Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовом до відповідача [PERSON] про припинення стягнення аліментів, звільнення від сплати заборгованості. Свої вимоги мотивує тим, що 30.04.2015 Деснянським районним судом м. Києва винесено рішення про стягнення з позивача на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини: [PERSON] , [INFO] у розмірі частини усіх видів заробітку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Згідно з рішенням Деснянського районного суду м. Києва у справі № 754/4536/15 було відкрито виконавче провадження № [NUMBER] та розпочато проведення стягнення аліментів на дитину. Позивач має сумніви, що є біологічним батьком [PERSON] , [INFO] . Вказані обставини стали підставою звернення до Деснянського районного суду м. Києва із позовною заявою про виключення з актового запису відомостей про батька та було відкрито провадження. В даній справі стороною позивача було отримано відзив на позовну заяву із документами з яких було встановлено, що [PERSON] , [INFO] перебуває в м. Санкт-Петербург Російської Федерації і перебуває там по сьогодні. Крім того, [PERSON] перебуває в лавах Збройних Силах України та дитина [PERSON] в м. Санкт-Петербурзі Російської Федерації, а тому провести судово-генетичну експертизу не є можливим. Виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини у зв`язку з тим, що ця особа не є біологічним батьком дитини, є обставиною, яка припиняє обов`язок утримання дитини з боку особи, яка була зазначена у свідоцтві про народження як батько. Окрім того, позивачу не відомо, чи дитина [PERSON] , проживає з відповідачем і як витрачаються кошти на утримання дитини. Просить припинити стягнення аліментів та звільнити від стягнення нарахованої заборгованості по аліментах. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Вакуленко В.В. скористався правом подачі відзиву, в якій сторона відповідача вважає позовну заяву про звільнення від сплати аліментів необґрунтованою, безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Починаючи з 2015 року позивач жодним чином не допомагав своїй дитині та всіляким чином ухилявся від сплати. Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 30.09.2022 загальний розмір заборгованості складає 270 604,91 грн. Сторона відповідача зазначає, що позивач є дійсно біологічним батьком дитини [PERSON] , [INFO] , який наразі проживає разом з бабусею [PERSON] в м. Санкт Петербурзі. У зв`язку з війною відповідач фізично не може дитину доставити в Україну для проведення експертизи для встановлення батьківства, проте обіцяє і зацікавлена щоб така експертиза було проведена. Позивач за свого сина [PERSON] не турбувався з самого народження. Наразі дитині 9 років. За цей період позивач не ставив питання про батьківство та навіть не цікавився за які кошти відповідач утримує одна його сина. У зв`язку з вказаним, просить відмовити у задоволенні позову та стягнути з позивача витрати на правову допомогу. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Лісовської О.В від 15.08.2023 відкрито провадження у вказаній справі. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Лісовської О.В від 11.10.2023 закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено до судового розгляду по суті. Відповідно до вимог ч. 11 ст. 33 ЦПК України справа, розгляд якої розпочато одним суддею чи колегією суддів, повинна бути розглянута цим же суддею чи колегією суддів, за винятком випадків, що унеможливлюють участь судді у розгляді справи, та інших випадків, передбачених цим Кодексом. У відповідності до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.11.2023 цивільна справа підлягала новому автоматизованому розподілу у зв`язку зі звільненням судді [PERSON] з посади судді та розподілена судді Саламон О.Б. 10.11.2023 ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Саламон О.Б. прийнято справу до свого провадження, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження. В судове засідання позивач та представник позивача не з`явились, про розгляд справи повідомлялись належним чином, при цьому через підсистему електронний суд від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи без їхньої участі та просить задовольнити позовні вимоги. Відповідач та представник відповідача в судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлені належним чином, при цьому до суду від представника відповідача надійшла заява про проведення судового засідання без участі відповідача та представника, просить відмовити у задоволенні позову на підставі викладеного у відзиві. Представник тертьої особи по справі в судове засідання не з`явився, до суду від державного виконавця Ференець С.С надійшла заява про розгляд справи без участі представника Деснянського ВДВС у м. Києві за матеріалами наявними у справі. Приймаючи до уваги викладене, визнавши матеріали справи достатніми для вирішення справи, а неявку учасників справи такою, що не перешкоджає розгляду заяви, суд розглядає заяву без участі сторін по справі. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з"явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено наступне. 30.04.2015 Деснянським районним судом м. Києва винесено рішення про стягнення з позивача на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини: [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини усіх видів заробітку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Постановою Деснянського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) № [NUMBER] від 27.09.2022 відкрито виконавче провадження про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі частини усіх видів заробітку, щомісячно починаючи з 27.03.2015 і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до довідки-розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, згідно з виконавчим листом Деснянського районного суду м. Києва за № 2-2702/15 від 27.09.2022, станом на 30.09.2022 заборгованість становить - 270 604,91 грн. (а.с.14) Сторона відповідача зазначає, що позивач є біологічним батьком дитини [PERSON] , [INFO] . Представник відповідача у відзиві підтверджує, що дитина [PERSON] наразі проживає разом з бабусею [PERSON] виключно з метою збереження життя та здоров`я дитини, враховуючи дію воєнного стану в Україні та постійні ракетні обстріли, при цьому відповідач піклується про сина. Наразі він навчається в режимі онлайн в школі м. Києва, що підтверджується довідкою № 08 від 15.01.2024, в якій зазначено про те, що він [PERSON] дійсно навчається в школі І-ІІІ ступенів № 292 ім. гетьмана України Івана Мазепи Деснянського районну м. Києва в 2-Б класі. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття (стаття 51 Конституції України) та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України (далі - СК України). Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Стаття 179 СК України визначає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Частиною 3 статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Не припиняються права дитини на утримання такі обставини, як переїзд дитини чи одного із батьків - платника аліментів на постійне місце проживання за кордон та зміна ними громадянства. У випадку виїзду одного з батьків за кордон на постійне проживання у державу , з якою Україна не має договору про надання правової допомоги. Аліменти стягуються відповідно до Порядку стягнення аліментів на дитину у разі виїзду одного з батьків для постійного проживання в іноземній державі, з якою не укладено договір про надання правової допомоги, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 19.08.2002 року за №1203. Даним порядком передбачено, що у разі виїзду одного з батьків, який є громадянином України, на постійне місце проживання до іноземної держави, з якою Україна не має договору про надання правової допомоги, він зобов`язаний виконати аліментні зобов`язання щодо утримання дитини до досягнення нею повноліття. Ці зобов`язання оформлюються у вигляді договору між цією особою та тим із батьків, з ким залишається дитина або її опікуном, піклувальником, або договором про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з переданням права власності на нерухоме майно. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, посувати її до самостійного життя та праці (ч. 1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»). Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві, покладається законом рівною мірою на обох батьків і такий обов`язок є безумовним. Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей. Аналіз наведених законодавчих норм в їх сукупності дає підстави для висновку, що стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, а право на отримання аліментів на утримання дитини має той з батьків або інших законних представників, разом з яким проживає дитина. Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу міжбатьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно з ч.2 ст.197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. З аналізу даної правової норми вбачається, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Відповідно, лише за наявності вищевказаних обставин, що мають істотне значення платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення. Аналогічна вимога мається у п.22 Постанови Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", де вказано, що суд за передбачених ст.197 СК України умов може повністю або частково звільнити платника аліментів від сплати заборгованості. Згідно зі ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у ст.ст. 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Згідно ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати аліментів. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати аліментів можливе лише за його позовом. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати аліментів на підставі судового рішення. Позивачем не надано доказів наявності обставин, передбачених ч. 2 ст. 197 СК України, як підстав для звільнення від заборгованості за аліментами, а також в частині звільнення від сплати аліментів позов є безпідставним, адже позивачем не надано будь-яких належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність обставин для звільнення його від сплати аліментів. Відповідно до СК України аліменти, одержані на дитину, є її власністю. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами винятково за цільовим призначенням в інтересах дитини. Припинення стягнення аліментів можливе, якщо одержувач аліментів не витрачає отримані ним гроші на дитину. Контроль за цільовим витрачанням аліментів здійснюється органом опіки та піклування у формі інспекційних відвідувань одержувача аліментів, порядок та періодичність здійснення яких визначаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері усиновлення та захисту прав дітей. За заявою платника аліментів (крім тих, які мають заборгованість зі сплати аліментів) інспекційні відвідування одержувача аліментів здійснюються органом опіки та піклування позапланово, але не більше одного разу на три місяці. Припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів не витрачає одержані ним аліменти на дитину, дитина проживає з іншим із батьків, який її повністю і утримує. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я їх одержувача. Матеріали справи не містять відомостей про наявність судового рішення стосовно визначення місця проживання малолітнього сина з батьком та/або наявність домовленості між сторонами про постійне місце проживання дитини з одним із батьків. Суд зазначає, що аліменти - це кошти, спрямовані на забезпечення дитини всім необхідним для повноцінного розвитку, тому припинення їх стягнення можливе тоді, коли одержувач аліментів не витрачає одержані ним аліменти на дитину, дитина постійно проживає з іншим із батьків, який її повністю утримує. З поданого відзиві представником відповідача вбачається, що відповідач щоразу надає кошти бабусі та дідусю з ким наразі проживає син. До відзиві надаються фінансові чеки та фотокартки що дитина завдяки мамі почуває себе дуже добре і після військової агресії знову буде проживати в м.Києві. Тим більше [PERSON] , [INFO] є українцем, та в будь якому випадку дитину необхідно утримувати в якій державі вона б не знаходилась. Посилання позивача на те, що у позивача є всі сумніви вважати біологічну спорідненість з дитиною як на підставу для звільнення його від сплати заборгованості та припинення стягнення аліментів, не заслуговують на увагу, оскільки позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що у нього існували будь-які обмеження, щодо проведення експертизи для встановлення батьківства, оскільки наразі дитині 9 років, та за цей період позивач не ставив питання про батьківство. Аліменти - це кошти, спрямовані на забезпечення дитини всім необхідним для повноцінного розвитку, тому припинення їх стягнення можливе тоді, коли одержувач аліментів не витрачає одержані ним аліменти на дитину, дитина постійно проживає з іншим із батьків, який її повністю утримує. Обставини, на які посилається позивач - неотримання стягувачем аліментів, відсутність відомостей щодо місця проживання відповідача та малолітнього сина, виникли внаслідок введення в Україні воєнного стану 24 лютого 2022 року та не можуть бути підставами для припинення стягнення аліментів. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Враховуючи викладене вище встановлені у справі обставини, досліджені судом докази, а також той факт, що при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] про припинення стягнення аліментів та звільнення від сплати аліментів слід відмовити. При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1 073,60 грн. відповідно до Закону України "Про судовий збір". Оскільки судом ухвалене рішення про відмову у задоволенні позову, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, суд відносить судові витрати по сплаті судового збору за рахунок позивача. Щодо вимог відповідача про стягнення витрат на правову допомогу, суд доходить до наступного висновку. Положеннями ст.59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно зі ст.15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність ). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Відповідно до положень п. 1 ч.1, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч.3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Пунктами 1, 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З матеріалів справи вбачається, що стороною відповідача надано докази на підтвердження вимог понесених витрат на правничу допомогу, а саме: договір №26/08цс23-ФО від 26.08.2023 про надання правової допомоги, розрахунок суми судових витрат із зазначенням загальної сумі 15 000 грн. Також, стороною відповідачаа надано докази направлення кореспонденції з описом вкладення засобами поштового зв`язку. Водночас за змістом ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Також, у рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі Лавентс проти Латвії зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. При встановленні гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Зважаючи на викладені норми, судом має братися до уваги досвід адвоката у подібних справах, обсяг, якість та характер наданих послуг та чи відповідають вони ціні в розмірі 15 000 грн. Враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, виходячи з обсягу фактично наданих послуг, з урахуванням характеру виконаної адвокатом роботи, принципу співмірності та розумності судових витрат, суд вважає можливим зменшити розмір судових витрат та стягнути з позивача витрати за надання правової допомоги на користь відповідача в сумі 5 000 грн., що є обґрунтованим і пропорційним до предмета спору та виконаної адвокатом роботи по справі.

Outcome: approved