Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-21 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, третя особа: орган опіки та піклування Виноградівської міської ради Берегівського району Закарпатської області. Заявлені позовні вимоги обґрунтовуює тим, між сторонами було укладено шлюб, який рішенням Дарницького районного суду по справі № 753/6369/18 від 30.05.2018 року було розірвано. За час шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу, син залишився проживати з позивачкою. Спрору щодо визначення місця проживання між сторнами не було. Позивач зазначає, що батько, будучи обізнаним стосовно місця проживання та перебування сина. Нею ніколи не чинилися перешкоди у спілкуванні дитини з батьком та прийманні відповідачем участі у вихованні сина. В свою чергу, відповідач свої обов`язки по вихованню і утриманню дитини не виконує, розвитком та станом здоров`я сина не цікавиться взагалі. Будь яким способом в тому числі і матеріальним дитину не підтримує. До початку повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України, син навчався у м.Києві у приватному ліцеї, і всі витрати по навчанню забезпечувала позивач. Позивачка постійно піклується про безпеку, здоров`я, стабільний психологічний стан та якість навчання в школі сина Платона, доказом зазначеного є, те що перші години з початку війни 24 лютого Позивачка вивезла дитину у безпечне місце, подалі від вибухів, виїхавши з Києва у напрямку Закарпаття. Але через тиждень ситуація тільки погіршувалась в Україні у зв`язку з воєнним станом, і задля безпеки сина, [PERSON] приймає рішення виїхати за кордон. З 8 березня 2022 року син [PERSON] з Позивачкою перебувають у Франції, де офіційно отримали всі документи про надання тимчасового захисту українців. [PERSON] та син [PERSON] мають повне медичне забезпечення, яке підтверджено отриманням медичного страхування Франції. З квітня місяця син [PERSON] навчається в одній з кращих шкіл Франції. Позивачка фінансово забезпечує та дбає про різнобічний розвиток сина. За останні сім місяців син [PERSON] навчився кататись на лижах, відвідав десятки європейських музеїв. З мамою у Платона довірливі, відкриті та дружні відносини, засновані на повазі один до одного та підтримці. Позивачка забезпечує сину [PERSON] якісне харчування та різносторонній розвиток, підтримує, мотивує та допомагає впоратися з життєвими труднощами. [PERSON] з [PERSON] фактично перестали проживати разом з кінця 2015 року, офіційно шлюб було розірвано 18 травня 2018 року. Після розлучення Позивачки та Відповідача найбільший стрес переживав син [PERSON] , тому що батько [PERSON] постійно обіцяв прийти до сина та не приходив, не відповідав на телефонні дзвінки сина [PERSON] , а потім несподівано з`являвся й звинувачував Позивачку в тому, що син засмучений. Слід зазначити, що Відповідач, не підтримував сина, ні морально ні фінансово, з свого боку не проявляв ініціативи спілкування, навпаки уникав зустрічей з сином [PERSON] . Поряд з тим, за період, коли Позивачка та Відповідач не проживають разом, Відповідач - ніякої участі у вихованні сина [PERSON] не приймає. Усні домовленості по фінансовій допомозі не виконує. У 2020 році декілька разів переказував кошти для сина, на суму січень - 2500,00 грн, березень - 1800,00 грн., квітень - 4500,00 грн.,травень - 2500,00 грн., червень - 1800,00 грн, вересень - 3500,00 грн, листопад - 3000,00 грн., у 2021 році було всього два перекази березень 4000,00 грн. та травень - 7000,00 грн. з червня 2021 року та по даний час - жодного фінансового утримання. За таких обставин, з метою захисту прав та законних інтересів дитини, просить позбавити відповідача батьківських прав з підстав, встановлених законом та просить стягувати аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 6000 гривень, щомісячно, починаючи із дня пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття. Представник позивача - адвокат Гецко В.В. подала заяву про розгляд справи у її та позивача відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, з метою дотримання прав особи, неодноразово було здійснено виклик відповідача у судове засідання - шляхом направлення судових повісток по місцю його проживання та розміщення відповідного оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. У зв`язку з неявкою відповідача, розгляд справи проведено в порядку визначеному ст.ст. 280, 281 ЦПК України з ухваленням заочного рішення. Представник третьої особи в судове засідання не з"явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, а передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України , батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвами про народження Серії [NUMBER] від 24.09.2010 року. Відповідно до вказаного свідоцтва про народження матір`ю [PERSON] , [INFO] є позивачка [PERSON] а батьком [PERSON] (а.с.15). Згідно обставин зазначених у позовній заяві, які підтверджено належними й допустимими доказами, що [PERSON] не піклується про свого сина, участі у його вихованні не приймає, батьківські обов`язки не виконує. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. У справі відповідач не надав жодного доказу, який би свідчив про те, що він належним чином виконує батьківські обов`язки по вихованню неповнолітнього сина, утверджує повагу до батька, піклується про його здоров`я, фізичний та моральний розвиток, виховує дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, тобто вчиняв/вчиняє активні дії на виконання вимог ст. 150 СК України. Згідно висновку Органу опіки та піклування Виноградівської міської ради вказано про доцільність позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] (а.с.45- 45зв.). Досліджені в судовому засіданні докази підтверджують обставини, які свідчать про те, що батько ухиляється від виконання обов`язків по вихованню дітей, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України є підставою для позбавлення його батьківських прав. Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до роз`яснень викладених в п. 15 Постанови Пленуму ВСУ від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі по тексту Постанова Пленуму), позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. У рішенні у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року(пункт 54 та пункт 58) наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки, факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини. Відповідно до приписів ст.ст. 12, 81 ЦПК України позивачем доведено належними, допустимими та достатніми доказами на підставі яких суд дійшов до беззаперечного висновку про те, що відповідач злісно ухиляється від участі у вихованні дитини, що слугує підставою для позбавлення його батьківських прав. Частиною 1 ст.180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частини 2, 3 ст.166 СК України передбачають, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989p., батько (- ки) або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення знайшло своє відображення в українському законодавстві. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) закріплюється в сімейному законодавстві (ст. 180 СК України). За змістом ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Тобто обов`язок утримувати дитину є рівним для обох батьків. При вирішення спору суд враховує засади рівності батьків в утриманні своєї дитини, які передбачені Сімейним кодексом України. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Визначаючи розмір аліментів на утримання дитини в розмірі 6000 гривень щомісячно, позивач частково підтвердила належними й допустимими доказами обґрунтованість такого розміру аліментів. Однак, приймаючи до уваги засади рівності батьків в утриманні своєї дитини, які передбачені Сімейним кодексом України, суд приймає рішення про стягнення з відповідача аліментів у розмірі по 5000 гривень щомісячно, з урахуванням стану здоров`я дитини, задовільного стану здоров`я відповідача, його мінливого заробітку, відсутність інших осіб, які б перебували на його утриманні, з урахуванням загального правилу дотримання паритету (рівності) батьків у виконанні обов`язку з матеріального утримання дитини, якщо не встановлено і не доведено підстав для відступу від такого паритету. Слід враховувати також, що за наявності для того підстав, істотної зміни обставин, законодавства, тощо, сторони не позбавлені права ставити в подальшому питання про зміну розміру стягуваних аліментів, зміну способу стягнення, участь у додаткових витратах і т.ін. Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно із ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. За встановлених обставин позов підлягає до часткового задоволення. Згідно ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць, згідно із вимогами ст. 430 ЦПК України, підлягає негайному виконанню. Судові витрати, від оплати яких позивачка звільнена, на підставі п. 1 ч. 2, ч. 6 ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: partial