Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-16 00:00:00

До Ірпінського міського суду Київської області звернулась [PERSON] із позовом до ТОВ «Фінансова компанія управління активами» про стягнення коштів, як безпідставно набутих. В позовній заяві зазначає, що Вінницьким районним відділом державної виконавчої служби ГТУЮ у Вінницькій області винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію, та інші доходи боржника від 03.10.2019 року ВП[NUMBER], на виконання виконавчого напису № 7137 виданого 30.07.2019 року про стягнення з [PERSON] заборгованості на користь ТОВ "Фінансова компанія управління активами" у розмірі 6233,5 грн. Постанова направлена по місцю виконання, а саме Територіальний центр соціального обслуговування Первомайської районної ради Харківської області. В ході виконання вищезазначеного виконавчого провадження з неї було утримано на користь відповідача 4 632 (чотири тисячі шістсот тридцять дві гривні) 60 копійок. Рішенням Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 15 вересня 2020 року у справі № 632/234/20 визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревіч Олега Миколацовича від 30 липня 2019 року, зареєстрований в реєстрі за №7137 щодо стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» за кредитним договором № № 2582/448CLPS2 від 14.07.2011 року заборгованості в розмірі 6233,50 грн. (шість тисяч двісті тридцять три грн. 50 коп.). Відповідне рішення у встановленому законом порядку та строки вступило в законну силу. З метою повернення коштів 24 листопада 2020 року направлено заяви до відповідача з вимогою повернути безпідставно набуті кошти у сумі 4632,60 грн., однак станом на 27.01.2021 року відповіді на зазначені заяви не надано, що прямо вказує на небажання відповідача повернути кошти в добровільному порядку. Просить суд стягнути з ТОВ "Фінансова компанія управління активами" ЄДРПОУ 35017877 на її користь безпідставно отримані грошові кошти у сумі 4 632,60грн. та понесені судові витрати. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, через канцелярію суду подала заяву щодо розгляду справи без її присутності за наявними матеріалами, щодо заочного рішення не заперечує. В судове засідання відповідач не забезпечив явку свого представника. Заяву про слухання справи за його відсутності не надав, причини неявки суду не повідомив. Про час і місце слухання справи повідомлений належним чином. Суд не бере до уваги заяву ТОВ «Фінансова компанія управління активами» подану до суду через канцелярію 11.04.2023 року про визнання позовних вимог в частині визнання виконавчого напису виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., зареєстрованого за № 7137 від 30 липня 2019 року таким, що не підлягає виконанню та не визнання вимог щодо стягнення орієнтовних судових витрат на правову допомогу, оскільки зазначені вимоги не є предметом позову [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів по цивільній справі № 367/709/21. Вивчивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Судом встановлено, що згідно довідки територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Первомайської районної ради Харківської області від 17.11.2020 № 01-17/371 згідно листа № 25336/15.3-25/6 від 03.10.2019р. Вінницького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Винницькій області за постановою ВП № [NUMBER] про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію, та інші доходи боржника від 03.10.2019р. з [PERSON] були стягнуті суми боргу в загальній сумі 4 632,60грн. за період з грудня по вересень в розмірі 20% від заробітної плати і перераховані за такими реквізитами: р/р 37313000003712, UА718201720355279000000700471 ВР ВДВС ГТУЮ у Вінницькій області, МФО 820172, ГУДКСУ у м. Києві ЄДРПОУ 35003932. Також, з заяви [PERSON] від 24.11.2020 року адресованої ТОВ «Фінансова компанія управління активами» вбачається, що заявниця вимагає повернути безпідставно отримані грошові кошти у сумі 4 632,60грн. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В обґрунтування позовних вимог позивач у позовній заяві посилається на те що кошти, які отриманні відповідачем від неї є безпідставно набутими, а тому до відносин, які виникли між ними підлягає застосуванню ст. 1212 ЦПК України. Згідно з статтею 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Згідно з ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. За ст. 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або не збiльшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. За змістом ст. 1215 ЦК України, не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом. Вирішуючи спір по суті, суд виходить з того, що ст. 1212 ЦК України застосовується лише у тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуте за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав, договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ч.1 ст.1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому. Як зазначав Верховний Суд, норми ст.ст.1212, 1213 ЦК України застосовуються до позадоговірних зобов`язань. Відповідно, якщо суд встановлював наявність між сторонами договору, то визнавав застосування до таких відносин ст. 1212 неправильним (постанова від 14.10.2014 р. у справі №3-129гс14, постанова від 25.02.2015 р. у справі №3-11гс15, постанова від 02.02.2016 р. у справі №6-3090цс15 та ін.). Водночас у постанові ВСУ від 02.02.2016 р. у справі №6-3090цс15 суд відзначив, що конструкція ст.1212 Цивільного кодексу України, як і загалом норм гл.83, свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише у момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Узагальнюючи викладене, можна сказати, що норми ст.ст.1212, 1213 ЦК України, застосовуються у таких випадках: зобов`язання між сторонами виникло не на підставі договору; набуття або збереження майна є абсолютною безпідставним; безпідставне збагачення однієї особи через іншу не може бути усунуте за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Частиною 5 та 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач зазначає, що на виконання виконавчого провадження № [NUMBER] про виконання виконавчого напису № 7137 виданого 30.07.2019 року про стягнення з [PERSON] заборгованості на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» у розмірі 6233,50грн., згідно постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію, та інші доходи боржника від 03.10.2019 року ВП [NUMBER] винесену Вінницьким районним відділом ДВС ГТУЮ у Вінницькій області з неї було стягнуто 4632,60грн. при цьому не надає суду жодних належних доказів. [PERSON] обґрунтовує свій позов тим, що рішенням Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 15 вересня 2020 року у справі № 632/234/20 визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревіч Олега Миколайовича від 30 липня 2019 року, зареєстрований в реєстрі за №7137 щодо стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» за кредитним договором № № 2582/448CLPS2 від 14.07.2011 року заборгованості в розмірі 6233,50 грн., при цьому не надає суду процесуального документу, який би підтверджував даний факт. Крім того, [PERSON] зазначає, що стягнуті з неї кошти в сумі 4632,60грн. незаконно набуті та знаходяться у відповідача по справі ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та додає довідку територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Первомайської районної ради Харківської області від 17.11.2020 № 01-17/371, зі змісту якої вбачається, що за постановою ВП № [NUMBER] про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію, та інші доходи боржника від 03.10.2019р. з [PERSON] були стягнуті суми боргу в загальній сумі 4 632,60грн. та перераховані за такими реквізитами: р/р 37313000003712, UА718201720355279000000700471 ВР ВДВС ГТУЮ у Вінницькій області, МФО 820172, ГУДКСУ у м. Києві ЄДРПОУ 35003932. Тим самим, довідка не є належним доказом, того, що кошти в розмірі 4632,60грн. перебувають у віданні Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами». Крім того, довідка не містить інформації і про те, що кошти в розмірі 4 632,60грн. стосуються виконавчого провадження по виконанню виконавчого напису № 7137 виданого 30.07.2019 року про стягнення з [PERSON] заборгованості на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» у розмірі 6233,50грн. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів з ТОВ «Фінансова компанія управління активами», не ґрунтуються на вимогах матеріального права, є необґрунтованими та недоведеними, а тому правові підстави для їх задоволення відсутні, оскільки, позивачем не надано суду достовірних доказів про безпідставне збагачення відповідача за рахунок коштів позивача. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача. Оскільки в задоволенні позову відмовлено, тому відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем, не відшкодовуються. На підставі ст. 387, 536, 625, 1048, 1212, 1213, 1215 ЦК України, ст. 12, 81, 83, 89, 141, 247, 263-265, 268, 352 ЦПК України, суд

Outcome: dismissed