Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садового матеріалу» про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за вимушений прогул. В обґрунтування позову, з урахуванням зміненого предмету, зазначив, що його незаконно звільнили із займаної посади регіонального менеджера комерційного відділу Південного регіону (Миколаївська, Одеська, Херсонська області) ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» на підставі наказу від 10.03.2023 №15-к/тр, яким скасовано наказ від 08.03.2023 №14-к/т про звільнення, відповідно до п.2 ч.1 ст.40 КЗпП України, тобто у зв`язку з виявленою невідповідністю займаній посаді внаслідок стану здоров я. Підставою звільнення стало те, що позивачу встановлено інвалідність 2 групи загального захворювання. Позивач наголошує на тому, що встановлена йому група інвалідності жодним чином не перешкоджала виконанню покладених на нього обов`язків. Вважає також, що його звільнення також суперечить основам соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні та порушує гарантоване державою рівні з усіма іншими громадянами можливості, зокрема у здійсненні права на працю. Крім того, жодного висновку МСЕК з рекомендаціями з приводу того, що позивачу рекомендована інша робота, ніж та, що він виконує, останній відповідачу не надавав. Позивач зазначає, що про звільнення він дізнався зі сторонніх джерел у жовтні 2023 року, а копія наказу про звільнення не вручена по сьогоднішній день. 06.11.2023 у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження. 16.11.2023 представником відповідача адвокатом Жуковим Д.О. подано відзив на позовну заяву у якому вважають, що позов [PERSON] не підлягає задоволенню. Відзив обґрунтований тим, що 10.10.2022 позивач власноруч надіслав ДП «ЦСЕНСМ» службову записку, до якої додав Довідку до акту огляду МСЕК № 391564 з висновком про умови і характер праці. Отже, з моменту повідомлення позивачем відповідача про встановлення йому другої групи інвалідності, у ДП «ЦСЕНСМ» виник обов`язок суворо слідувати висновкам індивідуальної програми реабілітації. Згідно посадової інструкції, поданої самим позивачем, його посада відноситься до посад з роз`їзним характером роботи та ненормованим робочим днем. Виходячи з індивідуальної програми реабілітації позивача: доступна розумова праця в комфортних умовах і у денний час, тривалістю не більш ніж 8 годин, не пов`язана з нервово-психічним захворюванням. Тобто обов`язкові приписи МСЕК перешкоджають виконанню Позивачем посадових обов`язків регіонального менеджера. 27.02.2023 Позивачу на електронну адресу [INFO] та за допомогою месенджеру Viber було надіслано Пропозицію (вих № 2/10-7/52-23) про переведення на іншу роботу, а саме - провідного аудитора ДП «ЦСЕНСМ». У зв`язку з відсутністю реакції 28.02.2023 менеджер з кадрів КРАВЧУК Ніна Валентинівна зателефонувала Позивачу та роз`яснила умови праці на пропонованій посаді і ще раз попросила надіслати свою згоду чи відмову. Оскільки Позивач так і не висловив свою згоду на переведення, відповідач 02.03.2023 повторно: цінним листом з описом вкладення «Укрпошта» № 010104752000, відправленням Нова Пошта № 59 0009 3637 4872, через месенджери Viber та WhattApp надіслав позивачу Пропозицію № 2/10-7/56-23 про переведення на іншу посаду згідно висновків МСЕК. Менеджер з кадрів Н. КРАВЧУК знову зателефонувала Позивачу і попередила, що у разі його відмови у наданні згоди на переведення його буде звільнено. Отже, направлення відповідачем пропозиції позивачу всіма можливими способами: електронною поштою, месенджерами, Укрпоштою, новою поштою та телефонограмами є належним і всебічним способом інформування позивача про його невідповідність займаній посаді, виконання вимоги зробити пропозицію про переведення на іншу посаду та достатня підстава для звільнення за п. 2 ст. 40 КЗпП України. Щодо строків звернення до суду зазначено, що 10.03.2023 наказ про звільнення позивача було направлено йому на електронну адресу [INFO] , яка міститься в його особовій справі та з якої від нього надходили листок непрацездатності та висновок МСЕК. 13.03.2023 засвідчена копія наказ про звільнення позивача було направлено йому Укрпоштою лист № 0101047520003. За таких обставин про своє звільнення позивачу було відомо вже 10.03.2023. Ухвалою суду від 09.01.2024 заяву [PERSON] про уточнення позовних вимог шляхом зміни предмета позову задоволено, справа за позовом [PERSON] до ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садового матеріалу» про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за вимушений прогул - розглядається з урахуванням зміненого предмета позову. В судовому засіданні позивач на позові наполягав, представник відповідача просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Суд, заслухавши позивача та представника відповідача, вивчивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Встановлені обставини справи. Відповідно до наказу про звільнення [PERSON] №14-к/тр від 08.03.2023, останнього звільнено із займаної посади регіонального менеджера комерційного відділу Південного регіону (Миколаївська, Одеська, Херсонська області) ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» 08.03.2023 у зв`язку із виявленою невідповідністю займаній посаді внаслідок стану здоров`я, який перешкоджає продовженню даної роботи, п.2 ч.1 ст. 40 КЗпП України. /а.с. 15/ Наказом про звільнення [PERSON] №15-к/тр від 10.03.2023 скасовано наказ про звільнення [PERSON] №14-к/тр від 08.03.2023 та звільнено останнього із займаної посади регіонального менеджера комерційного відділу Південного регіону (Миколаївська, Одеська, Херсонська області) ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» 20.03.2023 у зв`язку із виявленою невідповідністю займаній посаді внаслідок стану здоров`я, який перешкоджає продовженню даної роботи, п.2 ч.1 ст. 40 КЗпП України. /а.с. 15/ Відповідно до пенсійного посвідчення № [NUMBER] та довідки до акта огляду МСЕК серії 12ААГ №391564 [PERSON] встановлена інвалідність 2 групи загального захворювання. У вказаному акті огляду МСЕК у п. 12 «Висновок про умови та характер праці» зроблено висновок: Доступна розумова праця в комфортних умовах і у денний час, тривалість не більше ніж 8 год., не пов`язана з нервово-психічним напруженням». /а.с. 21,61/ З посадової інструкції регіонального менеджера виробничого відділу встановлено, що посада відноситься до посад з роз`їзним характером роботи та ненормованим робочим днем. /а.с. 16-18/ У зв`язку із установленою невідповідністю займаній посаді відповідно до акта огляду МСЕК серії 12ААГ №391564 [PERSON] запропоновано переведення на іншу роботу на посаді провідного аудитора, направлених через інтернет-месенджер та рекомендованим повідомленням через Укрпошту. /а.с. 62-67/ З наданої відповідачем інформації про посилку 59 0009 3637 4872 не можливо встановити складову документів, які направлялися одержувачу [PERSON] /а.с. 68-69/ З наказу про звільнення [PERSON] №15-к/тр від 10.03.2023 та доказів направлення останньому спірного наказу про звільнення Укрпоштою (накладна №0101047518556) не можливо встановити дату та час отримання [PERSON] вказаного наказу./а.с.74-76/ З наданого доказу про направлення спірного наказу про звільнення [PERSON] №15-к/тр від 10.03.2023, а саме витягу такого направлення засобами електронної пошти, не можливо встановити дату та час отримання [PERSON] спірного наказу про звільнення, оскільки у витязі з електронної пошти йдеться про наказ ДП «ЦСЕНСМ» №15-к/тм направлений 01.03.2023, а наказ про звільнення має № 15-к/тр від 10.03.2023. Водночас у наданому витязі з електронної пошти направлення листів датується з 27.02.2023 по 07.03.2023, а підкреслена строка взагалі не має дати, лише час «10:40» та назву «наказ ДП «ЦСЕНСМ». Позивач, покладаючись на незаконне звільнення просить скасувати оскаржуваний наказ №15-к/тр від 10.03.2023 про звільнення, оскільки жодним актом МСЕК не встановлено факту виявленої невідповідності позивача займаній ним посади менеджера та виконуваної ним роботи на цій посаді внаслідок стану здоров`я. Відповідач водночас, посилаючись на терміни звернення позивача до суду та встановленої невідповідності його займаній посаді внаслідок стану здоров`я, просить в позові відмовити. Мотиви і доводи з яких виходить суд. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Зі змісту статті 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Щодо строку звернення до суду. Відповідно до частини першої статті 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Встановлений статтею 233 КЗпП України строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору. У разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки (стаття 234 КЗпП України). Стаття 234 КЗпП України не визначає переліку причин для поновлення строку та їх поважність має визначатися судом в кожному випадку, залежно від конкретних обставин справи. При цьому очевидно, що як поважні причини пропуску строку, встановленого в частині першій статті 233 КЗпП України, мають кваліфікуватися ті, які об`єктивно перешкоджали чи створювали істотні труднощі для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами. У постанові від 05 липня 2017 року у справі № 758/9773/15-ц Верховний Суд України вказав, що установлені статтею 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. Ці строки не перериваються і не зупиняються. Відповідно до статті 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. Разом з тим, якщо строк звернення до суду, установлений статтею 233 КЗпП України, пропущено без поважних причин, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог у зв`язку з пропуском зазначеного строку. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Передбачені у положеннях статей 228, 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У рішенні Європейського суду з прав людини від 30 листопада 2006 року в справі «Красношапка проти України» вказано, що робітник, який вважає себе незаконно звільненим роботодавцем, має значний особистий інтерес у отриманні судового рішення щодо правомірності такої міри. У справі «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі. Позивач у позові вказує, що копії наказу про звільнення він не отримував взагалі. Про звільнення він дізнався зі сторонніх джерел. Водночас відповідач у відзиві вказує, що позивач достовірно знав про своє звільнення, отримавши копію наказу про своє звільнення на електронну пошту 10.03.2023 та Укрпоштою, а також через месенджер та телефонні дзвінки. З доданих відповідачем до відзиву доказів надсилання оскаржуваного наказу про звільнення позивачу, зокрема витягу такого направлення засобами електронної пошти, не можливо встановити дату та час отримання [PERSON] спірного наказу про звільнення, оскільки у витязі з електронної пошти йдеться про наказ ДП «ЦСЕНСМ» №15-к/тм направлений 01.03.2023, а наказ про звільнення має № 15-к/тр від 10.03.2023. Водночас у наданому витязі з електронної пошти направлення листів датується з 27.02.2023 по 07.03.2023, а підкреслена строка взагалі не має дати, лише час «10:40» та назву «наказ ДП «ЦСЕНСМ». Разом із тим, з самого наказу про звільнення [PERSON] №15-к/тр від 10.03.2023 (відсутній підпис про ознайомлення з наказом) та доказів направлення останньому такого наказу про звільнення Укрпоштою (накладна №0101047518556) не можливо встановити дату та час отримання [PERSON] вказаного наказу, лише підтвердження такого направлення. Вказані обставини встановлені вище. З наведеного слід дійти висновку, що позивачем не пропущено строк звернення до суду з вказаним позовом, оскільки наказ про звільнення йому не вручався, а відтак встановлений місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки не пропущено. Щодо правомірності звільнення та поновлення на посаді. Відповідно до ч.1 п. 2 ст. 40 КЗпП України Трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем зокрема у випадку виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров`я, які перешкоджають продовженню даної роботи, а так само в разі відмови у наданні допуску до державної таємниці або скасування допуску до державної таємниці, якщо виконання покладених на нього обов`язків вимагає доступу до державної таємниці. У цій справі позивача звільнено наказом №15-к/тр від 10.03.2023 із займаної посади регіонального менеджера комерційного відділу Південного регіону (Миколаївська, Одеська, Херсонська області) ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» 20.03.2023 у зв`язку із виявленою невідповідністю займаній посаді внаслідок стану здоров`я, який перешкоджає продовженню даної роботи. Як встановлено, підставою для звільнення став висновок в акті огляду МСЕК серії 12ААГ №391564, яким позивачу встановлена інвалідність 2 групи загального захворювання та в п. 12 акту зазначено: Доступна розумова праця в комфортних умовах і у денний час, тривалість не більше ніж 8 год., не пов`язана з нервово-психічним напруженням». Невідповідність працівника посаді, яку він займає, або виконуваній роботі може виявлятися у стані здоров`я, що перешкоджає продовженню роботи. Про невідповідність працівника може свідчити висновок медико-соціальної експертної комісії, якщо працівника визнано інвалідом і йому рекомендована робота інша, ніж та, яку він виконує. Підставою для звільнення за пунктом 2 частини першої статті 40 КЗпП України є також медичний висновок про невідповідність виконуваній роботі за станом здоров`я працівника, зобов`язаного відповідно до законодавства проходити медичні огляди. Вказане повністю відповідає висновку, зробленому у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 грудня 2018 року в справі № 521/17982/16-ц. З наявних у справі матеріалів, зокрема згаданого акту огляду МСЕК серії 12ААГ №391564, не можливо дійти висновку та не встановлено, що [PERSON] за станом свого здоров`я не може працювати на посаді менеджера комерційного відділу Південного регіону (Миколаївська, Одеська, Херсонська області) ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» та виконувати поставлені завдання. Згідно з п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді справ про звільнення за п.2 ст.40 КЗпП суд може визнати правильним припинення трудового договору в тому разі, якщо встановить, що воно проведено на підставі фактичних даних, які підтверджують, що внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров`я (стійкого зниження працездатності) працівник не може належно виконувати покладених на нього трудових обов`язків чи їх виконання протипоказано за станом здоров`я або небезпечне для членів трудового колективу чи громадян, яких він обслуговує, і неможливо перевести, за його згодою, на іншу роботу. Суд зауважує, що актом огляду МСЕК серії 12ААГ №391564 опосередковано визначено характер та умови праці, який може виконувати позивач, проте не рекомендує роботу іншу, ніж та, яку позивач виконує. Водночас, відповідачем не надано суду жодного доказу щодо невиконання позивачем своїх обов`язків та поставлених йому завдань у зв`язку з встановленою інвалідністю 2 групи загального захворювання. Безперечно, встановлена працівникові група інвалідності свідчить про обмеження чи втрату ним працездатності. Проте не кожне обмеження чи втрата працездатності можуть призвести до невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі. Таким чином, у ситуації, коли МСЕК установила працівникові групу інвалідності, роботодавець насамперед має вжити заходів щодо встановлення факту невідповідності такого працівника займаній посаді чи виконуваній роботі. Зокрема, роботодавець має право звернутися до МСЕК, рішенням якої працівникові встановлено групу інвалідності, з проханням надати висновок щодо відповідності чи невідповідності фактичних умов праці цього працівника його стану здоров`я, якщо, наприклад, у довідці до акта огляду МСЕК у розділі «Висновок про умови та характер праці» опосередковано (тобто не є безпосереднім) вказано про характер та умови праці. Отже, у відповідача не було підстав для звільнення позивача з роботи на підставі пункту 2 частини першої статті 40 КЗпП України, а відтак наказ №15-к/тр від 10.03.2023 про звільнення [PERSON] винесено з порушеннями трудового законодавства та підлягає скасуванню. Звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника. Щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Відповідно до п.32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи, невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться множенням середньоденного заробітку на число робочих днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані впродовж двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів. Позивачем при подачі позову подано виписку по картковому рахунку з Ощадбанку у якому міститься інформація про виплачено відповідачем позивачу заробітну плату. Суд зауважує, що а ні відповідачем, а ні позивачем, не надано довідку про доходи[PERSON] з незалежних від суду причин. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Отже, при визначені середньоденної заробітної плати суд бере із сум заробітку у виписці по картковому рахунку позивача, а саме за період вересень - жовтень 2022 року (15.09.22, 30.09.2022, 14.10.2022 та 31.10.2022), як такий, що відповідає двом останнім повним календарним місяцям, за який було виплачено заробітну плату. Так, у вересні 2022 року (15.09.22, 30.09.2022) позивачу було виплачено заробітну плату в розмірі 30280,88 грн, у жовтні 2022 року (14.10.2022 та 31.10.2022) - 20908,43 грн, що складає за два міс. 51189,31 грн. Дата звільнення, встановлена оскаржуваним наказом - 20.03.2023. Середньоденний заробіток позивача становить 1190,44 (вересень 22 раб.д, жовтень 21 раб.д). Оскільки середньоденна заробітна плата позивача становить 1190,44 грн., то розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який підлягає виплаті позивачу становить 244040,20 грн (1190,44 грн х 215 р.днів з 20.03.2023 по 09.01.2024), і саме така сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги [PERSON] про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу знайшли своє повне підтвердження, є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають до задоволення. Згідно положень ст. 367 ЦПК України, рішення суду в частині поновлення позивача на роботі та стягнення заробітної плати в межах суми за один місяць підлягає негайному виконанню. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує наступне. Відповідно до ч. 1ст. 133 ЦПК України, судовий збір є складовою судових витрат. Відповідно до п. 1 ч.1ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Відповідно до ч. 6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. З огляду на ухвалення рішення на користь позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір в розмірі 1073,60 грн. слід стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: approved