Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-11 00:00:00

25 листопада 2020 року до Жовтневого районного суду м. Харкова звернулась позивач [PERSON] з позовом до ТОВ «Глобал Кредит» про захист прав споживача, в якому просила суд ухвалити рішення відповідно до якого, визнати договір позики №.001/20/113574 від 03.10.2020 року, укладений між нею та відповідачем недійсним. В обґрунтування позову посилається на те, що відповідно до оспорюваного договору нею було отримано позику в сумі 2600,00 грн., однак ознайомившись зі змістом договору, вважає його недійсним. ТОВ «Глобал Кредит» було надано фінансову послугу шляхом обрання форми укладения договору за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи. Проте, звертає увагу, що нею не було підписано даний договір. Споживач має бути письмово проінформований про те, що вартість послуг третіх осіб установлюється виключно такими особами, відповідно кредитодавець не здійснює інформування про розмір відповідних витрат та/або їх зміну протягом строку дії договору про споживчий кредит і не включає їх до розрахунку реальної річної процентної ставки і а загальної вартості кредиту для споживача, що передбачено п.7 ч.3 ст. 9 ЗУ «Про споживче кредитування» З посиланням на ст.. 18,19 ЗУ «Про захист прав споживачів», ст.230 ЦК України, відповідачем було проігноровано зазначену вимогу та не повідомлено письмово всю необхідну інформацію щодо умов договору. Відповідач скористався тим, що позичальнику об`єктивно бракувало знань, необхідних для здійснення правильного вибору при підписанні оспорюваного договору і була введена в оману при отримані кредитних послуг, а відповідач не надав відомості, які потрібні клієнту при укладенні кредитного договору та не зазначив їх в його змісті. Прийняття пропозиції від Відповідача укласти електронний договір (акцепт) здійснено шляхом зазначення у відповідному чекбоксі галочки на сторінці сервісу з надання онлайн позик Відповідачем та введення одноразового ідентифікатора без заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття пропозиції в електронній формі, що не відповідає положенням абзацу третього частини шостої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію». Електронний підпис - електронні дані, які додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються ним як підпис. Кваліфікований електронний підпис має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис, та має презумпцію його відповідності власноручному підпису. Таким чином, оскільки порядок акцептування пропозиції Відповідачем не відповідає положенням абз. 3 ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», Договір про надання позики, укладений між позивачем та Відповідачем є таким, що не прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Договір про надання позики на умовах фінансового кредиту укладений між сторонами містить ознаки Кредитного договору. В оспорюваному договорі не була вказана ціна та сукупна вартість кредиту. У разі відсутності інформації про вартість додаткових та супутніх послуг треті осіб, які є обов`язковими для отримання споживчого кредиту, для надання такої інформації враховуються вимоги законодавства про споживче кредитування щодо, визначення вартості цих послуг відповідно до їх орієнтовної вартості». Однак працівниками ТОВ «Глобал Кредит» було проігноровано дані вимог законодавства та не було надано позивачу розрахунку загальних витрат за споживчим кредитом, тобто витрат, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту. У зв`язку з цимм реально нарахований відсоток за користування кредитним коштами став значно більшим, за зазначений працівниками фінансової установи у розрахунку платежів. Розмір нарахованих відсотків, за кредитним договором, укладеним між позивачем та Відповідчем значно перевищує розмір заборгованості за кредитом. Сукупна сума неустойки (штраф, пеня), нарахована за порушення зобов`язань споживачем на підставі договору про споживчий кредит, не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. У зв`язку з викладеним позивач вимушена звернутися до суду з даним позовом. Разом з позовною заявою позивач надала клопотання про витребування доказів, відповідно до якого, для всебічного та повного розгляду справи вона просила суд: Витребувати у Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Кредит» екземпляр договору позики укладеного між позивачем [PERSON] та ТОВ «Глобал Кредит». Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 02.12.2020 року прийнято позовну заяву та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі. Призначено судове засідання. Клопотання [PERSON] про витребування доказів задоволено. Витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Кредит» екземпляр договору позики укладеного між позивачем [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Глобал Кредит». Позивач подала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримала, а також просила витребувати у відповідача копію спірного договору позики. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи сповіщався в установленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив.Клопотання про відкладення справи до суду не надходили. Відзив на позовну заяву до суду також не надходив. У зв`язку з цим, суд, згідно вимогам ч. 4 ст. 223 та ст. ст. 280, 281 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи. Фіксування судового засідання технічним записом не здійснювалося відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до положень\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:\~\~1) письмовими, речовими іелектронними доказами;\~\~2) висновками експертів;\~\~3) показаннями свідків. Приписами\~ст. 77 ЦПК України\~встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.\~\~Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.\~\~Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Положеннями ч.2 ст.78\~ЦПК України визначено, що\~\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1\~ст. 79 ЦПК України\~достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. За змістом\~ст. 80 ЦПК України\~достатніми є докази, які усвоїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.\~\~Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд звертає увагу, що відповідно до вимог\~ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених\~ст. 82 ЦПК України. За змістом положень ч.ч. 1, 2\~ст. 83 ЦПК України\~сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Позивачем копії оспорюваного договору позики, який укладений між [PERSON] та ТОВ «Глобал кредит», до суду не надано. Судом вживалися заходи задля отримання зазначеного доказу та винесено ухвалу про його витребування, зазначена ухвала суду направлялася на відомі адреси відповідача неодноразово, однак відповідачем отримана не була, витребовуваний доказ до суду не надійшов. Підстави для застосування приписів ч.8\~ст. 84 ЦПК України, якою передбачено, що у разі неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, а також за неподання таких доказів з причин, визнаних судом неповажними, суд застосовує до відповідної особи заходи процесуального примусу, передбачені цим Кодексом, у суду відсутні, оскільки, як зазначалось вище, ухвала суду про витребування доказів відповідачем отримана не була. Відповідач також не має зареєстрованого кабінету в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі. За загальними положеннями\~ЦПК України\~на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Оцінюючи доводи позивача щодо укладання оспорюваного договору, порушення відповідачем вимог законодавства при укладанні договору суд приходить до наступного висновку. Згідно доводів позивача, між нею та відповідачем було укладено договір позики №.001/20/113574 від 03.10.2020 року, відповідно до якого, нею було отримано позику в сумі 2600,00 грн.. Посилаючись на вищезазначені підстави визнання в цілому недійним договору, позивач зазначає, що договір було укладаноза допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи, вона була ознайомлена з договором, нею було підписано договір, відсоток за користування кредитом став значно більшим, ніж зазначений відповідачем у розрахунку платежів, неустойка за порушення виконання зобов`язання є явно завищеною. При укладанні договору ій повідомлено про значно меншу ціну кредиту (відсотків). Розмір нарахованих відсотків значно перевищує розмір заборгованості за кредитом. Проте позивач не зазначила, які існували перешкоди для отримання інформації про умови договору, які відсотки були визначені при укладанні договору та які відсотки зазначені в розрахунку платежів, який розмір неустойки визначений договором, що підлягає сплаті. Посилаючись на розрахунок платежів до договору, позивачем ані до позову та під час провадження у справі не додані відповідні документи, з метою встановлення обставин справи. Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексу може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). В силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Істотними умовами кредитного договору відповідно до змісту ч.1 ст. 638 ЦК України та ст. 1054 ЦК України є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін. За змістом ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» в редакції від 19.04.2020 на час виникнення правовідносин, електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документу з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Частиною 6 цієї статті визначено, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Частиною 8 цієї статті визначено, що у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Згідно із пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Позивач зазначаючи, що нею отримано кошти за договором, але договірне підписувався електронним цифровим підписом, але в подальших доводах в позові зазначає, що нею був підписаний договір, але вона була введена в оману. Доказів того, що договір має бути підписаний саме електронним цифровим підписом, не у інший спосіб, передбачений законодавством, позивачем не доведено. За змістом\~ст.\~18\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів»\~у редакції,\~чинній на\~час виникнення\~спірних правовідносин,\~продавець (виконавець,\~виробник)\~не повинен\~включати в\~договори зі\~споживачем умови,\~які є\~несправедливими.\~Умови договору\~є несправедливими,\~якщо всупереч\~принципу добросовісності\~його наслідком\~є істотний\~дисбаланс договірних\~прав та\~обов`язків\~на шкоду\~споживача.\~Якщо положення\~договору визнано\~несправедливим,\~включаючи ціну\~договору,\~таке положення\~може бути\~змінене або\~визнане недійсним.\~Положення,\~що було\~визнане недійсним,\~вважається таким\~з моменту\~укладення договору.\~У разі\~коли зміна\~положення або\~визнання його\~недійсним зумовлює\~зміну інших\~положень договору,\~на вимогу\~споживача: 1)\~такі положення\~також підлягають\~зміні;\~або 2) договір може бути визнаним недійсним у цілому. Відповідно до частини першої статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції чинній на момент укладення оспорюваного договору) нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Обравши способом захисту своїх прав визнання кредитного договору недійсним з підстав, передбачених статтею 230 ЦК Українита статтями 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, позивач зобов`язана довести правову та фактичні підстави своїх позовних вимог. Пунктами 5-7\~ст.\~12\~ЗУ «Про\~споживче кредитування»,\~визначено,\~що умови\~договору про\~споживчий кредит,\~які обмежують\~права споживача\~порівняно з\~правами,\~встановленими цим\~Законом,\~є нікчемними. Споживач\~не зобов`язаний\~сплачувати кредитодавцю\~будь-які\~платежі,\~не зазначені\~у договорі\~про споживчий\~кредит. Зміна умов договору про споживчий кредит можлива тільки за згодою сторін. Умова договору про споживчий кредит про можливість внесення до договору змін в односторонньому порядку є нікчемною. За відсутності належних доказів, без чіткого визначення позивачем умов договору, а саме розміру відсотків, які були зазначені при укладанні договору та які надані позивачу у розрахунках платежу, на які позивач посилається, суд позбавлений можливості встановити дійсні відносини між сторонами та перевірити доводи позивача, які він наводить на обґрунтування позовних вимог, та чи було порушене цивільне право позивача, за захистом якого вона звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення. Суд вважає, що позивачем не наведено підстав для визнання недійсним договору в цілому, так само не зазначено всіх обставин та умов укладенння договору, які б надавали можливість визначити підстави визнання недійсними окремих положень договору або дійти висновку про їх нікчемність. Заявляючи клопотання про розгляд справи за ії відсутності, позивач усвідомлює, погоджується та несе ризики неможливості вчасно відреагувати на обставини, які будуть з`ясовані в ході проведення судового засідання, надати відповідні пояснення та додаткові докази або ж заявити клопотання. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем не доведені обставини на які він посилається, тому у задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю заявлених позовних вимог. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, оскільки позивач при подачі позову звільнений від сплати судового збору та суд відмовляє у задоволенні позову, судові витрати відносяться на рахунок держави.

Outcome: dismissed