Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-07 00:00:00

У листопаді 2023 року до суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості. Позивач посилається на те, що є виконавцем послуг централізованого опалення та гарячої води відповідно до положень Закону України "Про внесення змін до деяких Законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії" від 10.04.2014 № 1198-VII для об`єктів усіх форм власності з 01.07.2014. Відповідачі зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , відтак є користувачами послуг, що надає позивач. Відповідно до вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005 № 630, Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених Постановою КМУ від 08.10.1992 № 572 (що діяли на момент виникнення заборгованості) споживач зобов`язаний оплачувати комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідачі з грудня 2015 року не вносили плату за отримані послуги з централізованого опалення/постачання теплової енергії та з грудня 2015 року не вносили оплату за постачання гарячої води, в результаті чого утворилась заборгованість, що станом на 01.10.2023 становить 80096,78 грн., з яких заборгованість з централізованого опалення/постачання теплової енергії 33053,55 грн., заборгованість з постачання гарячої води 47043,23 грн. Відповідачі як боржники, що прострочили виконання грошового зобов`язання, на підставі положень статті 625 ЦК України зобов`язані також сплатити зазначену суму боргу з урахуванням інфляційної складової в сумі 18985,36 грн. та трьох процентів річних в сумі 5524,33 грн. За викладених обставин позивач просить стягнути з відповідачів заборгованість за отримані послуги з централізованого опалення/постачання теплової енергії та гарячого водопостачання в розмірі 80096,78 грн., інфляційну складову в сумі 18985,36 грн., три проценти річних в сумі 5524,33 грн., всього 104606,47 грн. Ухвалою суду від 20.11.2023 відкрито спрощене позовне провадження по справі без виклику сторін (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст. 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. 18.12.2023 Відповідачем [PERSON] надано відзив на позов у якому позовні вимоги не визнаються з огляду на наступне. Будь-які договірні відносини між [PERSON] та позивачем відсутні. Крім того власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] , яка має нести цивільно-правову відповідальність. Відповідач зазначає, що позивач не надав докази, що свідчать про фактичне надання послуг, а [PERSON] заперечує факт отримання послуг. Одночасно з відзивом Відповідачем подано заяву про застосування строку позовної давності. За викладених обставин [PERSON] просить відмовити у задоволенні позову. У відповідності до ст.ст.174, 178 ЦПК України відповідач [PERSON] не скористалася своїм процесуальним правом та не направили суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти позову. 28.12.2023 представником позивача до суду надано відповідь на відзив у якій не визнаються обставини, викладені у відзиві. У разі задоволення судом заяви відповідача про застосування строку позовної давності позивач просить врахувати, що за вимогами законодавства її застосування підлягає лише з 11 березня 2017 року. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, заяви по суті сторін, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до Витягу з реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні від 31.08.2023 за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [PERSON] з 2004 року. Звертаючись до суду з заявленим позовом позивач посилається на те, що що є виконавцем послуг централізованого опалення та гарячої води за адресою: [ADDRESS] , а відповідачі не оплачують за надані послуги, відтак наявна заборгованість. Відповідач [PERSON] заперечує факт надання послуг позивачем. Суд вважає важливими заперечення відповідача, разом з тим не може їх врахувати виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, надання послуг з централізованого опалення/теплова енергія та постачання гарячої води до будинку [ADDRESS] здійснюється Товариством з обмеженою відповідальністю «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» на підставі ліцензії, статуту, затвердженого рішенням учасника ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» № 29/11-19 від 29.11.2019, відповідно до п. 3.3 якого основними видами господарської діяльності Товариства є, зокрема, виробництво, транспортування та постачання теплової енергії споживачам, виробництво теплової енергії на теплоелектроцентралях на установках з використанням нетрадиційних або поновлювальних джерел енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Постановою Кабінету Міністрів України від 03.04.2019 № 291 «Про внесення змін до Постанови Кабінету Міністрів України від 1 червня 2011 року № 869» слова "централізованого опалення" замінено словами "постачання теплової енергії". З листопада 2021 року діють Правила надання послуг з постачання теплової енергії, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 830 та Правила надання послуг з постачання гарячої води, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 № 1182. Порядок відключення споживачів від систем централізованого опалення та постачання гарячої води (далі - Порядок), затверджений наказом від 26.07.2019 № 169 Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.08.2019р. за № 982/33953. Відповідно до вимог Порядку, відключення окремих приміщень в багатоквартирному будинку від систем централізованого опалення та постачання гарячої води можливе за умови, якщо не менше як половина квартир та нежитлових приміщень цього будинку були відключені від систем централізованого опалення та постачання гарячої води на день набрання чинності Законом України «Про житлово-комунальні послуги» (01.05.2019).Для відключення окремого приміщення в багатоквартирному будинку від систем централізованого опалення та постачання гарячої води, власник приміщення звертається до органу місцевого самоврядування з письмовою заявою в довільній формі для отримання дозволу на відключення із зазначенням причини відключення та подає інформацію про намір влаштування системи індивідуального теплопостачання (опалення та/або гарячого водопостачання) такого приміщення. Вищевказаним Порядком передбачено, що рішення про надання дозволу на відключення окремого приміщення в багатоквартирному будинку від систем централізованого опалення та постачання гарячої води та влаштування системи індивідуального теплопостачання приймається уповноваженою Комісією органу місцевого самоврядування. У разі відключення приміщення споживача від системи централізованого постачання гарячої води (або встановлення індивідуального водопідігрівча у квартирі) Виконавець здійснює розподіл на приміщення споживача витрат теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньо будинкової системи гарячого водопостачання. З долучених доказів не вбачається, що будинок [ADDRESS] , в тому числі і квартира в якій зареєстровані відповідачі № 96 за зазначеною адресою відключені від мережі централізованого опалення та гарячого водопостачання. Доказами на підтвердження надання послуг у спірний період з постачання теплової енергії до будинку [ADDRESS] є наряди на підключення/відключення; акти про готовність вузла комерційного обліку споживача до роботи в опалювальний період, які містять інформацію про обсяг та характеристики встановлених приладів; Відомості обліку будинкового засобу обліку. Доказів того, що відповідачі звертались до ТОВ «Євро-реконструкція» з повідомленням про зміну кількості зареєстрованих осіб, про перерахунок розміру нарахованої плати за надані послуги з централізованого постачання гарячої води у квартирі відповідачами не надано. За викладених обставин є доведеним факт надання позивачем послуг з постачання теплової енергії у вигляді централізованого опалення та гарячого водопостачання безпосередньо багатоквартирного будинку відповідачів та інших будівель, які знаходяться на території Дніпровського та Дарницького районів м. Києва. Відповідач [PERSON] вважає, що у нього відсутні будь-які договірні відносини з ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ». Натомість дані твердження суд відхиляє, оскільки відповідачі після опублікування 14.07.2015 в газеті «Хрещатик» № 99 (4695) договору не зверталися до позивача з письмовою відмовою щодо припинення надання послуг, судом встановлено під час розгляду справи отримання відповідачами послуг з постачання опалення/теплової енергії та постачання гарячої води за адресою: [ADDRESS] . Обов`язок щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг одночасно покладено як на споживача (Відповідача), так і на виконавця (Позивача) (п. 1 ч. 2 ст. 7, п. 2 ч. 2 ст. 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії та Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання гарячої води, які є публічними договорами приєднання і укладаються з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України, були опубліковані на офіційному веб-сайті ТОВ «Євро-Реконструкція» 13 жовтня 2021 року. Пунктом 7 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», передбачено право виконавця комунальної послуги у разі укладення індивідуального договору про надання комунальної послуги-отримувати інформацію від споживача про зміну власника житла (іншого об`єкта нерухомого майна) та фактичної кількості осіб, які постійно проживають у житлі споживача (зокрема довідка про осіб, проживаючих за вказаною адресою). Проте, Договір про надання послуг, який був передбачений чинними нормативно правовими актами на момент виникнення заборгованості між Відповідачами та Позивачем не був укладений, а також заява-приєднання до умов індивідуальних типових договорів Споживачами послуг до ТОВ «Євро-Реконструкція» та мешканцями вказаної квартири з метою їх ідентифікації - не надавалася. Згідно ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII від 09.11.2017 споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Таким чином, за викладених обставин споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відповідна правова позиція сформульована у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц. Аналогічна позиція сформульована у постанові Верховного Суду від 06 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16. Отже, відповідачі отримували послуги від позивача у спірний період на підставі договору приєднання. Посилання відповідача [PERSON] на те, що згідно з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 11.12.2023 вбачається, що власником квартири [ADDRESS] значиться [PERSON] , а відповідачі не є власниками квартири, відтак не повинні оплачувати житлово-комунальні послуги є хибними зважаючи на наступне. Відповідно до Витягу з реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні від 31.08.2023 за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [PERSON] з 2004 року. За викладених обставин, суд приходить до висновку, що відповідачі у спірний період виникнення заборгованості фактично проживали та користувалися квартирою [ADDRESS] , а відповідно саме вони були та є фактичними споживачами послуг ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» з централізованого опалення та постачання гарячої води до даного приміщення та належними відповідачами по справі. Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший процентів не встановлений договором або законом. Оскільки, відповідно до п. 18 Правил, п. 9 Договору, оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, початком нарахування 3% річних на заборгованість є наступний день, що слідує за останнім днем строку, коли зобов`язання мало бути виконано, тобто з 21 числа кожного місяця, а початком застосування індексу інфляції до прострочених платежів є наступний місяць, що йде за місяцем, коли зобов`язання мало бути виконано. Інфляційна складова боргу, яка розрахована згідно Листа «Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ» Верховного суду України від 03.04.1997 № 62-67р та відповідно до розрахунку ціни вимоги становить 18985,36 грн. Розмір 3% річних розраховано за формулою: сума боргу х 3%/365 х кількість днів прострочення та відповідно до розрахунку ціни вимоги становить 5524,33 грн. Відтак, нараховані позивачем 3 % річних та інфляційні втрати під час подання позову до суду на заборгованість, яка виникла до 23 лютого 2022 року не є стягненням неустойки (штрафів, пені), нарахування яких заборонено в розумінні вимог Закону України від 17.03.2020 № 530-1Х «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню короновірусної хвороби», а відповідно нараховані позивачем правомірно та мають бути стягнуті судом з відповідача. Щодо заяви відповідача [PERSON] про застосування наслідків спливу строку позовної давності, суд зазначає наступне. Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України процесуальний строк, що застосовується і у випадках суперечок з приводу надання житлово-комунальних послуг, стягнення заборгованості за їх несплату, тощо встановлюється тривалістю в три роки. Період, за який кредитор має право стягувати заборгованість визначається строком позовної давності. Позивач звернувся до суду з цим позовом 16.11.2023. У позовній заяві позивач просить стягнути заборгованість з відповідачів за період з грудня 2015 року по вересень 2023 року. Пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19», прийнятої відповідно до ст.29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», на усій території України було встановлено карантин з 12 березня 2020 року, який, у свою чергу, постановами Кабінету Міністрів України був неодноразово продовжений ( від 25 березня 2020 року № 338, від 20 травня 2020 року № 392, від 22 липня 2020 року № 641, від 26 серпня 2020 року № 760, від 13 жовтня 2020 року № 956, від 09 грудня 2020 року № 1236, від 17 лютого 2021 року № 104, від 21 квітня 2021 року № 405, від 23 лютого 2022 № 229, від 27 травня 2022 року № 630, від 19 серпня 2022 № 928, від 23.12.2022 № 1423, від 25.04.2023 № 383). Так, постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2023 року №383 вносились зміни до постанов Кабінету Міністрів України від 25 березня 2020 року № 338 та від 9 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», якими продовжено термін дії карантину та обмежувальних протиепідемічних заходів в Україні для запобігання розповсюдженню COVID-19 до 30 червня 2023 року. Отже, починаючи з 12 березня 2020 року строк позовної давності був продовжений на час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19). Тобто, виходячи з вищенаведених положень закону, пропущеною може бути позовна давність лише за вимогами, що виникли до 11 березня 2017 року. Строк позовної давності за всіма вимогами, що виникли після 12 березня 2017 року та на які поширюється загальна позовна давність у три роки, вважаються продовженим на підставі п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, до закінчення дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19). Як вбачається з розрахунку заборгованості за надання послуг з централізованого опалення, борг нараховується з грудня 2015 року, за послугу з гарячого водопостачання з грудня 2015 року. Тому заява відповідача про застосування строків позовної давності є обґрунтованою та підлягає задоволенню лише до заявлених позовних вимог за отримані послуги з постачання теплової енергії/центрального опалення в межах періоду з грудня 2015 року по 11.03.2017 та за отримані послуги з гарячого водопостачання в межах періоду з грудня 2015 року по 11.03.2017. При визначенні суми боргу, суд бере за основу долучений позивачем розрахунок заборгованості, який складений у повній відповідності з чинним законодавством та перевірений судом. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 541 ЦК України визначено, що солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. За таких умов, позов підлягає задоволенню в межах строку позовної давності, відтак підлягає стягненню з відповідачів: сума заборгованості за послуги з постачання гарячої води та опалення у розмірі 66360,89 грн., інфляційна складова боргу у розмірі 11148,41 грн. та 3 % річних у розмірі 3112,70 грн., Інші доводи відповідача не спростовують відповідність вимог позивача щодо предмета спору та їх обґрунтування, поданих з дотриманням ст. 175 ЦПК України, відтак не потребують детального обґрунтування. Щодо розподілу судових витрат, суд керується таким. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2684,00 грн., що становить 1342,00 грн. з кожного.

Outcome: partial