Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-15 00:00:00

08.09.2021 представник позивача [PERSON] адвокат Ципліцький Дмитро Олегович звернувся до Дзержинського районного суду міста Харкова з позовною заявою до Харківської міської ради, третя особа: Друга Харківська міська державна нотаріальна контора, про звернення стягнення на спадкове майно. Ухвалою суду від 20.09.2021 відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду у порядку загального позовного провадження. У судовому засіданні 01.11.2021 представник позивача заявив клопотання про витребування доказів, а саме інформації щодо спадкової справи після померлого [INFO] [PERSON] . Судом клопотання задоволено та витребувано від Другої Харківської міської нотаріальної контори (м. Харків вул. Озерянська, 6, 61093) належним чином засвідчену копію спадкової справи № 401/2021, заведеної 27 липня 2021 року після померлого [PERSON] . 17 січня 2022 року представник позивача адвокат Ципліцький Дмитро Олегович звернувся з заявою про зміну первісного відповідача належним відповідачем. За клопотанням представника позивача ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 28.09.2022 року замінено відповідача по справі за позовом [PERSON] до Харківської міської ради третя особа Друга Харківська міська державна нотаріальна контора про звернення стягнення на спадкове майно з Харківської міської ради на [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . \~ \~ \~ \~20 вересня 2023 року представник позивача адвокат Ципліцький Дмитро Олегович подав до суду уточнену позовну заяву в якій визначив відповідачами [PERSON] та [PERSON] та просив звернути стягнення квартиру [ADDRESS] , яка належала [PERSON] , померлому [INFO] , в рахунок погашення вимог кредитора [PERSON] і визнати за [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~В судове засідання з`явилися: представник позивача [PERSON] адвокат Ципліцький Дмитро Олегович, представник відповідача [PERSON] адвокат Крячко Олег Володимирович, представник відповідача [PERSON] адвокат Бачіашвілі Марина Омарівна. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити. \~ \~ \~ \~Представник відповідача [PERSON] просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог посилаючись на той факт, що позивач обрав спосіб захисту своїх прав який не відповідає закону і у своїй позовній заяві не довів правомірність такої вимоги. \~ \~ \~ \~Представник відповідача [PERSON] просила суд відмовити у позові у зв`язку із невірно обраним позивачем, як кредитором спадкодавця, способом захисту своїх прав, оскільки накладення стягнення на спадкове майно та визнання права власності на нього за кредитором не передбачено статями 328, 1282 ЦК України та у зв`язку з відсутністю в матеріалах справи належних доказів щодо оціночної вартості спадкового майна. \~ \~ \~ \~Вислухавши пояснення представника позивача, заперечення представника відповідача [PERSON] та представника відповідача [PERSON] , дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи позовної заяви, суд встановив наступне: \~ \~ \~ \~Між позивачем [PERSON] та [PERSON] 15 серпня 2019 року було укладено в простій формі Договір позики (а.с. 9). \~ \~ \~ \~Оригінал договору позики представником позивача долучено до матеріалів справи (а.с. 216). \~ \~ \~ \~Відповідно до пункту 1 зазначеного договору позичальник прийняв від позичкодавця у власність суму готівкою у розмірі 4 000, 00 (чотири тисячі) доларів США, яку [PERSON] зобов`язався повернути не пізніше 15 серпня 2020 року. \~ \~ \~ \~ [PERSON] не здійснив жодного платежу за Договором позики та не виконав умови щодо повернення отриманих коштів. \~ \~ \~ \~ [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим 12 лютого 2021 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану \~ \~ \~ \~Як зазначено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2019 року №640/6274/16-ц при вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини: - чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги; - коло спадкоємців, які прийняли спадщину; - при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); - при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України. Згідно копії матеріалів спадкової справи №401\\2021, яку відкрито 27.07.2021 року після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , заяву про прийняття спадщини за заповітом написала [PERSON] . Також на обов`язкову частку в спадщині має дружина [PERSON] , в порядку ст. 1241 Цивільного кодексу України. На підставі частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статті 1270 цього Кодексу (шість місяців), він не заявив про відмову від неї. На дату смерті [PERSON] разом з ним були зареєстровані наступні особи: дружина - [PERSON] та син - [PERSON] (а.с. 80). За матеріалів спадкової справи №401\\2021 від 27.07.2021р. син [PERSON] та син [PERSON] написали заяву про відмову від прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] . За матеріалами спадкової справи №401/2021, заведеної 27.07.2021 року за померлим [INFO] [PERSON] , спадкоємцями є його мати [PERSON] та дружина [PERSON] . Позивач 10 серпня 2021 року звернувся до Другої Харківської міської нотаріальної контори із претензією кредитора, в якій просив повідомити чи відкрита спадкова справа по факту смерті [PERSON] [INFO] , включити кредиторські вимоги до спадкової маси у розмірі 1 126 305, 60 грн. станом на 02.08.2021р. Заяву позивача приєднано до матеріалів спадкової справи №401/2021, про що повідомлено листом за №1767/02-14 від 10.08.2021р. (а.с.16). Згідно положень статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. Це правило визначає загальний характер відповідальності спадкоємців за боргами спадкодавця, незалежно від виду спадкування та суб`єктів спадкового процесу й випливає із суті універсального характеру спадкового правонаступництва. Борги спадкодавця - це майнові зобов`язання, які прийняв на себе спадкодавець перед фізичними або юридичними особами-кредиторами, але смерть позбавила його можливості виконати їх. Обов`язок доказувати борги померлого покладається на самого кредитора. Кредитор, який звернувся до спадкоємців, зобов`язаний надати документи, що підтверджують його вимоги. За чинним законодавством спадкоємці, які прийняли спадщину, повинні виконати боргові зобов`язання спадкодавця в межах дійсної вартості майна, одержаного ними у спадщину. Вартість спадщини визначається на час відкриття спадщини. Отже, умовою відповідальності спадкоємця за боргами спадкодавця є факт прийняття спадщини. Для всіх спадкоємців, як за законом, так і за заповітом, існує однакова межа відповідальності за боргами спадкодавця. За наявності декількох спадкоємців настає частковий обов`язок виконання зобов`язань: кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Таким чином, кредитори спадкодавця можуть пред`явити вимоги до будь-якого спадкоємця, але обсяг виконання боргового зобов`язання спадкоємцем не може перевищувати дійсної вартості отриманої ним спадщини і розміру боргів, що пропорційно припадають на його частку. Аналіз статті 1285 ЦК України свідчить про те, що вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Проте ці норми матеріального права не передбачають такий спосіб звернення стягнення, як визнання права власності на майно. Згідно постанови Верховного Суду від 27 жовтня 2021 року у справі №552/4892/19 (провадження No 61-16824св20) суд наголосив на тому, що за ст. 1282 ЦК України, у разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі, а не реєструє право власності на майно за кредитором. До матеріалів справи позивачем подано довідку про вартість №36 сформовану ТОВ «НЕО Формат» про ціну квартири [ADDRESS] (а.с. 14 ). Але дані довідки не містять інформації станом на яку дату визначена ціна вказаних квартир. Інформація про вартість спадкового майна визначається відповідно до наказу Фонду державного майна України від 25 червня 2021 року №1097 введено в експлуатацію єдину базу даних звітів про оцінку з модулем електронного визначення оціночної вартості, сервісом послуги електронного визначення оціночної вартості та автоматичного формування електронних довідок про оціночну вартість об`єкта нерухомості (https://evaluation.spfu.gov.ua). Таким чином, матеріали справи не містять належних доказів щодо оціночної вартості спадкового майна, в той час, як згідно зі ст. 1282 ЦК України за невиконаними борговими зобов`язаннями спадкоємці відповідають в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії судів Першої судової палати Касаційного цивільного суду по справі у Постанові від 26.10.2022 справа № 195/1369/21. За умовами Договору позики від 15.08.2019 року позичальник прийняв від позичкодавця у власність суму готівкою у розмірі 4 000, 00 (чотири тисячі) доларів США, яку [PERSON] зобов`язався повернути не пізніше 15 серпня 2020 року (а.с. 9). За текстом позовної заяви представник позивача розрахував розмір заборгованості померлого [INFO] [PERSON] за Договором позики в розмірі 1 090 110, 37 грн. Сума позики за п. 1 Договору становить 4 000,00 (чотири тисячі) доларів США, що станом на 10.02.2021 року становить 110 570, 40 грн., згідно офіційного курсу гривні щодо долара США 27,6426 гривень за 1 долар США. Відповідно до п.3 Договору позики: Позичкодавець має право на одержання від Позичальника процентів від суми позики 8 (вісім) процентів кожний місяць за весь період дії договору. Представник позивача порахував проценти за 18 місяців з 16.08.2019 року по 10.02.2021 року, що становить 159 221, 38 грн. Пунктом 10 Договору позики сторони домовилися, що розмір збитків, які можуть виникнути у Позичкодавця в майбутньому у разі порушення умов Позичкодавцем не доказуються Позичкодавцем та становлять десять процентів від суми позики згідно п. 1.1. Договору, а саме: 400,00 доларів США, що згідно курсу станом на 10.02.2021р. становить 11 057.04 грн. Згідно п.13 Договору позики у разі порушення будь-якого зобов`язання Позичальник зобов`язаний сплатити на користь Позичкодавця штраф у розмірі двадцяти відсотків від суми позики, що складає 800, 00 доларів США та по офіційному курсу НБУ станом на 10.02.2021 року становить 22 114,08 грн. Пунктом 14 Договору позики встановлено обов`язок сплатити пеню у розмірі 2 процента від суми позики за кожен день прострочення виконання будь-якого зобов`язання за Договором. Розмір зазначеної пені складає з урахуванням вимог ст. 258 ЦК України складає 787 147, 47 гривень. Порушення умов Договору позики виникло ще за життя [PERSON] , а саме: з дати погашення суми позики 15.09.2020 року. Але позивачем не надано до суду доказів звернення до Позичальника щодо порушення умов Договору позики та стягнення з Дьоміна пені та штрафних санкцій за порушення умов Договору. Також відсутні докази, що Позивач скористався своїм правом щодо одержання з Позичальника за п.3 Договору 8 (вісім) процентів кожний місяць за весь період дії договору, як передбачено умовами Договору позики. Тому ці вимоги є необґрунтованими. За вимогами ЦК України склад спадщини має певні особливості: у порядку спадкування переходять лише ті права та обов`язки спадкодавця, що належали йому на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті; права та обов`язки спадкодавця переходять до правонаступників як єдине ціле з урахуванням усіх забезпечувань та обтяжень. Відповідно до статті 1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті і немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не установлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов`язки особи як кредитора або боржника, якщо вони нерозривно пов`язані з його особою й у зв`язку з цим не можуть бути виконані іншою особою. Частиною другою статті 1230 ЦК України передбачено, що до спадкоємця переходить право на стягнення неустойки (штрафу, пені) у зв`язку з невиконанням боржником спадкодавця своїх договірних обов`язків, яка була присуджена судом спадкодавцеві за його життя. При цьому [PERSON] , померлому [INFO] , за життя не були присуджені пеня та штрафні санкції у зв`язку з невиконанням боржником обов`язків за договором позики. Такий висновок узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема, у постановах від 26 червня 2019 року у справі №186/1767/16-ц (провадження №61-33180св18) та від 02 жовтня 2019 року у справі №327/370/16 (провадження №61-13293св18), від 26 жовтня 2022 року у справі №185/5681/18 (провадження № 61-3311св22). Верховний Суд при вирішенні спорів щодо стягнення спадкоємцями неустойки з боржника спадкодавця неодноразово зазначав, що положення статей 1218 та 1230 ЦК України співвідносяться між собою як загальне та спеціальне. Частина друга статті 1230 ЦК України є спеціальною нормою, яка передбачає виникнення права на стягнення неустойки на користь спадкоємця лише тоді, якщо вона присуджена спадкодавцю за його життя. Отже, сума заборгованості за Договором позики від 15.08.2019 року померлого [INFO] [PERSON] розрахована без врахування положення частини другої статті 1230 ЦК України, щодо відсутності правових підстав стягнення з відповідачів, як боржників за договором позики, штрафних санкцій за невиконання грошових зобов`язань, передбачених умовами договору (пеня) та частиною другою статті 625 ЦК України. Також суд звертає увагу, що в матеріалах справи міститься декілька розрахунків заборгованості [PERSON] за договором позики від 15.08.2019 року, які суперечать один одному. Суд, чинний правосуддя на засадах прав верховенства, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згоди на обов`язковість яких надано Верховній Раді України ( стаття 2 Закону України " Про судоустрій і статус суддів" ). За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду для захисту своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Подаючи докази, сторони реалізовують своє право на доказування і одночасно виконують обов`язок із доказування, оскільки стаття 12 ЦПК України закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оскарження. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи застосувати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права та припинення дій, які порушують це право. Відповідно з ч. 1 та п. 3 ч. 2 ст. 49 ЦПК України сторони користуються рівними процесуальними правами. Відповідач має право подати зустрічний виклик у строки, встановлені цим Кодексом. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку. ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має бути належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу , інших актів цивільного законодавства, а за будь-яких таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, які звичайно ставляться. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити за одноразовим платежем, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Спадкування є безоплатним способом майбутнього, а тому стягнення боргів спадкодавця з його спадкоємцями в межах вартості отриманої спадщини є справедливим щодо законних інтересів та правомірних очікувань кредитора. При вирішенні даного спору встановлену підлягають основи, пов`язані із з`ясуванням кола спадкоємців, належністю спадкоємцям будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартість отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника. За змістом ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень. Доказування не може обґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, які стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадках, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконаних обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Виходячи із змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або фактичні обставини (факти), які обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими: письмовими, речовими та електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частини 1, 2 ст. 77 ЦПК України встановлює, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є вимоги, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення мають або інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Всупереч вимог ст. ст. 12, 81 ЦП України позивач не надав до суду належних і допустимих у розмінні ст. 76 ЦПК України доказів про те, що спосіб звернення стягнення на спадкове майно та визнання права власності на квартиру, є обґрунтованим та законним в даних правовідносинах. Приймаючи рішення cуд враховує усталену практику Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, щодо рішень судів та інших органів з вирішення спорів, де мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, але його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29). Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Суд розглянувши справу в межах заявлених заявником вимог, на основі дотримання принципів диспозитивності, змагальності справедливості судочинства, всебічного та повного дослідження обставин справи, перевірки їх наданими сторонами доказами, оцінивши їх у сукупності, виконавши вимоги процесуального закону, дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed