Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-10 00:00:00

ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулося до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідачів на користь позивача заборгованість за кредитним договором. У своєму позові ТОВ «Кредитні ініціативи» послалося на те, що 10.05.2007 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком та [PERSON] було укладено кредитний договір № 291-07кф, відповідно до умов якого банк надає позичальнику кредит у сумі 142 000 (сто сорок дві тисячі) грн. 00 коп., а позичальник зобов`язується своєчасно сплачувати кредит, проценти за користування кредитом та можливі штрафні санкції, та повністю повернути отримані кредитні кошти та сплати відсотки за користування кредитними коштами не пізніше 07.05.2012 року. В цей же день, з метою забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором № 291-07кф між банком та [PERSON] було укладено Договір поруки № 535-07 ПФ, відповідно до умов якого поручитель зобов`язувався відповідати в повному обсязі за своєчасне та повне виконання позичальником умов кредитного договору, та у випадку невиконання позичальником зобов`язань за кредитним договором бере на себе зобов`язання погасити заборгованість в розмірі наданого кредиту, а також відсотки за користування кредитним коштами та штрафи і пеню у разі їх нарахування. В подальшому на виконання вимог діючого законодавства Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком було змінено найменування на Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк». 10.12.2010 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя ухвалено рішення по справі № 2-143/10 яким вирішено стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» 159 276 (сто п`ятдесят дев`ять тисяч двісті сімдесят шість) гривень 69 (шістдесят дев`ять) копійок заборгованості по несплаченому кредиту та 1592 (одна тисяча п`ятсот дев`яносто дві) гривні 76 (сімдесят шість) копійок витрат по сплаті судового збору і 30 (тридцять) гривень витрат на інформаційно технічне забезпечення розгляду справи. 17.12.2012 року року між Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (надалі - Товариство) було укладено договір відступлення прав вимоги згідно якого товариство набуло статусу нового кредитора та право грошової вимоги за кредитним договором № 291-07кф боржниками за яким є [PERSON] та за договором поруки № 535-07 ПФ, укладеним з [PERSON] . Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10.12.2010 по справі № 2-143/10 набрало законної сили 21.12.2010 року. Проте станом на 28.12.2022 року вищезазначене рішення не виконано. Так, станом на 28.12.2022 року загальна сума заборгованості становить 550\~738,84 грн., з яких: 47 782,90 грн. - сума 3% річних від суми простроченої заборгованості; 502 955,94 грн. - сума понесених інфляційних втрат. З цих підстав, позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх прав. Ухвалою суду від 17.05.2023 року провадження у справі відкрито, розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження. 25.09.2023 року на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого вона зазначила, ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03.03.2021 року по справі № 2-143/10, яка набрала законної сили 21.07.2021 року, задоволено заяву ТОВ «Кредитні ініціативи» про заміну сторони у виконавчому листі, та замінено стягувача на позивача. Проте представником позивача не було повідомлено суд, що мається ухвала Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 02.08.2022 року про відмову у видачі дубліката виконавчого листа. Вищевказана ухвала суду, в якій відмовлено стягувачу у видачі дубліката виконавчого документа, тобто його вимоги, які виникли на підставі рішення у справі № 2-143/10, не можуть бути захищені у судовому (примусовому) порядку, між сторонами виникло натуральне зобов`язання, до якого безпідставно застосовані положення ст. 625 ЦК України. За таких обставин, [PERSON] вважає, що відсутні підстави для задоволення позову. Ухвалою суду від 02.08.2023 року закрито підготовче провадження, призначено розгляд справи по суті. В судове засідання представник ТОВ\~«Кредитні ініціативи» не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якому зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі з підстав, викладених у позові. Відповідач [PERSON] до зали судового засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не надав. Відповідач [PERSON] до зали судового засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. Згідно з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно з положеннями ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частин першої, другої\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою\~статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У розумінні\~статті 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором. Частиною другою\~статті 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625\~цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до\~статей 549-552\~цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048\~цього Кодексу. Частиною 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно ч.ч. 1-2 ст. 553 ЦК України, За договором\~поруки поручитель\~поручається перед\~кредитором боржника\~за виконання\~ним свого\~обов`язку. Поручитель\~відповідає перед\~кредитором за\~порушення зобов`язання\~боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Відповідно до\~частин 1-2\~ст.\~554\~ЦК України,\~У разі\~порушення боржником\~зобов`язання,\~забезпеченого порукою,\~боржник і\~поручитель відповідають\~перед кредитором\~як солідарні\~боржники,\~якщо договором\~поруки не\~встановлено додаткову\~(субсидіарну)\~відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. В силу\~вимог ст.\~543\~ЦК України,\~у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Відповідно до\~статті 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Можливість нарахування боржникові кредитором наслідків прострочення виконання грошового зобов`язання, передбачених\~ст. 625 ЦК України, після реалізації права на дострокове стягнення усієї суми кредиту, встановлена також постановою\~\~ Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 року по справі №127/15672/16-ц. Судом встановлено, що заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10.12.2010 року по справі № 2-143/10 позов ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» в особі філії «Відділення ПАТ Промінвестбанк в м. Запоріжжя» до [PERSON] , [PERSON] задоволено. Стягнуто солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором № 291-07кф у розмірі 140\~611,65 грн. Вищевказане заочне рішення набрало законної сили 01.08.2011 року. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03.03.2021 року по справі № 2-143/10, яка набрала законної сили 21.07.2021 року задоволено заяву позивача про заміну сторони у виконавчому листі, та замінено стягувача у виконавчому листі № 2-143/10 від 10.12.2010 року, його правонаступником Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи». Проте, на даний час рішення суду у вищевказаній справі не виконано, з наведеного розрахунку, який долучено позивачем до позову вбачається, що у відповідачів станом на 28.12.2022 року існує сума простроченого грошового зобов`язання, яка становить 550\~738,84 грн., з яких: 47\~782,90 грн. сума 3% річних від суми простроченої заборгованості; 502\~955,94 грн. сума понесених інфляційних втрат. Оскільки\~стаття 625 ЦК України\~розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5\~ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Передбачене частиною другою\~статті 625 ЦК України\~нарахування відсотків річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Розмір заборгованості в даному випадку вже встановлений судовим рішенням по справі № 2-143/10, яке набрало законної сили. Відповідно до положень статей 525-526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 6 березня 2019 року у справі № 757/44680/15-ц (провадження № 61-32171сво18) дійшла висновку, що системне тлумачення частини першої статті 509, частини першої статті 267, статті 625 ЦК України у їх взаємозв`язку дає підстави для висновку, що натуральним є зобов`язання, вимога в якому хоча і існує, проте не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набутим майном. Положення статті 625 ЦК України щодо нарахування 3% річних та інфляційних втрат як спеціальної міри відповідальності за порушення грошового зобов`язання може бути застосовано до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, отже кредитор в натуральному зобов`язанні не має права на захист в судовому (примусовому) порядку вимоги про нарахування 3% річних та інфляційних втрат. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 червня 2019 року № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18) зазначено, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання; наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу. Таким чином, беручи до уваги усе вище викладене, суд відхиляє доводи [PERSON] , зазначеної у її відзиві, та дійшов до переконання про наявність правових підстав для стягнення з відповідачів на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» 3% річних та понесених інфляційних втрат від суми простроченої заборгованості. На думку суду відсутні підстави вважати зобов`язання [PERSON] та [PERSON] за кредитним договором від 10.05.2007 року натуральним зобов`язанням, оскільки рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10.12.2010 року стягнуто з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» заборгованість за кредитним договором від 10.05.2007 року, тобто вимога про стягнення заборгованості за предметом вже захищена у судовому (примусовому) порядку. Враховуючи, що відповідачі фактично прострочили виконання грошового зобов`язання, відтак останні на вимогу кредитора зобов`язані сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми в силу вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з задоволенням позовних вимог, судовий збір у розмірі 8\~261,08 грн. судом покладається на відповідачів.

Outcome: approved