Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-16 00:00:00

24 листопада 2023 року до суду надійшла позовна заява, в якій позивачка, посилаючись на статтю 88 Закону України «Про нотаріат», просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горая Олега Станіславовича від 09 жовтня 2020 року, зареєстрований в реєстрі за №73296, яким стягнуто з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» кошти в сумі 24 760,00 гривень, та стягнути з відповідача на її користь судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 09 жовтня 2020 року приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. вчинив виконавчий напис про стягнення з позивача на користь відповідача коштів у сумі 24 760 гривень. 10.12.2020 на підставі заяви ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» приватний виконавець виконавчого округу Чернігівської області Палігін О.П. відкрив виконавче провадження № [NUMBER]. 08.08.2023 у зв`язку з укладенням шлюбу позивачка змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Позивачка вказує, що не укладала будь-яких кредитних договорів з ТОВ « «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та іншими установами. Вважає, що приватний виконавець вчинив виконавчий напис усупереч вимогам статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат», Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ №1172 від 29 червня 1999 року та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 22 лютого 2012 року, а саме: без документів, що підтверджують безспірність заборгованості; без нотаріально посвідченого кредитного договору та первинних документів, які підтверджують отримання позивачем кредитних коштів, підписаних позивачем умов і правил кредиту; за відсутності виписки з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості (або її відсутності); позивач не отримувала письмової вимоги та інших документів від відповідача про усунення порушень; виконавчий напис вчинено після набрання законної сили постановою Київського апеляційного суду від 22 лютого 2017 року в справі №826/20084/1, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, якою визнано нечинним та незаконним п.п.1.1-1.2 постанови КМУ №662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів №1172 від 29.06.1999». З цих підстав позивач, з урахуванням позовної заяви в новій редакції, просила визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горая О.С. від 09.10.2020, зареєстрований в реєстрі за №73296, яким стягнуто з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» кошти в сумі 24 760,00 гривень, та стягнути з відповідача на її користь судові витрати. Ухвалою судді від 29 листопада 2023 року позовну заяву було залишено без руху у зв`язку з невідповідністю вимогам частини третьої статті 175 ЦПК України, частини п`ятої статті 177 ЦПК України та надано позивачу строк десять днів з дня отримання копії ухвали для усунення зазначених в ній недоліків. Ухвалою судді від 05 грудня 2023 року після усунення позивачем недоліків позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання на 03 січня 2024 року. Ухвалою суду від 03 січня 2024 року відкладено судове засіданні на 17 січня 2024 року на підставі частини четвертої статті 223 ЦПК України. Позивач [PERSON] у призначене судове засідання не прибула, про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином. У матеріалах справи знаходиться заява позивача про розгляд справи за її відсутності, в якій вона підтримала позовні вимоги, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» свого представника у судове засідання не направило, про дату, час і місце судового засідання повідомлене належним чином. Будь-яких заяв і клопотань, а також відзиву на позовну заяву від відповідача до суду не надходило. Треті особи: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. та приватний виконавець виконавчого округу Чернігівської області Палігін О.П. у призначене судове засідання не прибули, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином через електронний кабінет. У матеріалах справи знаходиться заява приватного виконавця Палігіна О.П. про розгляд справи за його відсутності. За наявності умов, передбачених статтями 280-282 ЦПК України, відповідно до ухвали суду від 17 січня 2024 року суд ухвалив заочне рішення у справі. Згідно з частиною другою статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, зважаючи на таке. Судом встановлено з матеріалів справи, що 17 грудня 2019 року [PERSON] та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» уклали договір №971230447 ( далі -договір) на таких умовах ( а.с. 46-47). Товариство зобов`язується надати позичальникові кредит без конкретної споживчої мети на суму 7 000 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, нараховані згідно з пунктом 1.4 договору ( п.1.1 договору). Строк дії договору починається з моменту укладення та становить 30 днів. Кредит надається строком на 30 днів ( п.п. 1.2, 1.3 договору). Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у розмірі 0,01 процентів від суми кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з першого дня перерахування суми кредиту до закінчення строку кредиту, визначеного пунктом 1.3 цього договору (пункт 1.4 договору ). З урахуванням положень п. 1.4 договору позичальник сплачує товариству проценти за користування кредитом за фактичний час користування кредитом з розрахунку 3,65 відсотків річних ( пункту 1.5 договору). Розрахунок сукупної вартості кредиту та термін платежу зазначені в графіку розрахунків, який є невід`ємною частиною цього договору (додаток №1 до договору). Як зазначено в пунктів 4.5 договору, сторони погоджуються, що проценти, нараховані після закінчення строку кредиту, визначеного в пункті 1.3. цього договору, є процентами, що нараховуються за понадстрокове користування грошовими коштами, в розумінні частини 2 статті 625 ЦК України ( пункт 4.4 договору). Відповідно до пункту 4.16 цей договір є електронним документом, створеним і збереженим в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства та перетвореним електронними засобами у візуальну форму. З графіка розрахунків, що є додатком № 1 до договору №971230447, вбачається, що термін платежу - 16.01.2020, сума кредиту - 7 000 гривень, нарахований процент - 21 гривня, всього до сплати 7 021 гривня ( а.с.45). Згідно з виконавчим написом, зареєстрованим в реєстрі за № 73296, вчиненим 09 жовтня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. на підставі статей 87-91 Закону України «Про нотаріат» та пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, звернуто стягнення з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , адреса реєстрації: [ADDRESS] , яка є боржником за кредитним договором №971230447 від 17 грудня 2019 року, укладеним з Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога», правонаступником всіх прав та обов`язків якого на підставі договору відступлення права вимоги за кредитними договорами №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року є Товариство з обмеженою відповідальністю «Таліон плюс», правонаступником всіх прав та обов`язків якого на підставі договору відступлення права вимоги за кредитними договорами №05/0820-01 від 05 серпня 2020 року є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», ідентифікаційний код юридичної особи 42254696, місцезнаходження: 01014, місто Київ, вулиця Звіринецька, будинок 63, заборгованості за кредитним договором №971230447 від 17 грудня 2019 року. Строк платежу за кредитним договором №971230447 від 17 грудня 2019 року настав. Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 05 серпня 2020 року по 05 серпня 2020 року. Сума заборгованості складає 23 560 гривень, в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 7 000 гривень; прострочена заборгованість по несплаченим відсотка за користування кредитом - 13 085 гривень; строкова заборгованість за штрафами і пенями - 3 475 гривень. За вчинення цього виконавчого напису нотаріусом на підставі статті 31 Закону України «Про нотаріат» стягнуто плати із стягувача в розмірі 1 200 гривень, які підлягають стягненню з боржника на користь стягувача. Загальна сума, яка підлягає стягненню з боржника на користь стягувача, становить 24 760 гривень. Дата набрання виконавчим написом законної сили ( дата внесення відомостей у реєстр нотаріальних дій) - 09 жовтня 2020 року ( а.с.9). 23 листопада 2020 року директор ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» Тимошенко О.О. звернувся до приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Палігіна О.П. із заявою про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С., про стягнення з боржника [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» заборгованості у сумі 24 760 гривень, в якій просив у випадку встановлення доходу боржника, звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без перевірки майнового стану за місцем проживання (перебування) боржника. До заяви додав оригінал виконавчого напису №73296 від 09.10.2020 (а. с. 11). Згідно з інформацією про виконавче провадження 10 грудня 2020 року приватний виконавець виконавчого округу Чернігівської області Палігін О.П. виніс постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № [NUMBER] та постанову про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій, а 21.01.2022, 18.07.2023 та 08.08.2023 виніс постанови про арешт коштів боржника; 13.10.2023 виніс постанову про зміну (доповнення) реєстраційних даних ( а.с. 11-14). Як убачається зі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 26 серпня 2021 року Славутицьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), копія якого долучена до матеріалів справи, [PERSON] 26 серпня 2021 року зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с.27). Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання, виданої Управлінням адміністративних послуг виконавчого комітету Славутицької міської ради за № 591236 від 11 листопада 2021 року, копія якої долучена до матеріалів справи, та відповіді №348376 від 05 грудня 2023 року з Єдиного демографічного реєстру [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з 11.11.2021 по теперішній час ( а.с. 28). Вирішуючи спір згідно зі встановленими обставинами справи та відповідними їм правовідносинами, суд виходить з такого. За змістом частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною третьою статті 13 ЦПК України передбачено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у один із способів, визначених частиною другою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадах. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про нотаріат», нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється цим Законом та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції 22 лютого 2012 року за №296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку. Так, згідно із статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до частини першої статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. За змістом частини другої вказаної статті, якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника- фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Проте, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не потрібно обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі необхідно перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Вказана правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 серпня 2020 року в справі №554/6777/17 (провадження № 61-19494св18) зроблено висновок, що «у нотаріальному процесі при стягненні боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса боржник участі не приймає, а тому врахування його інтересів має забезпечуватися шляхом надіслання повідомлення - письмової вимоги про усунення порушення (письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Повідомлення надіслане стягувачем боржнику, є документом, що підтверджують безспірність заборгованості та обов`язково має подаватися при вчиненні виконавчого напису як за іпотечним договором, так і за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором). Процедура стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса складається із двох етапів: перший, підготовчий етап, який включає повідомлення боржника. Цей етап спрямований на забезпечення прав та інтересів боржника, якому має бути відомо, що кредитор розпочинає процедуру стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса; другий етап - учинення виконавчого напису, який полягає в подачі нотаріусу документів, що підтверджують безспірність вимог, в тому числі й повідомлення боржника (письмова вимоги про усунення порушення чи письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Недотримання одного із етапів процедури стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню». Проте, докази отримання позивачем вимоги кредитора про усунення порушень відповідач не надав. Як убачається зі змісту оспорюваного виконавчого напису нотаріуса, з [PERSON] за період з 05.08.2020 по 05.08.2020 стягнуто, зокрема, прострочену заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом у розмірі 13 085 гривень. Слід зазначити, що відповідно до пункту 4.2 договору у випадку користування кредитом понад строк, встановлений пунктом 1.3 договору, умови щодо нарахування процентів за зниженою процентною ставкою скасовуються і до взаємовідносин між сторонами застосовується процентна ставка в розмірі 1,70 відсотків. Як зазначено в пункті 4.3.договору, сторони погодили, що проценти, нараховані після закінчення строку надання кредиту, визначеного в пункті 1.3 цього договору, є процентами в розумінні частини 2 статті 625 ЦК України. Виходячи з викладеного, розмір заборгованості за нарахованими та несплаченими процентами, який зазначений в оспорюваному виконавчому написі, не є безспірним, оскільки виникає обґрунтований сумнів, що вказана в оспорюваному виконавчому написі прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом виникла в період часу з 05 серпня 2020 року по 05 серпня 2020 року, а також чи взагалі існувала вказана прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом в такому розмірі на період часу, що зазначений у виконавчому написі, оскільки відповідач не надав суду доказів на підтвердження руху коштів за кредитом. Водночас, виписка з особового рахунка за кредитним договором №971230447 [PERSON] , яка була надана відповідачем приватному виконавцю Палігіну О.П. разом з договором №971230447, не містить відомостей щодо початку виникнення такої заборгованості і не дає можливості перевірити виконання пункту 4.2 договору. Крім того, до суми заборгованості, яка підлягає стягненню за спірним виконавчим написом, включена строкова заборгованість за штрафами і пенею в розмірі 3 475 гривень. Пунктом 3.3. договору передбачено, що уразі порушення позичальником своїх зобов`язань щодо погашення суми кредиту та/або процентів за користування ним, товариство має право нарахувати позичальнику пеню у розмірі 1,3 % від залишку суми кредиту за кожен день прострочення повернення заборгованості, починаючи з першого дня порушення до повного погашення заборгованості за кредитом. Згідно з виконавчим написом стягнення заборгованості проводиться за період з 05.08.2020 по 05.08.2020, тобто за один день. З урахуванням вимог пункту 3.3. суми кредиту в розмірі 7000 гривень, визначеної за виконавчим написом до стягнення, 1,3% від суми кредиту за один день становить 91 гривню (7000 гривень х1,3%). Виходячи з цього, включена до виконавчого напису сума строкової заборгованості за штрафами і пенею в розмірі 3 475 гривень також є спірною. Отже, загальна сума заборгованості, нарахована за період з 05 серпня 2020 року по 05 серпня 2020 року, для погашення якої видано оспорюваний виконавчий напис, не є безспірною, оскільки включає в себе спірну заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами в розмірі 13 085,00 гривень та за штрафами і пенею в розмірі 3 475 гривень. Крім того, суд враховує, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Проте, відповідач не надав жодного первинного документу, який би підтверджував заборгованість за оспорюваним виконавчим написом за період з 05 серпня 2020 року по 05 серпня 2020 року у зазначеному у виконавчому написі розмірі. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що сума заборгованості 23 560 гривень, яка вказана у виконавчому написі нотаріуса, є спірною. Також суд враховує, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду у справі №826/20084/14 від 22 лютого 2017 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 662, в частині, зокрема, доповнення Переліку документів розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Таким чином, приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. у виконавчому написі від 09 жовтня 2019 року №73196 послався на пункт постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, який є не чинним. У той же час підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 (підпункт 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Відповідно до пункту 1 Переліку (в редакції, чинній на момент вчинення виконавчого напису) для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Ураховуючи, що в судовому порядку постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» №662 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Вказана правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17. Установлені обставини свідчать, що серед документів, наданих відповідачем нотаріусу для вчинення виконавчого напису, оригінал нотаріально посвідченого договору, за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, відсутній. Договір №971230447 від 17.12.2019, укладений ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] в електронному вигляді та підписаний за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, не посвідчений нотаріально, тому не міг бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису. Ураховуючи викладене, позов підлягає задоволенню, а виконавчий напис приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горая О.С., зареєстрований в реєстрі за №73296 від 09 жовтня 2020 року, про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» заборгованості у розмірі 24 760,00 гривень, яка складається із: заборгованості за сумою кредиту - 7 000,00 гривень; простроченої заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом- 13 085,00 гривень; строкової заборгованості за штрафами і пенями - 3 475,00 гривень та за вчинення виконавчого напису- 1 200,00 гривень, слід визнати таким, що не підлягає виконанню. Водночас, суд не бере до уваги доводи позивачки про те, що вона не укладала будь-яких кредитних договорів з ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та з іншими установами, зокрема кредитного договору № 971230447 від 17.12.2019, виходячи з такого. За правилом статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Заперечуючи факт укладення кредитного договору №971230447 від 17.12.2019, на підставі якого вчинено оспорюваний виконавчий напис, позивачка не надала доказів, які б спростовували цей факт, тому суд при вирішенні спору виходить з презумпції правомірності правочину, передбаченої статтею 204 ЦК України, оскільки докази визнання вказаного кредитного договору недійсним або його оспорювання матеріали справи не містять. Відповідно до пункту 6 частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Згідно з частиною першою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Згідно з квитанцією до платіжної інструкції АТ «Ощадбанк» від 23 листопада 2023 року позивач при поданні позову сплатила судовий збір в сумі 1 073,60 гривень, який зараховано до спеціального фонду державного бюджету України (а.с.1,2). Виходячи з наведеного, сплачена позивачем сума судового збору, підлягає стягненню на її користь з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved