Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-15 00:00:00

У серпні 2023 року представник позивача [PERSON] звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із вищевказаною позовною заявою. В обґрунтування\~позову зазначила, що згідно з державною програмою забезпечення населення послугами теплопостачання протягом опалювальних сезонів з жовтня 2016 року по 2022 рік позивач надавав послуги з централізованого опалення за адресою: [ADDRESS] , де відповідно до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 12.09.2022 року, зареєстрованим користувачем, зокрема, є відповідач [PERSON] . Відповідач, на підставі відкритого особистого рахунку № [NUMBER] , повинна була здійснювати оплату за надані послуги щомісячно. Однак оплата за ці послуги не здійснювалася належним чином, у зв`язку з чим станом на 12.09.2022 року утворилась заборгованість перед позивачем у сумі 18 742,15 грн. Даний борг було реструктуризовано шляхом укладання зі споживачем договору про реструктуризацію заборгованості за послуги централізованого опалення та гарячого водопостачання № 202/2022/Ц.О.А. строком на 12 місяців. Пунктом 3 цього договору передбачено, що у разі порушення споживачем умов даного договору, підприємство КП «Теплоенерго» має право на примусове стягнення суми заборгованості в судовому порядку. Відповідач своєчасно плату за надані послуги не вносила, тому в неї виникла заборгованість перед позивачем за договором реструктуризації в загальному розмірі 17 142,23 грн., з яких: сума основного боргу на момент подання позовної заяви 11 999,65 грн., інфляційне збільшення суми боргу 3 738,13 грн., 3% річних 1 404,45 грн. Враховуючи викладене, представник позивача змушена звернутися до суду та просити стягнути із відповідача на користь позивача зазначену суму заборгованості та судові витрати по справі. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01.11.2023 року прийнято до розгляду, відкрито провадження у цивільній справі та призначено судове засідання. Представник позивача [PERSON] надав до суду заяву у якій просив розгляд справи провести за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] письмово просила розгляд справи проводити без застосування засобів технічної фіксації, позовні вимоги не визнала та зазначила, що тарифи були підвищені у 100 разів без пояснення причини та попередження заздалегідь. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Згідно із ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що КП «Теплоенерго» ДМР є комунальним підприємством, основним видом діяльності якого є виробництво, транспортування та постачання теплової енергії у вигляді гарячої води для задоволення потреб опалення та гарячого водопостачання населення та інших груп споживачів. Відповідно до Договору № 202/2022/Ц.О.А. про реструктуризацію заборгованості за послуги централізованого опалення гарячого водопостачання від 12.09.2022 року, КП «Теплоенерго» ДМР та [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , особистий рахунок № [NUMBER] , уклали договір про зобов`язання сплатити заборгованість за використану теплову енергію, яка виникла станом на 12.09.2022 року в розмірі 18\~742,15 грн. Також умовами договору передбачено, у разі порушення споживачем умов даного договору, підприємство КП «Теплоенерго» має право на примусове стягнення суми заборгованості в судовому порядку (а.с. 7). Сторони також погодили графік платежів до договору реструктуризації № 202/2022/Ц.О.А. від 12.09.2022 року (а.с. 8). Пунктом 3.2. договору про реструктуризацію передбачено, що громадянин здійснює оплату не пізніше 20 числа слідуючого за розрахунковим місяцем. Відповідно до п. 3.3. договору про реструктуризацію в разі несвоєчасної оплати громадянином, підприємство нараховує пеню в розмірі від 0,01 % до 1 % від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, але не більше 100% від загальної суми заборгованості. Із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість відповідача [PERSON] за період з 01.04.2018 року по 23.02.2022 року складає 17 142,23 грн., з яких: сума основного боргу 11\~999,65 грн., інфляційне збільшення суми боргу 3\~738,13 грн., 3% річних 1\~404,45 грн. (а.с. 11-13). Відповідно до ст.\~509\~ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно із ст.\~526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов\~відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Згідно із ст.\~67\~ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами. На підставі ст.\~19\~Закону України\~«Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною першою статті 598 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Згідно із ст.\~610\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст.\~612\~ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно із ч. 2 ст.\~615\~ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. У пункті 10 Постанови Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 року «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» визначено, що споживач зобов`язаний вносити щомісячну плату за надані послуги згідно встановлених тарифів. Частина 1 ст. 322 ЦК України визначає, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ч. 2 ст.\~625\~ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Положеннями ч. 1 ст.\~625\~ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Виходячи з юридичної природи правовідносин, що виникли між сторонами, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання. Суд також зазначає, що інфляційні втрати розраховані позивачем до 23.02.2022 року включно, що не порушує законодавство, зокрема постанову Кабінету\~Міністрів України\~№ 206\~від 05.03.2022 року про «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» відповідно до якої до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги. Ця постанова набрала чинності з дня опублікування і застосовується з 24 лютого 2022 року. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналогічна норма міститься ч. 1 ст. 81 ЦПК України. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (висновок Верховного Суду у постанові від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17). Статтею 80\~ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно із ч. 6 ст.\~81\~ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.\~89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Стаття 129\~Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність. Посилання відповідача на значне підвищення тарифів без повідомлення та роз`яснення причини суд до уваги не приймає, оскільки підписавши договір реструктуризації відповідач погодилася зі всіма тарифами та боргом, який було нараховано позивачем, і зобов`язалась погашати борг частинами, відповідно до графіку платежів. Вказаний договір недійсним у судовому порядку не визнавався, відповідних доказів матеріали справи не містять. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Враховуючи зазначені обставини та надані суду докази, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, а також те, що вимоги позивача є законними, обґрунтованими, у повному обсязі доведеними з його боку, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд приймає до уваги те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, тому сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2 684,00 грн. (а.с. 5) необхідно стягнути із відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved