Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-16 00:00:00

29 вересня 2023 року Комунальне підприємство «Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство» (далі КП ТВКГ) звернулось із\~позовом до\~ [PERSON] \~про стягнення\~заборгованості за\~надані комунальні\~послуги з\~водо-теплопостачання\~та водовідведення у розмірі 77748 грн та судового збору в розмірі по 2684 грн. Свою позицію позивач обґрунтовує тим, що на ім`я [PERSON] відкрито особові рахунки споживача комунальних послуг на квартиру [ADDRESS] . Станом на 01 вересня 2023 року утворилась заборгованість по оплаті за послуги з постачання теплової енергії, водопостачання та водовідведення у розмірі 77748 грн, а саме, водопостачання та водовідведення в сумі 61733,60 грн та постачання теплової енергії в сумі 16014,40 грн. Це свідчить про неналежне виконання споживачем зобов`язань, а тому порушує право заявника на одержання плати за надані послуг. Ухвалою суду від 02 жовтня 2023 року позовну заяву залишено без руху. 03 жовтня 2023 року позивач усунув недоліки позовної заяви. Представник позивача в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву з проханням розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд позов задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву із проханням розглядати справу без її участі, позовні вимоги визнає. Просить застосувати строк позовної давності. Розгляд справи проведено без участі сторін з урахуванням положень ч.1 ст.223 ЦПК України. Суд, дослідивши докази в сукупності, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно /а.с. 5/ квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] по 1/3 частці за кожним. Згідно довідки (виписки з домової книги про склад сім`ї та реєстрацію) /а.с.10/ станом на 26 вересня 2023 року в квартирі [ADDRESS] зареєстрована з 1993 року [PERSON] (квартиронаймач), з 2000 року [PERSON] (син), з 2003 року [PERSON] (онук) та [PERSON] (невістка). Статус квартири прив. Відповідно до розрахунку суми заборгованості за спожиті комунальні послуги [PERSON] має заборгованість з січня 2011 року по серпень 2023 року включно у розмірі 77748 грн, а саме, водопостачання та водовідведення в сумі 61733,60 грн та теплопостачання в сумі 16014,40 грн /а.с. 6-9/. Згідно ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Примірні переліки житлово-комунальних послуг та їх склад залежно від функціонального призначення визначаються центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Згідно п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач житлово-комунальних послуг (квартирної плати) зобов`язаний їх оплачувати у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 66 ЖК України, розмір плати за користування житлом (квартирної плати) встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно зі ст. 382 ЦК України власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на правах спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир та власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку. Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 151 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку прибудинкову територію, що узгоджується також з положеннями ст.ст. 322, 382 ЦК України. Відповідно до п. 1 ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року (з послідуючими змінами) та Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572, обслуговування допоміжних приміщень житлових будинків і прибудинкових територій здійснюють на договірній основі з власниками житла або з уповноваженим ними органом відповідні підприємства, які повинні дотримувати вимог цих Правил. Власники квартир у багатоквартирному будинку можуть утворювати товариства (об`єднання) власників квартир для забезпечення ефективного використання приватизованих квартир та управління ними і вирішення інших передбачених статутом питань. Не виконання зобов`язань власниками житла по сплаті житлово-комунальних послуг, завдає КП ТВКГ майнових збитків. Виходячи з викладеного, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення заборгованості за комунальні послуги є правомірними. Згідно вимог ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку (частини 1 статті 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина 3 вказаної статті). Отже, переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється. Після такого переривання перебіг позовної давності розпочинається заново з наступного дня після підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку або після подання кредитором позову до одного чи кількох боржників (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2018 року у справі № 663/2070/15-ц). Як зазначив Європейський Суд з прав людини у своїх рішенні від 22 жовтня 1996 року у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу. [PERSON] у своїй заяві просила застосувати строк позовної давності. За розрахунком позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за спожиті комунальні послуги з січня 2011 року по серпень 2023 року включно. Разом з тим, як вбачається із розрахунку заборгованості /а.с. 6-9/, починаючи з січня 2011 року по серпень 2014 року, тобто більше трьох років, відповідач заборгованість не сплачувала взагалі. А сплатила заборгованість лише у вересні 2014 року у сумі 1000 грн. Позивач же звернувся до суду з позовом у вересні 2023 року, що свідчить про пропуск позивачем строку позовної давності та відсутність переривання позовної давності. Судом встановлено, що відповідач належним чином не виконувала своїх обов`язків щодо оплати наданих КП ТВКГ комунальних послуг та визнала позов, та визнання відповідачем позову, не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Разом з тим, позивач не довів, а суд не встановив обставин, що вказували б на поважність причин пропуску строку позовної давності, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в межах строку позовної давності, а саме, за період з вересня 2020 року по вересень 2023 року у розмірі 38209,74 грн, зокрема, водопостачання та водовідведення в сумі 32311,36 грн (з врахуванням сплачених відповідачем 400 грн та 400 грн у січні та лютому 2023 року відповідно) та теплопостачання в сумі 5898,38 грн. Приписами ч.1 ст.142 ЦПК України встановлено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. За таких обставин, на користь позивача підлягає стягненню 50 відсотків судового збору 2684 грн., тобто 1342 грн. з відповідача, а 50 відсотків судового збору в сумі 1342 грн. - поверненню з державного бюджету /а.с. 4/.

Outcome: partial