Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом та просив відібрати дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у матері [PERSON] та батька [PERSON] без позбавлення її батьківських прав. Стягувати щомісячно з [PERSON] та [PERSON] аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у грошовій сумі не менше 50 відсотків встановленого законом прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Позов мотивований тим, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] є матір`ю та батьком дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] 07.11.2023 р. о 12:30 год. до служби у справах дітей Жмеринської міської ради надійшло анонімне повідомлення (телефонограма), про те, що від ранку 07.11.2023 р. за адресою: [ADDRESS] без догляду дорослих перебувають двоє малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Для перевірки обставин групою у складі працівників служби у справах дітей Жмеринської міської ради, фахівців з соціальної роботи центру надання соціальних послуг, представників сектору превенції Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій обл., лікарів екстреної медичної допомоги було здійснено рейд за місцем знаходження дітей. В результаті перевірки встановлено, що за адресою: [ADDRESS] , проживає сім`я, яка складається з матері - [PERSON] , батька - [PERSON] та двох малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . На час перевірки діти знаходилися без догляду дорослих, без сезонного одягу перед входом у будинок. При візуальному огляді, у [PERSON] були ссадини на обличчі. Обоє діток були не доглянуті, занедбані та голодні. В результаті встановлення вищезазначених обставин, було прийнято рішення про негайне вилучення дітей з сім`ї у зв`язку з загрозою їх життю та здоров`ю. Дітей було госпіталізовано у заклад охорони здоров`я для обстеження та надання медичної допомоги. 07.11.2023 року відбулось засідання комісії з питань захисту прав дитини. Вивчивши дану ситуацію комісія прийшла до висновку, що відібрання дітей без позбавлення батьківських прав відповідачів [PERSON] доцільно. Рішенням виконавчого комітету Жмеринської міської ради Вінницької області від 08.11.2023 р. №377 вирішено відібрати дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у батьків [PERSON] та [PERSON] , без позбавлення їх батьківських прав та підготувати відповідний позов до суду. Ухвалою суду від 01.12.2023 року по даній справі було відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання за загальними правилами позовного провадження. В підготовче судове засідання представник позивача - Українець П.І. не з`явився. В наданій до суду заяві зазначив, що підтримує в повному обсязі заявлені позовні вимоги, дану справу просив розглянути у його відсутність. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в підготовче засідання не з`явились, надали заяви, в якій позовні вимоги визнали у повному обсязі та просили розглянути справу у їх відсутність. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно із свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , батьками дитини [PERSON] , [INFO] , записані [PERSON] та [PERSON] (а.с.3). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , батьками дитини [PERSON] , [INFO] батьками записані [PERSON] та [PERSON] (а.с.4). 07.11.2023 р. о 12:30 год. до служби у справах дітей Жмеринської міської ради надійшло анонімне повідомлення (телефонограма), про те, що від ранку 07.11.2023 р. по [ADDRESS] без догляду дорослих перебувають двоє малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Для перевірки обставин групою у складі працівників служби у справах дітей Жмеринської міської ради, фахівців з соціальної роботи центру надання соціальних послуг, представників сектору превенції Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій обл., лікарів екстреної медичної допомоги було здійснено рейд за місцем знаходження дітей та складено акти проведення оцінки рівня безпеки дітей [PERSON] та [PERSON] . На час перевірки діти знаходилися без догляду дорослих, без сезонного одягу перед входом у будинок, у дівчинки [PERSON] були ссадини на обличчі, діти не доглянуті, занедбані та голодні. Вони були негайно вилучені з сім`ї у зв`язку з загрозою їх життю та здоров`ю, їх було госпіталізовано у заклад охорони здоров`я для обстеження та надання медичної допомоги (а.с.5-14). 07.11.2023 року відбулось засідання комісії з питань захисту прав дитини, вирішено, що відібрання дітей без позбавлення батьківських прав відповідачів [PERSON] є доцільним (а.с.15-16). За рішенням виконавчого комітету Жмеринської міської ради Вінницької області від 08.11.2023 р. №377 вирішено відібрати дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у батьків [PERSON] та [PERSON] , без позбавлення їх батьківських прав та підготувати відповідний позов до суду (а.с.17-18). За з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Дослідивши вищезазначені докази, встановлено, що між сторонами виник спір із сімейних правовідносин щодо неналежного виконання батьками своїх батьківських обов`язків відносно їх дітей. Згідно із ч.1 ст.170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених п.2 - п.5 ч.1 ст.164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. У п.2 - п.5 ч.1 ст.164 СК України зазначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. Відповідно до ст.6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Повноліття за українським законодавством настає з вісімнадцяти років, згідно ч.1 ст.34 ЦК України. Відповідно до Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю 20.11.1959 року, яка знайшла своє відображення і в Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року №789-ХІІ) дитина, внаслідок її фізичної і розумової незрілості, потребує спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. Дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під піклуванням і відповідальністю своїх батьків і у всякому випадку в атмосфері любові і морального та матеріального забезпечення; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі ст.ст.18, 27 Конвенції ООН про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У п.1 ст.9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У рішенні ЄСПЛ від 11.07.2017 року, заява №2091/13 у справі «М.С. проти України» йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. В даному випадку судом на перше місце поставлено «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включала в себе оцінку і знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення в даному випадку стосовно даних осіб (див. пункт 47 Зауважень загального порядку Комітету ООН з прав дитини № 14 (2013) про право дітей на приділення першочергової уваги якнайкращому забезпеченню їх інтересів (Пункт 1 статті 3). Згідно з ч.2 ст.4 ЦПК України у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Згідно з ч.1 та ч.5 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Враховуючи зазначене, суд вважає, що позов обґрунтований, визнаний відповідачами, стверджений доказами, які не суперечать один одному, є належним та допустимими та підлягає задоволенню, виходячи із таких норм права, що регулюють зазначені спірні правовідносини. Крім того, суд вважає за необхідне роз`яснити, що якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за їх заявою може постановити рішення про повернення їм дітей на підставі ч.3 ст.170 СК України. Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню та суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. З урахуванням задоволення позову відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідачів необхідно стягнути на користь держави суму судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved