Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, посилаючись на те, що між приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «АРКС» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №68405Га2щ. Предметом зазначеного договору були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Peugeot», державний номерний знак « [NUMBER] ». У відповідності до умов вказаного договору страхування позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь страхувальника страхове відшкодування. 02.12.2022 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Peugeot», державний номерний знак « [NUMBER] » та транспортного засобу «Daewoo», державний номерний знак « [NUMBER] » під керуванням [PERSON] . Відповідно до повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду було визнано вину відповідача у даному ДТП. Із заявою про виплату страхового відшкодування внаслідок настання страхового випадку звернувся страхувальник та надав всі необхідні документи. На підставі даної заяви та наданих потерпілою стороною документів було складено страховий акт. На підставі страхового акту приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС» здійснило виплату страхового відшкодування згідно страхового акту № ARX3468227 у розмірі 29058,41 грн. Цивільно-правова відповідальність власника транспортного Daewoo [NUMBER] на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в АТ «СГ «КРАЇНА» згідно договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР6688223. АТ «СГ «КРАЇНА» виплатила страхове відшкодування у розмірі 22014,13 грн. Отже, різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням становить: 7044,28 грн. Позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь завдані збитки в порядку регресу у розмірі 7044,28 грн. а також сплачений судовий збір /а.с.1-2/. Розгляд справи відповідно до ухвали від 01.09.2023 року про прийняття справи до свого провадження та відкриття провадження у справі проводиться без виклику сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідач скористався своїм правом та через свого представника надіслав суду відзив, в якому зазначив, що такі вимоги заявлені безпідставно до відповідача, не узгоджуються з цивільним законодавством, а тому у позові слід відмовити, зважаючи на наступне. Відповідно до змісту позовної заяви позивач зазначає, що 02.12.2022 року відбулась дорожньо-транспортна пригода (надалі ДТП) за участі водія [PERSON] , яким визнано винним у вказаній пригоді та який має нести відповідальність перед особою, яка здійснила страхове відшкодування особі, що визнана потерпілою у зазначеній пригоді. За змістом позову позивач на підставі страхового акту та ремонтної калькуляції з урахуванням дії договору про добровільне страхування наземного транспортного засобу від 20.10.2022 року сплатило ПП «Торговий дім «ЄВРОМОТОРС» за ремонт пошкодженого у ДТП автомобіля 29058,41 грн. В подальшому, позивач звернувся до АТ «Страхова компанія «КРАЇНА», яка за договором обов`язкового страхування наземних транспортних засобів сплатила на користь позивача страхове відшкодування у розмірі 22014,13 грн. Відповідно, сума різниці в 7044,28 грн. (29058,41-22014,13) за вимогами позивача, має бути стягнута з винуватця у ДТП, а саме з відповідача. Вимоги позивача мотивовані тим, що АТ «Страхова компанія «КРАЇНА» виплатило позивачу страхове відшкодування у розмірі, що відповідає вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням фізичного зносу (із застосуванням коефіцієнту фізичного зносу), тобто з дотриманням вимог статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до обставин, викладених у позовній заяві та подані на підтвердження їм докази, спостерігається відсутність проведення АТ «Страхова компанія «КРАЇНА» розрахунку страхового відшкодування. Тобто, доказів про проведення такого розрахунку ані позивач, ані третя особа не надають. Між позивачем та потерпілою у ДТП особою було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту (майна). Відповідно до Закону України «Про страхування» добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником та страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства. У змісті такого договору пошкоджений у ДТП автомобіль належить до 2021 року випуску, відповідно, застосування коефіцієнту фізичного зносу при визначені страхового відшкодування з ремонту даного автомобіля, є протиправним. За вказаних обставин, компенсація різниці між вартістю відновлювального ремонту та виплаченою сумою страхового відшкодування (із застосуванням коефіцієнту фізичного зносу) не може бути покладена саме на відповідача. В свою чергу, [PERSON] звернувся до АТ «Страхова компанія «КРАЇНА» із відповідною заявою задля отримання документів та роз`яснення причини зволікання у виплаті страхового відшкодування на користь позивача за наслідком пошкодженого у ДТП автомобіля. Втім, у відповідь АТ «Страхова компанія «КРАЇНА» на підтвердження розрахунку страхового відшкодування документів не надала, а рішення про виплату 22014,13 грн. здійснила на основі пунктів 7.37, 7.38, 7.39, таблиці 4.1 додатку №2 до Методики, оскільки: «…згідно відомостей AudaHistory, складові частини кузова транспортного засобу «Peugeot 3008», реєстраційний номер [NUMBER] , відновлювали ремонтом (не більше двох складових)». Втім, таблиця 4.1 додатку №2 до Методики визначає процент Дз додаткового збільшення (зменшення) ринкової вартості КТЗ залежно від умов догляду, зберігання та експлуатації, і що значення цього показника (коефіцієнту) АТ «Страхова компанія «КРАЇНА» не підтверджено документально. Досить важливим є те, що коефіцієнт застосовується виключно до вартості пошкоджених деталей та які підлягають заміні та при умові, що не виконується умова п. 7.38 методики де коефіцієнт фізичного зносу дорівнює нулю. А тому, слід звертати увагу на вартість чого саме страховою компанією було нараховано коефіцієнт. Якщо страхова нарахувала коефіцієнт на всю вартість відновлювального ремонту, то це перша із підстав оскарження дій страхової компанії. Представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог а також стягнути з позивача на користь відповідача витрати понесені на правничу допомогу/а.с.59-62/. Дослідивши матеріали цивільної справи в сукупності, суд приходить до наступного висновку. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Ч. 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо (пропорційність у цивільному судочинстві). Ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вказує на те, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя. Відповідно до світлокопії повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду 02.12.2022 року о 13.00 год. під час руху по перехрестю з круговим рухом сталася ДТП за участю транспортного засобу «Peugeot», державний номерний знак « [NUMBER] » та транспортного засобу «Daewoo», державний номерний знак « [NUMBER] » під керуванням [PERSON] . В даному повідомленні [PERSON] зазначив, що свою вину у даній ДТП визнає, про що підписався /а.с.12/. 02.12.2022 року потерпіла у вищевказаному ДТП [PERSON] звернулася до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» із заявою про подію та виплату за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу /а.с.5/. Актом огляду транспортного засобу від 03.12.2022 року встановлені пошкодження транспортного засобу «Peugeot», державний номерний знак « [NUMBER] » /а.с.21-22/. Відповідно до рахунку № [NUMBER] від 03.12.2022 року ПП «Торговий дім «Євромоторс» проведено ремонт транспортного засобу «Peugeot», державний номерний знак « [NUMBER] » згідно калькуляції 1.003.22.0018602 на загальну суму 29058,41 грн. /а.с.23-25/. Згідно світлокопії платіжної інструкції №2323 від 20.02.2023 року Акціонерне товариство «Страхова компанія «Країна» перераховано приватному акціонерному товариству «Страхова компанія «АРКС» 22014,13 грн. /а.с.31/. Вирішуючи даний цивільний позов, суд застосовує наступні норми матеріального права. Ч. 1 ст. 1 ЦК України вказує, що цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. Згідно частин 1 та 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. У частинах 1 та 2 ст. 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Ч. 1 ст. 16 ЦК України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. П. п. 8 та 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України вказує, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. У статтях 81, 82 ЦПК України встановлені правила звільнення сторони від доказування та розподілу доказування між сторонами. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 81 ЦПК, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Указане правило діє, якщо в нормах матеріального права немає вказівки про перерозподіл обов`язків доказування. Частиною 1 ст. 993 ЦК визначено, що до страховика, який здійснив страхову виплату (відшкодування) за договором страхування майна, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхову виплату (відшкодування), має до особи, відповідальної за завдані збитки. Пунктом 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Згідно частин 1 та 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. В ч. 1 ст. 1187 ЦК України дано поняття джерела підвищеної небезпеки, зокрема джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Цивільна правова відповідальність за заподіяну шкоду передбачена у ч. 2 ст. 1187 ЦК України, так відповідно до приписів, якої шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. З аналізу зазначеної норми права слідує, що особа, яка володіє на відповідній правовій підставі джерелом підвищеної небезпеки, повинна відшкодувати шкоду заподіяну цим джерелом в повному обсязі у спосіб визначений законом, звільнення від цивільної відповідальності настає тільки за двох обставин викладених у ч. 5 ст. 1187 ЦК України. Згідно з положеннями ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Суд з урахуванням наведених норм права та обставин встановлених у при дослідженні матеріалів справи приходить до висновку, що необережними діями відповідача внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди було заподіяної шкоди власнику автомобілю «Peugeot», державний номерний знак [NUMBER] , яка в подальшому частково була відшкодована третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог - Акціонерним товариством «Страхова компанія «Країна» не в повному обсязі, а отже різниця не відшкодованої матеріальної шкоди складає 7044,28 грн. і підлягає стягненню з відповідача. Судом не приймається до уваги твердження представника відповідача, стосовно застосування коефіцієнту фізичного зносу при визначенні страхового відшкодування, оскільки це стосується не дій позивача, при здійсненні страхових виплат, а третьої особи, яка не в повному обсязі перерахувала страховій компанії виплачене страхове відшкодування. Відповідач в свою чергу може в іншому цивільному провадженні вирішити спір з третьою особою та встановити фактичні обставини часткової виплати страхового відшкодування. За таких обставин, враховуючи вмотивоване, суд приходить до обґрунтованого висновку про повне задоволення позовних вимог з наведених вище мотивів. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених вимог підлягають стягненню витрати, понесені ним при зверненні до суду (сплачений судовий збір). На підставі наведеного та

Outcome: approved