Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-22 00:00:00

ТОВ «Споживчий центр» 15 грудня 2023 року через систему «Електронний суд» звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, який було зареєстровано судом 18 грудня 2023 року. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 грудня 2023 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 січня 2024 року [PERSON] у задоволенні клопотання про повернення позовної зави відмовлено. Позивач у своєму позові посилався на те, що 09 жовтня 2022 року між позивачем і [PERSON] було укладено кредитний договір № 09.10.2022-100000037, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 9 000 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі та на умовах визначених укладеним договором, строком на 42 календарних дні, з кінцевим терміном повернення до 19 листопада 2022 року, та зобов`язався своєчасно та в повному обсязі повернути кредитні кошти та сплатити проценти у розмірі 2% за день користування у пільговий період та 3% за кожен день протягом всього строку. Однак, [PERSON] своїх обов`язків по своєчасному погашенню кредиту та сплаті відсотків належним чином не виконує, в результаті чого станом на 19 листопада 2022 року утворилась заборгованість у розмірі 19\~080 грн. Також умовами договору визначено, що у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником умов договору щодо повернення грошових коштів, останній має сплатити неустойку у розмірі 180 грн. на день за кожен день невиконання зобов`язання. Позивач у своєму позові просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 19\~080 грн., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 9 000 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 10\~080 грн., а також судовий збір у розмірі 2\~147 грн. 20 коп. У своїй заяві до суду представник позивача просив справу розглядати за його відсутності, ухваливши заочне рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та дату судового розгляду повідомлений належним чином, про причини неявки судові не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи не надав, у тексті клопотання про повернення позовної заяви, поданої до суду 23 січня 2024 року через систему «Електронний суд», в частині позовних вимог про нарахування та стягнення відсотків і штрафів просив відмовити, з огляду на те, що він є військовослужбовцем та учасником бойових дій, тому нарахування і вимоги сплатити будь-які кошти, крім тіла кредиту, не допускаються. Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані і добуті докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 09 жовтня 2022 року між ТОВ «Споживчий Центр» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 09.10.2022-100000037 (а.с. 6-7), відповідно до умов якого [PERSON] було надано кредит у розмірі 9 000 грн., про що свідчить квитанція про переказ від 09 жовтня 2022 року (а.с. 8), зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі та на умовах визначених укладеним договором, строком на 42 календарних дні, з терміном повернення до 19 листопада 2022 року включно, а відповідач [PERSON] зобов`язався своєчасно та в повному обсязі повернути кредитні кошти та сплачувати проценти. Відповідач [PERSON] перебуває на військовій службі в Національній гвардії Україні відповідно до наказу командира ВЧ [NUMBER] № 49 о/с від 15 жовтня 2020 року, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] , та згідно з посвідченням серії [NUMBER] НГУ є учасником бойових дій. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідачем порушуються взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів, внаслідок чого станом на 19 листопада 2022 року відповідно до розрахунку, наданого позивачем, виникла заборгованість у розмірі 19\~080 грн. (а.с. 15). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ч. 1 ст.\~623\~ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Розмір заборгованості за тілом кредиту станом на 19 листопада 2022 року становить 9 000 грн., який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. За умовами кредитного договору від 09 жовтня 2022 року сторони погодили сплату відсотків у розмірі 2% за кожен день користування у пільговий період 14 днів, та 3% за кожен день користування протягом всього строку, на який надається кредит, що становить 10\~080 грн. Суд критично ставиться до тверджень відповідача, що йому не було направлено копії позову з додатками представником позивача, оскільки матеріали справи містить копію опису поштового вкладення і поштовий реєстр відправки на адресу відповідача (а.с. 16, 17), а також до матеріалів позову долучено квитанцію № 389462 про доставку документів до зареєстрованого електронного кабінету користувача ЄСІТІС [PERSON] (а.с. 28) з підтвердженням зареєстрованого електронного кабінету відповідачем 05 листопада 2019 року (а.с. 27). Тому посилання відповідача про ненаправлення йому матеріалів позовної заяви спростовано матеріалами справи. Крім цього, про ознайомлення з матеріалами позовної заяви, зокрема з додатками, свідчить та обставина, що у клопотанні про повернення позовної заяви [PERSON] надано оцінку доказам, які додані до позовної заяви. Щодо посилання [PERSON] на ту обставину, що він є чинним військовослужбовцем і учасником бойових дій, тому будь-які нарахування коштів, окрім суми кредиту не допускаються, суд зазначає наступне. Відповідно до п. 1 ст. 3 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» дія цього Закону поширюється на військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів-громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України та членів їх сімей. Статтею 5 ЗУ «Про статус ветеранів війни,гарантії їх соціального захисту» визначено, що учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час. Відповідно до ст. 6 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасниками бойових дій визнаються: військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані) та працівники Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, особи рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейські, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці, працівники Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення. Порядок надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 413. Статус учасника бойових дій надається, зокрема, військовослужбовцям (резервістам, військовозобов`язаним) та працівникам Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, військовослужбовцям військових прокуратур, особам рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції ДФС, поліцейським, особам рядового, начальницького складу, військовослужбовцям, працівникам МВС, Управління державної охорони, Держспецзв`язку, ДСНС, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення. Підставою для надання особам статусу учасника бойових дій є такі документи про безпосереднє залучення до виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення: витяги з наказів керівника Антитерористичного центру при СБУ або особи, яка його заміщує, першого заступника чи заступника керівника Антитерористичного центру при СБУ про залучення до проведення антитерористичної операції, витяги з наказів керівника оперативного штабу з управління антитерористичною операцією чи його заступників або керівників секторів (командирів оперативно-тактичних угруповань) про підпорядкування керівнику оперативного штабу з управління антитерористичною операцією в районах її проведення та про прибуття (вибуття) до (з) районів проведення антитерористичної операції, документи про направлення у відрядження до районів проведення антитерористичної операції або інші офіційні документи, видані державними органами, що містять достатні докази про безпосередню участь особи у виконанні завдань антитерористичної операції в районах її проведення. Згідно із ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливим періодом є функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Відповідно до п. 15 ст. 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (чинній на час укладення кредитного договору) військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (житлового будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля. Крім того, Національний банк України у своєму листі від 02 вересня 2014 року № 18-112/48620 надав роз`яснення, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року № 322/2/7142. Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. Відповідач на підтвердження своїх аргументів щодо наявності у нього права на отримання пільг, передбачених п. 15 ст. 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» надав до суду у якості доказів посвідчення серії [NUMBER] про перебування на службі в Національній гвардії України і посвідчення серії [NUMBER] НГУ про статус учасника бойових дій, проте вказані посвідчення не підтверджують факт участі [PERSON] у бойових діях, спрямованих на захист Батьківщини, під час дії в державі особливого періоду, що дає підстави для висновку, що на спірні правовідносини не поширюється дія п. 15 ст. 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Разом із цим, за змістом позиції Верховного Суду, сформованої у справах № 306/1157/15-ц від 21 лютого 2018 року, № 521/12726/16-ц від 30 травня 2018 року, № 327/353/16-ц від 10 січня 2019 року, підставами застосування п. 15 ст. 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» є докази, що військовослужбовець безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно із ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до положень ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи , а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. У зв`язку з викладеним, відповідач зобов`язаний сплатити позивачеві відсотки за користування кредитом у визначеному договором розмірі 10\~080 грн. У зв`язку з тим, що отримання у кредит грошових коштів відповідачем підтверджено належними доказами по справі, і у такого учасника справи в силу укладеного договору виникло зобов`язання повернути такі кошти частинами, у розмірах та у строки, зазначені у кредитному договорі, то позов ґрунтується на законі та підлягає задоволенню. Таким чином, судом установлено неналежне виконання відповідачем [PERSON] взятих на себе зобов`язань відповідно до умов укладеного кредитного договору, що передбачає стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості у розмірі 19\~080 грн. (заборгованість за тілом кредиту у розмірі 9 000 грн., та заборгованість за відсотками у розмірі 10\~080 грн. = 19\~080 грн.). Згідно до ч. 2 ст.\~89\~ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір у розмірі 2 147 грн. 20 коп. (а.с. 1), який з урахуванням задоволення позовних вимог підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Таким чином, загальна сума, яка підлягає стягненню з [PERSON] на користь ТОВ «Споживчий Центр», становить 21\~227 грн. 20 коп. (19\~080 грн. + 2\~147 грн. 20 коп. = 21\~227 грн. 20 коп.). На підставі викладеного,

Outcome: approved