Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-14 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном - приміщенням універмагу на [ADDRESS] шляхом знесення [PERSON] магазину з офісними приміщеннями на [ADDRESS] . Третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача, [PERSON] залучено управління Державної архітектурно-будівельної інспекції в Івано-Франківській області. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23 січня 2020 року справу передано для розгляду судді Рибці Лесі Ярославівні. Ухвалою Богородчанського районного суду від 28 січня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 07 вересня 2020 року у справі призначено судову будівельно-технічну експертизу. У зв`язку із закінченням повноважень судді Рибки Л.Я., відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29 вересня 2021 року, справу передано для розгляду судді Шишку О.А. Ухвалою суду від 04 жовтня 2021 року в справі призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 26 жовтня 2021 року зупинено підготовче провадження у справі на час проведення судової будівельно-технічної експертизи. Ухвалою суду від 18 лютого 2022 року, у зв`язку з надходженням висновку судової експертизи, провадження у справі поновлено. Ухвалою суду від 04 листопада 2022 року справу призначено до судового розгляду. Ухвалою суду від 14 грудня 2023 року, у зв`язку з ліквідацією Державної архітектурно-будівельної інспекції, до участі у справі залучено правонаступника - Державну інспекцію архітектури та містобудування України. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він є власником приміщення універмагу на [ADDRESS] . На суміжній земельній ділянці, яка розташована на [ADDRESS] , відповідач, без відповідних дозвільних документів будує магазин з офісними приміщеннями. Вказаний магазин відповідач споруджує на відстані, меншій ніж 8 метрів до його приміщення універмагу, що є порушенням протипожежних правил, зазначених у ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування і забудова територій». Оскільки здійснене відповідачем будівництво без належних дозвільних документів є самочинним та таким, що порушує протипожежні правила, тобто створює йому значні незручності та небезпеку для оточуючих, просить позов задовольнити шляхом зобов`язання відповідача знести незаконно збудований магазин з офісними приміщеннями. Відповідач подав відзив на позов, в якому щодо задоволення позову заперечив. Вказав, що він не чинить жодних перешкод у здійсненні позивачем права власності його майном - приміщенням універмагу. Зазначив, що будівництво свого магазину з офісними приміщення він почав на виділеній йому земельній ділянці на підставі дозволу на виконання будівельних робіт № 5 від 27 лютого 2006 року. Такий дозвіл неодноразово продовжувався, останній раз до 27 лютого 2011 року. Після набрання чинності Закону України від 17 лютого 2011 року «Про регулювання містобудівної діяльності» продовження таких дозволів не вимагалося, оскільки статтею 8 вказаного закону передбачено автоматичне продовження строку дії дозволів на виконання будівельних робіт до завершення будівництва об`єкта. Вважає позовні вимоги безпідставними, тому у їх задоволенні просить відмовити. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - управління Державної архітектурно-будівельної інспекції в Івано-Франківській області направила письмове пояснення, в якому щодо вирішення спору поклалася на розсуд суду. Одночасно повідомила, що [PERSON] постановою головного інспектора будівельного нагляду інспекційного відділу управління Державної архітектурно-будівельної інспекції в Івано-Франківській області Шимонівського А.В. від 30 липня 2019 року № 65/1009/m.6/2019 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.96 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді 10200 грн штрафу якраз за здійснення будівельних робіт приміщення магазину без належних дозвільних документів. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала з підстав, викладених у позовній заяві. Вказала, що відповідач спорудив приміщення магазину з відхиленням від наявного у нього архітектурного плану, що є підтвердженням здійснення самочинного будівництва. Наблизивши свою будівлю до приміщення універмагу, він допустив порушення правил пожежної безпеки, що може в майбутньому призвести до непоправних наслідків. Підтвердженням неправомірності здійснення будівництва відповідачем магазину є наданий на замовлення сторони позивача звіт від 16 січня 2020 року № 02/20 «Про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій об`єкта» та висновок від 17 червня 2022 року № 12/22 судового експерта Петрова М.С., складеного за результатами проведення будівельно-технічної експертизи. Наголосила на неправильності висновку від 30 грудня 2021 року № 2814/20-28 судової будівельно-технічної експертизи, складеної на підставі ухвали суду експертом Марченковим Г.Г., які спростовуються висновками спеціалістів, складених на замовлення сторони позивача. Крім того, вважає недопустимим зменшення відстаней між будівлями, що суперечить правилам пожежної безпеки і не підлягає коригуванню. За таких обставин просить позов задовольнити. Відповідач та його представник щодо задоволення позову заперечили з підстав, зазначених у відзиві на позов. Додатково пояснили, що будівництво спірного магазину з офісними приміщеннями здійснено на підставі необхідних дозвільних документів. Наголосили, що постанову головного інспектора будівельного нагляду інспекційного відділу управління Державної архітектурно-будівельної інспекції в Івано-Франківській області Шимонівського А.В. від 30 липня 2019 року № 65/1009/m.6/2019, якою відповідача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.96 КУпАП, рішенням Богородчанського районного суду від 10 березня 2020 року в справі № 338/942/19 скасовано. Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11 серпня 2020 року вказане рішення Богородчанського районного суду залишено без змін. Крім того наголосили, що підтвердженням правомірності здійсненого будівництва магазину з офісними приміщеннями є те, що такий об`єкт нежитлової нерухомості [PERSON] здано в експлуатацію та зареєстровано 28 жовтня 2022 року на нього право власності як нежитлову нерухомість. Також вказали, що підтвердженням відсутності будь-яких порушень прав позивача є висновок судової будівельно-технічної експертизи від 30 грудня 2021 року № 2814/20-28, складений на виконання ухвали суду в цій справі. Висновки експертиз, надані на замовлення сторони позивача вважають неправомірними, оскільки їхні висновки суперечать вимогами нормативних актів у сфері будівництва та протипожежним правилам, а також встановленим дійсним обставинам справи. Вважають позов безпідставним, а тому у його задоволенні просять відмовити. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - управління Державної архітектурно-будівельної інспекції в Івано-Франківській області, а також правонаступника - Державної інспекції архітектури та містобудування України в судове засідання не прибули, про дату, час та місце судового розгляду повідомлялися в установленому законом порядку. Вислухавши представника позивача, відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з таких підстав. Судом встановлено, що позивач є власником приміщення універмагу на [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом, виданим приватним нотаріусом Максьом Г.І. 11 січня 2002 року, зареєстрованим в реєстрі за № 102 та зареєстрованим Івано-Франківським обласним бюро технічної інвентаризації 14 січня 2002 року за реєстровим № 105 (т.1 а.с.10). На суміжній земельній ділянці, яка розташована на [ADDRESS] , протягом 2007 - 2022 років відповідач здійснював будівництво магазину з офісними приміщеннями. Станом на час розгляду справи відповідачем завершено будівництво вказаного магазину й зареєстровано право власності на нього, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (т.2 а.с.187). Цей магазин споруджений на земельній ділянці, яка належить [PERSON] на праві приватної власності відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 638081 від 10 жовтня 2011 року та виділена йому для будівництва магазину з офісними приміщеннями (т.1 а.с.75). Позивач стверджує, що відповідач здійснював будівництво магазину з офісними приміщеннями без відповідних дозвільних документів. Крім того, за ствердженням позивача, вказаний магазин відповідач спорудив на відстані, меншій ніж 8 метрів до його приміщення універмагу, що є порушенням протипожежних правил, зазначених у ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування і забудова територій». Позивач вважає, що споруджений магазин має ознаки самочинного будівництва, створює підвищену пожежонебезпечність, порушує його право на безпечне користування своєю власністю, яке підлягає судовому захисту. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема з позовом про усунення перешкод у здійсненні користування чи розпорядження власністю (негаторний позов). Згідно з частиною третьою статті 375 ЦК України, право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, Верховний Суд у постанові від 15 листопада 2023 року в справі № 702/80/17 вказав, що за змістом частини першої статті 376 ЦК України самочинне будівництво визначається через ознаки, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об`єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети; 2) об`єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) об`єкт нерухомості збудовано з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним. З урахуванням змісту статті 376 ЦК України у поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 ЦК України позивачами за такими вимогами можуть бути відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування та інші особи, право власності яких порушено самочинним будівництвом лише за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою. Саме такий правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-1328цс15, а також Верховним Судом у постановах: від 18 лютого 2019 року у справі № 308/5988/17-ц, від 20 березня 2019 року у справі № 202/3520/16-ц, від 17 серпня 2022 року у справі № 745/342/19. Відповідно до частини третьої статті 12, частин першої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Звертаючись до суду з указаним позовом, [PERSON] зазначає, що магазин з офісними приміщеннями, які спорудив відповідач, є самочинним будівництвом, оскільки на час його будівництва були відсутні належні дозвільні документи, а також ним порушено правила пожежної безпеки. Однак такі вимоги позивача не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду. Зокрема, ще 27 жовтня 2005 року відповідачу надано висновок комплексної державної експертизи № 74.84.0-383, яким констатовано, що за наслідками перевірки проектних матеріалів, після усунення зауважень державної експертизи, встановлено, що проектна документація відповідає чинній нормативній базі; на підставі позитивних експертних висновків можна рекомендувати до видачі дозволу на виконання будівельно-монтажних робіт (т.1 а.с.68-70). Відповідачу 27 лютого 2007 року надано дозвіл № 5 на виконання будівельних робіт, який неодноразово продовжувався, останній раз - до 27 лютого 2011 року (т.1 а.с.81). Як уже зазначалося вище, магазин споруджений відповідачем на земельній ділянці, яка йому належить на праві приватної власності відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 638081 від 10 жовтня 2011 року, цільове призначення земельної ділянки дотримано (т.1 а.с.75). Таблицею 15.2 ДБН Б.2.2-12:2019 визначено протипожежні відстані між житловими, громадськими, адміністративно-побутовими будинками промислових підприємств, гаражами, а також до виробничих будинків, сільськогосподарських будівель і споруд в залежності від ступеня вогнестійкості будинку. Пунктом 15.2.3 ДБН Б.2.2-12:2019 визначено, що протипожежні відстані, які зазначені у таблицях 15.2, 15.3, можуть не застосовуватись у таких випадках: між житловими і господарськими будинками у межах однієї присадибної ділянки; між житловими, громадськими, а також житловими і громадськими будинками (крім індивідуальних житлових будинків) при сумарній площі забудови, включаючи незабудовану площу між ними, яка дорівнює найбільшій допустимій площі протипожежного відсіку в межах поверху будинку, що має найменший ступінь вогнестійкості. При однаковому ступені вогнестійкості житлового та громадського будинків сумарна площа забудови, включаючи незабудовану площу між ними, приймається як для житлових будинків. Для житлових будинків питання пожежної безпеки врегульоване розділом 8 ДБН В.2.2-15:2019. Таблицею 3 пункту 8.2 ДБН В.2.2-15:2019 передбачена нормована площа поверху залежно від ступеня вогнестійкості та поверховості будинків й для ІІІ ступеня вогнестійкості будинку найбільша площа протипожежного відсіку становить 1800 кв.м. Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 30 грудня 2021 року № 2814/20-28, складеного судовим експертом Марченковим Г.Г., протипожежні відстані між магазином з офісними приміщеннями та приміщенням універмагу не відповідають відстані 8,0 м, що зазначена в проектно-кошторисній документації. Фактична відстань між найбільш виступаючими конструктивними елементами вказаних будівель складає 5,9 м. Площа протипожежного відсіку (1363,5 кв.м.) між житловим будинком та громадськими будівлями (магазином з офісними приміщеннями та приміщенням універмагу) менша за найбільшу площу протипожежного відсіку, встановлену для житлових будинків ІІІ ступеня вогнестійкості (1800 кв.м., табл.3 ДБН В.2.2-15:2019), тобто зазначені в таблиці 15.2 ДБН В.2.2-15:2019 «Планування і забудова територій» протипожежні відстані можуть не застосовуватись. Ступінь вогнестійкості магазину з офісними приміщеннями на [ADDRESS] . Ступінь вогнестійкості будівлі універмагу, що на [ADDRESS] . Цим же висновком констатовано, що відстань між магазином, універмагом та житловим будинком відповідає вимогам державних будівельних норм в частині дотримання протипожежних вимог (в межах площі протипожежного відсіку). У висновку також зазначено, що оскільки вимогами ДБН Б.2.-12:2019 «Планування і забудова територій (чинні з 01 жовтня 2019 року) передбачається, зокрема, п.15.2.3, що протипожежні відстані, які зазначені в таблицях 15.2, 15.3, можуть не застосовуватись, тому здійснювати будівельні роботи у перебудові магазину з офісними приміщеннями немає потреби (т.2 а.с.39-45). Допитаний в судовому засіданні судовий експерт [PERSON] підтвердив свої висновки, викладені ним у судовій експертизі, та наголосив, що наявні відстані між магазином, універмагом та житловою забудовою відповідають вимогам державних будівельних норм в частині дотримання протипожежних вимог. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що вже в ході судового розгляду відповідач завершив будівництво спірного магазину з офісними приміщенням, здав його в експлуатацію після реєстрації декларації про готовність до експлуатації об`єкта та зареєстрував 28 жовтня 2022 року на нього право власності як нежитлову нерухомість (т.2 а.с.187). Отже, наведене свідчить, що здійснене відповідачем будівництво магазину з офісними приміщеннями на [ADDRESS] не є самочинним будівництвом. Належних і допустимих доказів на спростування наведеного вище позивачем не надано. Суд не приймає до уваги позицію представника позивача про те, що підтвердженням недотримання відповідачем правил пожежної безпеки є долучені нею до матеріалів справи звіт від 16 січня 2020 року № 02/20 «Про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій об`єкта» та висновок від 17 червня 2022 року № 12/22 судового експерта Петрова М.С., складеного за результатами проведення будівельно-технічної експертизи. Верховний Суд у постанові від 12 липня 2021 року в справі № 766/12142/16-а наголосив, що висновок експерта може бути доказом у справі лише тоді, коли експертиза здійснена на підставі ухвали суду відповідними судово-експертними установами. У разі коли висновок експертизи наданий стороною як додаток до позовної заяви, тобто проведений відповідною експертною установою за клопотанням сторони чи її представника, то такий висновок може розцінюватися лише як письмовий доказ, який підлягає дослідженню в судовому засіданні та відповідній оцінці. Слід зазначити, що долучені позивачем до справи письмові докази - звіт від 16 січня 2020 року № 02/20 «Про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій об`єкта» та висновок від 17 червня 2022 року № 12/22 судового експерта Петрова М.С., містять посилання на порушенні відповідачем під час спорудження магазину з офісними приміщеннями державних будівельних норм з питань пожежної безпеки. Разом з тим, як встановлено в судовому засіданні, огляд спірних приміщень проводився представником ТзОВ «Альянс-Консалтинг» та експертом Петровим М.С. тільки за участю представника позивача та без присутності відповідача чи його представника. Сама будівля магазину з офісними приміщеннями згаданими спеціалістами не оглядалася. Крім того, викладені у них факти про ймовірне порушення будівельних норм з питань пожежної безпеки, на переконання суду, є свідченням невірного трактування положень державних будівельних норм та спростоване висновком судової будівельно-технічної експертизи від 30 грудня 2021 року № 2814/20-28 та наданими в судовому засіданні поясненнями судовим експертом Марченковим Г.Г. Суд вважає безпідставним посилання позивача на постанову головного інспектора будівельного нагляду інспекційного відділу управління Державної архітектурно-будівельної інспекції в Івано-Франківській області Шимонівського А.В. від 30 липня 2019 року № 65/1009/m.6/2019, якою відповідача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.96 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді 10200 грн штрафу за здійснення будівельних робіт приміщення магазину без належних дозвільних документів, оскільки така постанова скасована рішенням Богородчанського районного суду від 10 березня 2020 року у справі № 338/942/19. Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11 серпня 2020 року рішення Богородчанського районного суду від 10 березня 2020 року залишено без змін. В судовому засіданні також встановлено, що магазин з офісними приміщеннями побудований по відношенню до приміщення універмагу на відстані меншій ніж 8,0 м, як це повинно було бути відповідно до проектно-кошторисної документації. Висновком судової експертизи встановлено, що фактична відстань між найбільш виступаючими конструктивними елементами вказаних будівель складає 5,9 м. Однак, як зазначив Верховний Суд у постанові від 15 листопада 2023 року в справі № 702/80/17, контроль за дотриманням держаних будівельних норм (вимог, правил, проектів) повинен здійснювати відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування, а інші особи, повинні довести факт порушення своїх прав здійсненим будівництвом. Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини у справі «Іванова і Черкезов проти Болгарії» (Ivanova and Cherkezov v. Bulgaria, скарга № 46577/15) наголосив, що знесення будівництва, в тому числі й самочинного, є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Отже суд вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт, що зведення відповідачем магазину з офісними приміщеннями призвело до порушення його прав як власника суміжної земельної ділянки та розташованого на ній приміщення універмагу. Більше того, судом таких обставин також не встановлено. Беручи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до задоволення не підлягають. На підставі наведеного, ст.15, 16, 319, 321, 375, 376, 391 ЦК України,

Outcome: dismissed