Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-17 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення з [PERSON] на її користь аліментів на утримання малолітньої дитини [PERSON] [INFO] , у розмірі 1/4 всіх видів заробітку (доходу), але не 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду і досягнення дитиною повноліття. Зазначила, що відповідач матеріальну допомогу на утримання доньки в добровільному порядку надавати відмовляється, вона одна не може забезпечити дитині належний рівень життя, а відтак вимушена звернутись до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини. Ухвалою судді Кіровського районного суду міста Кіровограда від 22 травня 2023 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху та надано строк для усунення недоліків (а.с.10). На виконання вимог ухвали судді Кіровського районного суду міста Кіровограда від 22 травня 2023 року позивачем подано заяву (вх. № 22164 від 16.06.2023 року), якою недоліки вказані в ухвалі судді від 22.05.2023 року усунуто не в повному обсязі (а.с.13). У зв`язку з чим, ухвалою судді Кіровського районного суду міста Кіровограда від 05 липня 2023 року продовжено строк для усунення недоліків позову (а.с.14). На виконання вимог ухвали судді Кіровського районного суду міста Кіровограда від 05 липня 2023 року позивачем подано заяву (вх. № 25176 від 11.07.2023 року), якою усунуто недоліки вказані в ухвалі судді від 05.07.2023 року (а.с.15-16). У зв`язку з чим, ухвалою судді Кіровського районного суду міста Кіровограда від 12 липня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, та призначено судове засідання (а.с.17). В судове засідання позивач не з`явилась, подала до суду заяву (вх. № 1832 від 18.01.2024 року) про розгляд справи за її відсутності та підтримання позовних вимог (а.с. 47). Відповідач в судове засідання не з`явився, представником відповідача подано до суду заяву (вх. № 1799 від 18.01.2024 року) про розгляд справи за відсутності відповідача та його представника та визнання позовних вимог (а.с. 33-46). Розглянувши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, суд встановив наступне. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 24.10.2015 року виданого Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції, батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 2). Таким чином, сторони мають спільну малолітню дитину, [PERSON] [INFO] , яка проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні, що підтверджено довідкою № 458 від 24.03.2023 року видану Комунальним підприємством «Житлово-експлуатаційна організація № 4 Кропивницької міської ради» (а.с. 16). За статтею 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до статті 9 Конституції України є складовою національного законодавства, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов`язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від неналежного піклування з боку батьків чи будь-якої іншої особи. Одним із способів захисту прав малолітньої або неповнолітньої дитини при ухиленні батьків від обов`язку її утримувати є законодавчо передбачена можливість судового стягнення коштів на їх утримання. Так, відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 181 Сімейного кодексу України визначено способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (частини перша третя статті 181 Сімейного кодексчу України). Відповідно до частин першої, другої статті 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною першою статті 183 Сімейного кодексу України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. В силу частини першої статті 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. На підставі вищевикладеного, враховуючи, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини є обґрунтованими, ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню. Крім того, положеннями частини шостої статті 263 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. За частиною четвертою статті 206 Цивільного процесуального кодексу України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом з`ясовано, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Пунктом 1 частини першої статті 430 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць. Судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача у відповідності до вимог частини другої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України. На підставі викладеного,

Outcome: approved