Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-23 00:00:00

Представник позивача КП «Харківські теплові мережі» - Вініцький М.В. звернувся до суду з позовною заявою в якій просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь КП «Харківські теплові мережі» заборгованість за спожиту теплову енергію за період з березня 2017 року по квітень 2019 року в сумі 5811,18 грн., інфляційні втрати в сумі 2934,65 грн., 3 % річних в сумі 1526,03 грн., а всього стягнути - 10271,86 грн. та покласти судові витрати по сплаті судового збору на відповідача. Ціна позову визначена позивачем в розмірі - 10271,86 грн. В обґрунтування своїх вимог представник позивача вказує, що відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу належать нежитлові приміщення загальною площею 224,9 кв.м., які розташовані в житловому будинку [ADDRESS] , з централізованою системою опалення, теплопостачання якого здійснює КП «Харківські теплові мережі». Відповідач не уклавши договір на постачання теплової енергії безпідставно отримувала теплову енергію за рахунок позивача, яку КП «Харківські теплові мережі» надає у централізовану систему опалення житлового будинку, де розташовані нежитлові приміщення, які належить відповідачу. Постачання теплової енергії у житловий фонд на потреби опалення здійснюється на підставі розпоряджень місцевих органів про початок та закінчення опалювального сезону, а на потреби гарячого водопостачання - протягом року. Постачання теплової енергії відповідачу підтверджується актами про включення опалення та відключення опалення. У зв`язку з тим, що приміщення відповідача не обладнані пристроями обліку теплової енергії, розрахунок безпідставно спожитої теплової енергії зроблений згідно з нормативним документом "Норми та вказівки по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також на господарсько-побутові потреби в України» КТМ 204 України 244-94 з урахуванням теплового навантаження. За період бездоговірного користування з 01.03.2017 року по 09.04.2019 року відповідачем безпідставно спожито теплову енергію на суму 5811,18 грн. Крім того, представник позивача посилається на те, що відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, з відповідача підлягають стягненню інфляційні втрати в розмірі - 2934,65 грн. та 3 % річних від простроченої суми в розмірі 1526,03 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Як вбачається з позовної заяви, КП «Харківські теплові мережі» заявлені позовні вимоги про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію на потреби опалення, які надавалися за місцезнаходженням нежитлового приміщення за адресою: [ADDRESS] , які належали відповідачу на праві приватної власності, відноситься до територіальної юрисдикції Орджонікідзевського районного суду м. Харкова. Ухвалою суду від 25.05.2023 року відкрито провадження та призначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Вказаною ухвалою визначено відповідачам п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У зазначений строк відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 178 ЦПК України, одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду, копія відзиву та доданих до нього документів відповідач зобов`язаний надіслати іншим учасникам справи. Копія даної ухвали разом з копією позовної заяви та доданими до неї документами направлена відповідачу на адресу зареєстрованого місця проживання, яка вказана в позовній заяві, однак повернулась на адресу суду неврученою, що підтверджується поштовими повідомленнями, які знаходяться в матеріалах справи. Відповідно до п. 5 ч. 6 ст. 272 ЦПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Оскільки ухвала суду від 25.05.2023 року направлялась відповідачу на адресу місця реєстрації і повернулась до суду неврученою, суд вважає, що відповідач належним чином повідомлена про відкриття провадження у справі та встановлення строку для подання відзиву. Протягом встановленого судом строку відповідачем відзив на позовну заяву не подавався. Відповідно до вимог ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. В судовому засіданні представник позивача КП «Харківські теплові мережі» - Борисенко І.А. позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з підстав зазначених в позові та додаткових поясненнях. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала з підстав, які зазначені в її письмовій заяві та просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Після відкриття провадження у справі відповідачем подано заяву про застосування строків позовної давності. В обґрунтування вказаної заяви зазначено, що позивач просить стягнути з неї заборгованість за спожиту теплову енергію за період з березня 2017 року по квітень 2019 року. Вказаний період виходить за межі строку для звернення до суду з позовом, який встановлений ст. 257 ЦК України та складає 3 роки, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. На підставі викладеного, відповідач просить на підставі ст. 267 ЦК України відмовити в задоволенні позову у зв`язку з пропуском строку позовної давності. Крім того, відповідач просить відмовити в задоволенні позову також з тих підстав, що позивачем позовні вимоги не підтверджені відповідно до ст. 81 ЦПК України, а Закон України № 731-ІХ від 18.06.2020 року, змінив дію деяких положень Закону України № 540-ІХ від 30.03.2020 року. Також зазначила, що теплова енергія на опалення до її нежитлових приміщень не подавалася, будь-яких опалювальних приладів в приміщені не було, труби заізольовані від тепловтрат, більшість стін знаходяться з неопалювальними під`їздами чи приміщеннями. Те, що теплова енергія могла проходити через стіни не є встановленим та доведеним фактом. До того ж вказані нежитлові приміщення опалювались електрикою та тим самим опалювали труби позивача, тобто відбувався взаємо обмін тепловою енергією. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що відповідачу [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 11.07.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу - Петриченко О.О., належали нежитлові приміщення загальною площею 224,9 кв.м., які розташовані в житловому будинку [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу, та копією Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, які долучено до позову. Відповідно до ч. 1 Закону України «Про теплопостачання» теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу. Відповідач не уклавши договір на постачання теплової енергії безпідставно отримувала теплову енергію за рахунок позивача, яку КП «Харківські теплові мережі» надає у централізовану систему опалення житлового будинку, де розташовані нежитлові приміщення, які належить на праві власності відповідачу. Постачання теплової енергії у житловий фонд на потреби опалення здійснюється на підставі розпоряджень місцевих органів про початок та закінчення опалювального сезону, а на потреби гарячого водопостачання - протягом року. Постачання теплової енергії відповідачу підтверджується актами про включення опалення та відключення опалення. У зв`язку з тим, що приміщення відповідача не обладнані пристроями обліку теплової енергії, розрахунок безпідставно спожитої теплової енергії зроблений згідно з нормативним документом "Норми та вказівки по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також на господарсько-побутові потреби в України» КТМ 204 України 244-94 з урахуванням теплового навантаження. Відповідно до Акту обстеження від 10.02.2017 року №ОНОТ/4144 над нежитловими приміщеннями, які були власністю відповідача, розташовані жилі опалювальні квартири, стіни приміщення є суміжними з опалювальними приміщеннями. Внутрішньо домовий трубопровід системи опалення житлового будинку проходить по нежилому приміщенню першого поверху та підвальному приміщенні, власником якого була відповідач. Тобто, нежитлове приміщення, яке належало відповідачу на праві приватної власності, знаходиться в тепловому контурі житлового будинку, тобто опалюється за рахунок теплопередачі від суміжних приміщень. Так, відповідно до п. п.5.3 п.5 Державні будівельні норми України «Опалення, вентиляція та кондиціювання» ДБН В.2.5-67:2013, передбачено, що у холодний період року в опалювальних приміщеннях упродовж періоду їх невикористання у житлових будинках допускається, а у громадських, адміністративно-побутових та виробничих будівлях слід приймати температуру повітря нижчою не більше ніж на 4С від нормованої температури, але не нижче 12С у житлових, громадських та адміністративно-побутових будівлях і не нижче ніж 5С у виробничих приміщеннях. Таким чином, для запобігання розмороження системи опалення житлового будинку, в тому числі нежитлових приміщень, законодавством передбачено, що у холодний період року в опалювальних приміщеннях упродовж періоду їх невикористання (приміщення не опалюється) у житлових будинках допускається температура не нижче ніж 5С . Згідно п.23 «Правил користування тепловою енергією», затвердженими Постановою КМУ від 03.10.2007 р. № 1198 у споживачів, що не мають приладів комерційного обліку, обсяг фактично спожитої теплової енергії розраховується відповідно до теплового навантаження, визначеного у договорі, з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді. Тому, розрахунок теплового навантаження відповідачу було виконано з урахуванням відключення окремого вводу на 5С (з урахуванням споживання теплової енергії від суміжних приміщень), та вираховується згідно з нормативним документом "Норми та вказівки по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також на господарсько-побутові потреби в Україні" КТМ 204 України 244-94. Відповідачу, актом обстеження від 10.02.2017 року № ОНОТ/4144 було надано час самостійно провести розрахунок теплового навантаження на опалення, звернувшись до організації, яка має відповідну ліцензію та попереджена, що у разі ненадання розрахунку КП «Харківські теплові мережі» виконає розрахунок самостійно. Відповідачем розрахунок до КП «Харківські теплові мережі» не надавався. За період бездоговірного користування з 01.03.2017 року по 09.04.2019 року спожито теплову енергію на суму 5811,18 грн. Письмовий договір про надання послуг між КП «Харківські теплові мережі» та відповідачем не укладався, але послуги фактично надавалась відповідачу за адресою місцезнаходження нежитлових приміщень. Таким чином, між сторонами наявні фактичні договірні відносини. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Водночас, відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Щомісячно позивач нараховував відповідачу плату за надані послуги з централізованого опалення, однак відповідачем кошти за вказані послуги в повному обсязі не сплачувались. Відповідач порушуючи свої зобов`язання, не сплачувала за отримані послуги в повному обсязі, що призвело до утворення заборгованості. Доказів щодо звернення відповідача в установленому законодавством порядку до позивача з претензіями щодо надання чи ненадання вказаних житлово - комунальних послуг у матеріалах справи відсутні. З викладеного вище вбачається, що відповідач, будучи зобов`язаною своєчасно сплачувати плату за отриманні послуги, в односторонньому порядку припинила виконувати взяті на себе зобов`язання, не погашає заборгованість добровільно. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (зі змінами і доповненнями) у період з 12 березня 2020 року по 22 травня 2020 року встановлений карантин на всій території України. Постановами Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 року №392, від 22 липня 2020 року №641, від 09 грудня 2020 року №1236 встановлений Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 карантин продовжений на всій території України з 22 травня 2020 року по 30 червня 2023 року. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням короновірусної хвороби COVID-19 від 30.03.2020 №540-ІХ внесено зміни до законодавчих актів, зокрема розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦПК доповнено пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Судом встановлено, що КП «Харківські теплові мережі» звернулося до суду з позовною заявою 27.02.2023 року. Згідно позовної заяви відповідач не в повному обсязі сплачувала вартість наданих послуг, у зв`язку з чим виникла заборгованість за період з 01.03.2017 року по 09.04.2019 року, яка складає 5811,18 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ч. 1 ст. 266 ЦПК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Враховуючи те, що строк позовної давності за період з 12 березня 2017 року закінчувався 12 березня 2020 року, а також запровадження на всій території України карантину до 30 червня 2023 року, а під час дії карантину строки, визначені ст.257 ЦК України продовжуються на строк дії такого карантину, суд приходить до висновку, що період заборгованості з 01.03.2017 року по 09.04.2019 року не виходить за межі позовної давності. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Приймаючи до уваги, що відповідач будучи зобов`язаною своєчасно сплачувати плату за отриманні послуги, в односторонньому порядку припинила виконувати взяті на себе зобов`язання, не погашає заборгованість добровільно, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в межах строку позовної давності в сумі 5811,18 грн. Крім того, відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, з відповідача підлягають стягненню інфляційні втрати в розмірі - 2934,65 грн. та 3 % річних від простроченої суми в розмірі 1526,03 грн. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягає стягненню заборгованість за спожиту теплову енергію за період з березня 2017 року по квітень 2019 року в сумі 5811,18 грн., інфляційні втрати в сумі 2934,65 грн., 3 % річних в сумі 1526,03 грн., а всього - 10271,86 грн. Розподіл судових витрат, суд вирішує в порядку ст. 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір». За подання позовної заяви в 2023 році позивачем сплачено судовий збір в розмірі 2684,00 грн. Таким чином, з відповідача необхідно стягнути на користь позивача, документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в розмірі 2684,00 грн.

Outcome: approved