн. та враховуючи, що обґрунтованими є вимоги позивача про визнання за нею права власності на майно загальна вартість якого становить 113200,50 грн. (вартість будинку 73137,00 грн. та вартість автомобіля 153264,00 грн./2), а відтак згідно з вимогами ч. 1 ст. 176 ЦПК України та ст. 4 Закону України «Про судовий збір» розмір судового збору за вказані вимоги становить 1132,00 грн, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Судовий збір в розмірі 863,00 грн. суд покладає на позивача.

Outcome: partial