Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-21 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», третя особа: [PERSON] , про визнання правочинів недійсними та скасування державної реєстрації іпотеки, обтяження, посилаючись на те, що 13.02.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», СПД [PERSON] було укладено Генеральну кредитну угоду № 010/02-16/210-08, відповідно до якої кредитор на підставі цієї угоди зобов`язався надавати позичальнику кредитні кошти в порядку і на умовах, визначених в угоді та кредитних договорах, укладених в її рамках. 13.02.2008 між Банком та ФОП [PERSON] було укладено Кредитний договір №010/02-16/210/01-08, на підставі даного договору позичальнику було надано кредит в сумі 1000000,00 грн., строком до 12.02.2018. \~ \~ \~ \~ В межах Генеральної кредитної угоди між Банком та [PERSON] 05.06.2008 укладено Кредитний договір № 010/02-16/210/02-08, на підставі даного договору позичальнику було надано кредит в сумі 126900,00 дол. США, строком до 12.02.2018. Банк свої обов`язки за вищеназваними договорами виконав в повному обсязі, а боржник порушив свої зобов`язання, внаслідок чого створилася заборгованість. 21.12.2012 Господарський судом Черкаської області у справі №15/5026/1667/2012 прийнято рішення про стягнення заборгованості за Кредитним договором №010/02-16/210/01-08 від 13.02.2008 у загальному розмірі 710 351,28 грн. 04.02.2013 Соснівським районним судом м. Черкаси у справі № 2-3113/12 прийнято рішення про стягнення заборгованості за Кредитним договором №010/02-16/210/02-08 від 05.06.2008 загальному розмірі 995 456,69 грн. З метою виконання рішення суду у справі №15/5026/1667/2012, 15.01.2013 стягувачу був виданий виконавчий документ (наказ) про стягнення заборгованості. Також, з метою виконання рішення суду у справі № 2-3113/12, 04.04.2013 Соснівським районним судом м. Черкаси стягувану видано виконавчий лист про стягнення заборгованості. 11.04.2018 між AT «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «ФК «Форінт» укладено договір, за яким AT «Райффайзен Банк Аваль» відступило право вимог за вище вказаними Кредитними договорами, за яким боржником (позичальником) є [PERSON] 04.09.2018 ухвалою Господарського суду Черкаської області у справі №15/5026/1667/2012 змінено стягувача AT «Райффайзен Банк Аваль» на його правонаступника - ТОВ «ФК Форінт» у виконавчому провадженні за наказом Господарського суду Черкаської області від 15.01.2013 №15/5026/1667/2012 на виконання рішення суду від 21.12.2012. 25.06.2018 ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси у справі № 2-3113/12 змінено стягувача у виконавчому провадженні з примусового виконання рішення Соснівського районного суду м. Черкаси у справі № 2-3113/12 про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості за кредитним договором № 010/02-16/210/02-08 від 05.06.2008 на правонаступника - ТОВ «ФК «Форінт». Вказані виконавчі документи неодноразово перебували у період з 2013 року на примусовому виконанні у органі ДВС та приватного виконавця (ВП № 39097461, № 54946438, № 5494676 № 60332220). Востаннє стягувачем виконавчі документи пред`явленні 28.01.2022 до органу ДВС. 10.02.2022 відкритті виконавчі провадження № 68541506 та №68541678 (боржник: [PERSON] , стягувач: ТОВ «ФК «Форінт»), на підставі: виконавчого листа № 2-3113/12 від 04.04.2013 виданого Соснівський районний суд м. Черкаси на виконання рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 04.02.2013 про стягнення заборгованості з [PERSON] на користь AT «Райффайзен Банк Аваль», в особі Черкаської обласної дирекції заборгованості за кредитним договором № 010/02-16/210/02-08 від 05.06.2008 в сумі 995 456,69 грн., судовий збір в сумі 3 219,00 грн., а всього 998 675,69 грн.; наказу №15/5026/1667/2012 від 08.01.2013, виданого Господарським судом Черкаської області на виконання рішення про стягнення заборгованості у розмірі 724 457,28 грн. з ФОП [PERSON] . На сьогоднішній день виконавчі документи про стягнення заборгованості з [PERSON] перебувають на виконанні у Другому ВДВС у м. Черкаси ЦМУ МЮ (м. Київ). Вказані зобов`язання відповідачем -1 на сьогоднішній день так і не виконанні. 05.05.2023 ТОВ «ФК «Форінт» (кредитору/стягувачу) під час отримання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна стало відомо, що боржник подарував своїй доньці квартиру [ADDRESS] , загальною площею 73,7 кв.м, житловою площею 46,9 кв.м. (РНОНМ 20562171000). Так, 17.03.2021 Міністерство юстиції України на своєму офіційному сайті надало роз`яснення щодо порядку отримання доступу адвокатами України до реєстру речових прав на нерухоме майно. 08.05.2023 у Реєстрі речових прав на нерухоме майно, в порядку доступу адвокатів до реєстру, отримані копії документів з реєстраційної справи №20562171000, які стосуються оскаржуваних правочинів, зокрема: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 13.03.2013 за №852437; рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 13.03.2013 за №847364; рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 31.05.2021 за №58456458; рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 31.05.2021 за №58456884; витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження №259163361 від 31.05.2021; витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки №259160471 від 31.05.2021; договору купівлі-продажу квартири від 22.10.1992, за реєстровим №2-9593; паспорту та ідентифікаційного номеру [PERSON] ; паспорту та ідентифікаційного номеру [PERSON] ; \~ \~ \~ \~ свідоцтва про народження [PERSON] ; технічного паспорту; \~ \~ \~ \~ договору дарування квартири від 13.03.2013, за реєстровим № 454, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , від імені якої діяла її мати [PERSON] ; договору іпотеки від 31.05.2021, за реєстровим №5129, укладеного між [PERSON] та AT КБ "ПРИВАТБАНК". Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна від 08.05.2023 щодо нерухомого майна (РНОНМ 20562171000) - квартири [ADDRESS] , загальною площею 73,7 кв.м., житловою площею 46,9 кв.м., власником майна є [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), також наявний номер запису про іпотеку за № 42236207 з датою державної реєстрації 31.05.2021 та номер запису про обтяження за № 42236512 з датою державної реєстрації 31.05.2021. Право власності за [PERSON] було зареєстровано приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Плахою Т.І., на підставі договору дарування квартири від 13.03.2013, за реєстровим № 454, укладеного між [PERSON] (Відповідач-1) та [PERSON] (Відповідач -2), від імені якої діяла її мати [PERSON] . Відповідно до договору іпотеки № 3155516512-ДІ-1/1 від 31.05.2021, укладеного між [PERSON] та AT КБ «ПРИВАТБАНК», посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Романій Н.В., за реєстровим №5129, передано в іпотеку квартиру [ADDRESS] , загальною площею 73,7 кв.м., житловою площею 46,9 кв.м., в забезпечення виконання зобов`язань ФОП [PERSON] в розмірі 468 580,84 грн. ТОВ «ФК «Форінт» не є стороною оспорюваних правочинів, та жодним чином не могло довідатися щодо безоплатного дарування квартири належної боржнику на користь його доньки та подальшої передачі такого майна в іпотеку, в забезпечення виконання зобов`язань свого брата. Тобто, позивач до 05.05.2023 не знав і не міг знати про факт порушення його прав, що свідчить про подання даного позову в межах встановленого законом строку позовної давності. Майже через 3 (три) місяці, як судом було прийнято рішення про стягнення заборгованості з [PERSON] у справі №15/5026/1667/2012, де останній особисто приймав участь під час розгляду справи, що підтверджується змістом рішенням суду від 21.12.2012, 13.03.2013 між боржником (Відповідач -1) та його донькою [PERSON] (Відповідач-2), від імені якої діяла її мати [PERSON] , укладено договір дарування, відповідно до якого [PERSON] (дарувальник) передав безоплатно [PERSON] (обдаровуваній) у власність квартиру під [ADDRESS] , яка має наступні характеристики загальною площею 73,7 кв.м., житловою площею 46,9 кв.м., кількість кімнат (чотири), поверх 2 (другий) дев`ятиповерхового цегляного будинку. Тобто, дії боржника вочевидь є недобросовісними, оскільки безоплатне дарування нерухомості на користь його доньки свідчить про вчинення дій на шкоду кредитора, виключно однією метою - уникнути звернення стягнення на таке майно, позбавивши можливості кредитора частково задовільнити свої вимоги за рахунок такого майна. При цьому, боржник продовжував фактичне користування нерухомістю, мешкаючи в спірній квартирі разом зі своєю дружиною та донькою. Отже, з моменту наявності невиконаних зобов`язань (прострочки), а саме з 2012 року по сьогоднішній день, кожний правочин вчинений боржником ( [PERSON] ) на шкоду кредитора (ТОВ «ФК «Форінт») набуває ознак фраудаторного правочину. Розуміючи, що у разі не переоформлення наявного у нього ( [PERSON] ) права на квартиру, на таке майно одразу буде звернуто стягнення на примусове виконання рішення суду (рішення Господарського суду Черкаської області від 21.12.2012 у справі №15/5026/1667/2012 та рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 04.02.2013 у справі №2-3113/12), в порядку визначеному ЗУ «Про виконавче провадження», з метою ухилення від виконання зобов`язання, здійснив свідомо переоформлення наявного права на квартиру на користь своєї доньки (шляхом укладання договору дарування від 13.03.2013). Вище означене підтверджує, що дії боржника є недобросовісними, оскільки безоплатне відчуження (дарування) квартири на користь його доньки свідчить про вчинення дій на шкоду кредитора, позбавивши можливості кредитора частково задовільнити свої вимоги за рахунок такого майна. Тобто, правочин щодо безоплатного дарування квартири боржником на користь своєї доньки є фраудаторним, вчиненим на шкоду кредитора з метою недопущення звернення стягнення на таке майно, підлягає визнанню недійсним. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Визнання договору дарування квартири недійсним тягне за собою недійсність всіх наступних правочинів вчинених щодо вказаного нерухомого майна, зокрема, договору іпотеки, також скасування державної реєстрації іпотеки та обтяження. Просить визнати недійсним договір дарування квартири під [ADDRESS] , яка має наступні характеристики загальною площею 73,7 кв.м., житловою площею 46,9 кв.м., кількість кімнат (чотири), поверх 2 (другий) дев`ятиповерхового цегляного будинку, укладений між [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , та [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , (від імені якої діяла її мати [PERSON] ), посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Плахою Т.І., за реєстровим № 454. Визнати недійсним договір іпотеки № 3155516512-ДІ-1/1 від 31.05.2021, укладений між [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , та AT КБ «ПРИВАТБАНК» код ЄДРПОУ 14360570, посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Романій Н.В., за реєстровим № 5129, яким передано в іпотеку AT КБ «ПРИВАТБАНК» квартиру [ADDRESS] , загальною площею 73,7 кв.м., житловою площею 46,9 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 20562171000. Скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію: іпотеки (номер запису про іпотеку: 42236207; дата, час державної реєстрації: 31.05.2021 15:39:29; здійснену приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Романій Н.В. на підставі договору іпотеки, серія та номер: 5129, виданий 31.05.2021, видавник: приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Романій Н.В.); обтяження (номер запису про обтяження: 42236512; дата, час державної реєстрації: 31.05.2021 15:54:49; вид обтяження: заборона на нерухоме майно; здійснене приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Романій Н.В. на підставі договору іпотеки, серія та номер: \~ \~ \~ \~5129, виданий 31.05.2021, видавник: приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Романій Н.В.). Стягнути із відповідачів на користь позивача понесені судові витрати. 02.10.2023 року від представника ТОВ «ФК «Форінт» надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій просить з урахуванням помилковості не зазначення дати укладання оскаржуваного правочину, у пункті 1 прохальної частини позовної заяви, ТОВ «ФК «Форінт» у підготовчому уточнює позовні вимоги у вказаній частині, із зазначенням дати укладання оскаржуваного правочину, та ПРОСИТЬ СУД: (п. 1) Визнати недійсним договір дарування квартири під [ADDRESS] , яка має наступні характеристики загальною площею 73,7 кв.м., житловою площею 46,9 кв.м., кількість кімнат (чотири), поверх 2 (другий) дев`ятиповерхового цегляного будинку, укладений 13.03.2013 між [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , та [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , (від імені якої діяла її мати [PERSON] ), посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Плахою T.I., за реєстровим № 454. При цьому, слід зазначити, що інші пункти прохальної частини позову залишаються не змінними та не уточняються у підготовчому засіданні позивачем. Представник позивача в судовому засіданні, в режимі відеоконференції, позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. Представник [PERSON] , адвокат Євтушенко М.П., в судовому засіданні, в режимі відеоконференціії, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження тих обставин на момент укладення спірних договорів відповідачі діяли з метою порушення прав позивача, чи AT «Райффайзен Банк Аваль». Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину, недійсним повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки. На момент укладення оспорюваних договорів відповідач не був обізнаний про наявність невиконаного грошового зобов`язання. Зобов`язання за кредитним договором були забезпечені не лише порукою, але й заставою. Вартість заставного майна перевищує розмір заборгованості за кредитним договором, що була стягнута рішенням суду. Кредитну заборгованість погашено за рахунок заставного майна. А позивачем не доведено обставину того, що кредитну заборгованість неможливо погасити за рахунок заставного майна. За викладених обставин справи, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження тих обставин, що оспорювані правочини були укладені відповідачами на шкоду позивачу з метою уникнення звернення стягнення кредитором на його майно, а тому відсутні підстави для задоволення позову. Оспорюваний договір дарування укладено 13 березня 2013 року, а тому строк позовної давності починається 13 березня 2013 року. Позивач в своїх запереченнях вказує, що строки позовної давності не пропущені, так як він дізнався про даний договір дарування 13.12.2021 року, коли адвокат Ковалевський Р.В. отримав доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Також вказує, що ТОВ «ФК «Форінт» не є стороною оспорюваних правочинів та жодним чином не могло довідатися щодо безоплатного дарування квартири належної боржнику на користь його доньки, що не відповідає дійсності та є введенням суду в оману, так як позивач є стягувачем у виконавчому провадженні № 54946438, яке відкрито 26.10.2017 року про стягнення з відповідача на користь позивача боргу, стягувачем у якому є ТОВ «ФК «Форінт» та виконавчому провадженні № 54946438, яке відкрито 26.10.2017 року про стягнення з відповідача на користь позивача боргу, стягувачем у якому є ТОВ «ФК «Форінт». Крім того, наявні виконавчі провадження № 60332220 відкрите 16.10.2019 року, № 68541506 відкрите 10.02.22 року та № 68541678 відкрите 10.02.2022 року. Таким чином, позивач в рамках виконавчих проваджень № 54946438, яке відкрито 26.10.2017 року та № 54946438, яке відкрито 26.10.2017 року, як стягувач достовірно знав про наявність договору дарування від 13 березня 2013 року. На час відступлення права вимоги 11.04.2018 року від AT «Райфайзен Банк Аваль» до ТОВ «ФК Форінт» строки позовної давності вже були пропущені AT «Райфайзен Банк Аваль». Про що свідчить виконавче провадження № 39097461 відкрите 25.07.2013 року, так як згідно Закону України «Про виконавче провадження» та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) виконавець здійснюючи виконавче провадження має доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а тому AT «Райфайзен Банк Аваль» достовірно відомо про наявність договору дарування від 13 березня 2013 року в рамках виконавчого провадження № 39097461 відкрите 25.07.2013 року. Таким чином, вимоги позивача є незаконними, так як подані з порушенням три річного строку позовної давності, строк позовної давності пропущений, ще AT «Райфайзен Банк Аваль» з 13 березня 2013 року до моменту відступлення права вимоги 11.04.2018 року, пройшло більше 5 років та повторно пропущено ТОВ «ФК «Форінт» з часу відступлення права вимоги 11.04.2018 року також були вищевказані виконавчі провадження, подання позову 18.05.2023 року, тобто більше 5 років після відступлення права вимоги є безумовно порушенням строків позовної давності, а тому на підставі ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у позові. Позивач в своїх запереченнях вказує, що строки позовної давності не пропущені, так як він дізнався про даний договір дарування 13.12.2021 року, коли адвокат Ковалевський Р.В. отримав доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що є необґрунтованим, незаконним, так як згідно Закону України «Про державну реєстрацію речових прав» (чинним на час виникнення правовідносин) ст. 28, за об`єктом нерухомого майна з 2014 року, за суб`єктом з 01.01.2016 року; ч. 2 ст. 32 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав» інформація за об`єктом нерухомого майна та суб`єктом речового права надається в електронній формі через офіційний сайт Міністерства юстиції України (редакція від 06.10.2016 року). Однак, не має ніякого правового значення коли адвокат отримав доступ до реєстру та не може враховуватися, як час коли дізналася особа, про наявність оспорюваного договору дарування, так як наявні вищевказані виконавчі провадження та виконавець має доступ до реєстру прав власності на нерухоме майно з 2013 року. Здійснення виконавчих дій, щодо виконання судових рішень є достатньою підставою для висновку про обізнаність стягувача, як AT «Райфайзен Банк Аваль» так і ТОВ «ФК «Форінт», щодо наявності оспорюваного договору дарування, з часу даного договору пройшло 10 років, тому AT «Райфайзен Банк Аваль» пропустив строк позовної давності та повторно ТОВ «ФК «Форінт» пропустило строк позовної давності, враховуючи безперервність виконавчих проваджень. 25.07.2013 року відкрито виконавче провадження № 39097461, а отже виконавець та AT «Райфайзен Банк Аваль» та в послідуючому ТОВ «ФК «Форінт» достовірно знали про наявність договору дарування. Позивач не має права на позов, так як правовідносини, щодо визнання недійсним договору дарування від 13 березня 2013 року, повинні розглядатися станом на 13.03.2013 року, однак позивач не мав необхідного статусу кредитора станом на 13.03.2013 року, а тому й відсутнє право на захист якого він просить. Будь-які права позивача не порушуються, так як він набув статусу кредитора 04.09.2018 року та 25.06.2018 року, а спірний договір дарування укладено 13.03.2013 року, за 5 років де визнання позивача кредитором, а тому оспорюваний договір не може порушувати права позивача і права кредитора не мають зворотної дії в часі. Дані правовідносини повинні розглядати станом на 13.03.2013 року, на час укладання спірного договору, коли кредитором був AT «Райфайзен Банк Аваль», який і мав право на позов та за відсутності позовної заяви з боку кредитора, який мав право на позов та з плином часу ТОВ «ФК «Форінт» укладаючи договір про відступлення права вимоги від 11.04.2018 року, несло власні ризики та не набуло права на позов про визнання недійсним договорів, які укладені до 11.04.2018 року, тим більше, як фраудаторного правочину. Не надання договору про відступлення права вимоги від 11.04.2018 року, укладений між AT «Райфайзен Банк Аваль» та ТОВ «ФК «Форінт» у даній справі свідчить про відсутність у позивача права на позов. На підставі п.п. 1.5. Договору іпотеки № 010/02-16/210-08 і від 13.02.2008 року, що укладений між AT «Райфайзен Банк Аваль» та [PERSON] заставна вартість Предмета Іпотеки визначається сторонами в сумі 2 821 354,00 грн. Згідно з п.п. 1.2. Договору іпотеки № 010/02-16/210-08 і від 13.02.2008 року, предмет іпотеки є нерухоме майно: комплекс будівель загальною площею 1108, 5 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS] . Дане заставне майно станом на даний час реалізоване ТОВ «ФК «Форінт». Предмет Договору іпотеки № 010/02-16/210-08 і від 13.02.2008 року п. 1 визначає, що Іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок заставного майна. П.п. 6.2. Договору іпотеки № 010/02-16/210-08 і від 13.02.2008 року Іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки та задовольнити всю суму зобов`язання. Таким чином, реалізуючи іпотечне майно ТОВ «ФК «Форінт» задовольнило у повному обсязі свої вимоги, згідно вимог Договору іпотеки № 010/02-16/210-08 і від 13.02.2008 року та не має права вимог до відповідачів по даній справі. Представником [PERSON] , адвокатом Євтушенко М.П., подані письмові пояснення та додаткові документи, які протокольно повернуто відповідно до ст. 126 ЦПК України. Представник АТ КБ «Приватбанк» Назаренко С.М. в судовому засіданні, в режимі відео конференції, позовні вимоги не визнав, просив суд в позові відмовити та застосувати строк позовної давності до позовних вимог. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася. 09.01.2024 року відповідачем під час розгляду справи був поданий відзив на позов, який протокольно залишено без розгляду відповідно до ст. 126 ЦПК України. У відзиві [PERSON] просила розгляд справи проводити без її участі, в задоволенні позову просила відмовити та застосувати строк позовної давності. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Відповідно до положень ч. 1, п.п. 1, 3, 7, 10 ч. 2\~ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; припинення дії, яка порушує право; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною третьою\~статті 3 ЦПК України\~визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. В судовому засіданні встановлено, що 13.02.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», СПД [PERSON] було укладено Генеральну кредитну угоду № 010/02-16/210-08, відповідно до якої кредитор на підставі цієї угоди зобов`язався надавати позичальнику кредитні кошти в порядку і на умовах, визначених в угоді та кредитних договорах, укладених в її рамках. 13.02.2008 між Банком та ФОП [PERSON] було укладено Кредитний договір №010/02-16/210/01-08, на підставі даного договору позичальнику було надано кредит в сумі 1000000,00 грн., строком до 12.02.2018. \~ \~ \~ \~ В межах Генеральної кредитної угоди між Банком та [PERSON] 05.06.2008 укладено Кредитний договір № 010/02-16/210/02-08, на підставі даного договору позичальнику було надано кредит в сумі 126900,00 дол. США, строком до 12.02.2018. 13 лютого 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та фізичною особою підприємцем [PERSON] укладений договір іпотеки № 010/02-16/210-08 і. Відповідно до п. 1.2 договору іпотеки предметом іпотеки є нерухоме майно: комплекс будівель загальною площею 1108,5 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS] . Заставна вартість предмета іпотеки визначається сторонами в сумі 2 821 354,00 грн. 21.12.2012 Господарський судом Черкаської області у справі №15/5026/1667/2012 прийнято рішення про стягнення солідарно з Фізичної особи-підприємця [PERSON] та Товариства з обмеженою відповідальністю «Холд-Хаус» на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен банк Аваль» в особі Черкаської обласної дирекції АТ «Райффайзен банк Аваль» заборгованість за Кредитним договором №010/02-16/210/01-08 від 13.02.2008 700 000,00 грн заборгованості за кредитом, 9 127,24 грн пені за несвоєчасне повернення кредиту, 1 224,04 грн заборгованості за відсотками та 15 124,00 грн судового збору. 04.02.2013 Соснівським районним судом м. Черкаси у справі № 2-3113/12 прийнято рішення про стягнення солідарнор з [PERSON] , ТОВ «Холд-Хаус» на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Черкааської обласної дирекції заборгованість за Кредитним договором №010/02-16/210/02-08 від 05.06.2008 в сумі 995 456,69 грн. З метою виконання рішення суду у справі №15/5026/1667/2012, 15.01.2013 стягувачу був виданий виконавчий документ (наказ) про стягнення заборгованості. Також, з метою виконання рішення суду у справі № 2-3113/12, 04.04.2013 Соснівським районним судом м. Черкаси стягувачу видано виконавчий лист про стягнення заборгованості. 11.04.2018 між AT «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «ФК «Форінт» укладено договір, за яким AT «Райффайзен Банк Аваль» відступило право вимог за вище вказаними Кредитними договорами, за яким боржником (позичальником) є [PERSON] 04.09.2018 ухвалою Господарського суду Черкаської області у справі №15/5026/1667/2012 змінено стягувача AT «Райффайзен Банк Аваль» на його правонаступника - ТОВ «ФК Форінт» у виконавчому провадженні за наказом Господарського суду Черкаської області від 15.01.2013 №15/5026/1667/2012 на виконання рішення суду від 21.12.2012. 25.06.2018 ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси у справі № 2-3113/12 змінено стягувача у виконавчому провадженні з примусового виконання рішення Соснівського районного суду м. Черкаси у справі № 2-3113/12 про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості за Генеральною кредитною угодою № 010/02-16/210-08 та кредитним договором № 010/02-16/210/02-08 від 05.06.2008 на правонаступника - ТОВ «ФК «Форінт». Вказані виконавчі документи неодноразово перебували у період з 2013 року на примусовому виконанні у органі ДВС та приватного виконавця (ВП № 39097461, № 54946438, № 5494676 № 60332220). Востаннє стягувачем виконавчі документи пред`явленні 28.01.2022 до органу ДВС. 10.02.2022 відкритті виконавчі провадження № 68541506 та № 68541678 (боржник: [PERSON] , стягувач: ТОВ «ФК «Форінт»), на підставі: виконавчого листа № 2-3113/12 від 04.04.2013 виданого Соснівський районний суд м. Черкаси на виконання рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 04.02.2013 про стягнення заборгованості з [PERSON] на користь AT «Райффайзен Банк Аваль», в особі Черкаської обласної дирекції заборгованості за кредитним договором № 010/02-16/210/02-08 від 05.06.2008 в сумі 995 456,69 грн., судовий збір в сумі 3 219,00 грн., а всього 998 675,69 грн.; наказу №15/5026/1667/2012 від 08.01.2013, виданого Господарським судом Черкаської області на виконання рішення про стягнення заборгованості у розмірі 724 457,28 грн. з ФОП [PERSON] . На сьогоднішній день виконавчі документи про стягнення заборгованості з [PERSON] перебувають на виконанні у Другому ВДВС у м. Черкаси ЦМУ МЮ (м. Київ). 13 березня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] , від імені якої діяла мати [PERSON] , укладено договір дарування квартини, за яким [PERSON] передав майно у власність [PERSON] , безоплатно квартиру [ADDRESS] . 31 травня 2021 року між [PERSON] та акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» укладено договір іпотеки № 3155516512-ДІ-1/1. Відповідно до п. 7 вказаного договору іпотеки в забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором та іпотекодавцем зобов`язань за цим договором, іпотекодавець зобов`язань за цим договором, іпотекодавець надав в іпотеку належне йому на праві власності, що підтверджується договором дарування, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Плахою Т.І. за реєстровим № 454 ввід 13.03.2013 року, право власності зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 13.03.2013 року, номер запису про право власності 331224, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 20562171000. Обєкт нерухомого майна: квартира, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Згідно з частиною першою статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі (частина перша статті 718 ЦК України). Відповідно до частини другої статті 719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття (частина перша статті 722 ЦК України). Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Згідно з частинами другою та третьою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Цивільно-правовий договір (у тому числі й договір дарування) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення (у тому числі, вироку). Договори, направлені на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України) є недійсними. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Велика Палата Верховного Суду вказала, що погоджується з висновками, зробленими у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28.02.2019 у справі № 646/3972/16-ц (провадження № 61-28761св18) та зазначає, що позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (п.6 ч. 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (ч.2 ст. 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена ст. 234 Цивільного кодексу України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена ст. 228 Цивільного кодексу України. При цьому, у своїй Постанові від 01.04.2020 у справі № 182/2214/16-ц Верховним Судом зроблено висновок про те, що не виключається визнання договору недійсним, направленого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства та недопустимості зловживання правом. Так, звертаючись до суду з позовом про визнання договору дарування недійсним позивач посилався на фраудаторність вказаного правочину. Для розуміння, що собою являють фраудаторні правочини, звернемося до висновків, викладених Верховним Судом у Постановах від 17.07.2019 у справі № 299/396/17 та від 24.07.2019 у справі № 405/1820/17, у яких зазначено, що будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину. У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №369/11268/16-ц також зроблено висновок, що цивільно-правовий договір (в тому числі й договір дарування) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення (в тому числі, вироку) про стягнення коштів, що набрало законної сили. Боржник (дарувальник), проти якого ухвалено вирок про стягнення коштів та відкрито виконавче провадження, та обдаровувані, які укладають договір дарування, діють очевидно недобросовісно та зловживають правами стосовно кредитора, оскільки укладається договір дарування, який порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом. Критеріями, які Верховний Суд називає для кваліфікації договору, як фраудаторного, є, зокрема: відчуження майна за наявності значної непогашеної заборгованості; відчуження майна боржником після пред`явлення до нього позову про стягнення такої заборгованості (хоча є і виключення з цього правила, головне довести, що боржник розумів, що має заборгованість і ухилявся таким чином від її сплати); майно відчужено на підставі безвідплатного правочину (з цього правила є також виключення, зокрема, якщо ціна за оплатним договором занижена тощо); майно відчужене на користь пов`язаної особи (родичу або на користь власної юридичної особи); після відчуження майна у боржника відсутнє інше майно, за рахунок якого він може відповідати за своїми зобов`язаннями перед кредитором. Саме ці обставини і є вирішальними при доведенні фраудаторності, а отже й недійсності відповідного договору, адже наявність вказаних обставин свідчить про те, що боржник діяв недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду правам інших осіб, оскільки відчуження належного йому майна відбулося з метою уникнення звернення стягнення кредитором на його майно як боржника. Виходячи з викладеного, основоположною підставою для визнання правочину фраудаторним є укладення особою правочину з відчуження належного їй майна після виникнення у цієї особи обов`язку зі сплати коштів. Водночас, суд дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що спірний договір дарування хоч і формально містить обов`язкові ознаки фраудаторного правочину, однак за своєю суттю не являється фраудаторним, а отже в силу ст.234 ЦК України не являється фіктивним, оскільки метою зазначеного договору була не формальна безоплатна передача (дарування) спірного житлового приміщення задля уникнення негативного наслідку боргового зобов`язання, а зазначений договір являв собою реальне волевиявлення сторін. Про вищезазначені обставини свідчить наявність\~того факту, що на підставі п.п. 1.5. Договору іпотеки № 010/02-16/210-08 і від 13.02.2008 року, що укладений між AT «Райфайзен Банк Аваль» та [PERSON] заставна вартість предмета Іпотеки визначається сторонами в сумі 2 821 354,00 грн. Згідно з п.п. 1.2. Договору іпотеки № 010/02-16/210-08 і від 13.02.2008 року, предмет іпотеки є нерухоме майно: комплекс будівель загальною площею 1108, 5 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS] . Як встановлено під час розгляду даної справи, заставне майно відповідно до договору іпотеки на даний час реалізоване ТОВ «ФК «Форінт». Предмет Договору іпотеки № 010/02-16/210-08 і від 13.02.2008 року п. 1 визначає, що Іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок заставного майна. П.п. 6.2. Договору іпотеки № 010/02-16/210-08 і від 13.02.2008 року Іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки та задовольнити всю суму зобов`язання. Таким чином, реалізуючи іпотечне майно ТОВ «ФК «Форінт» могло задовільнити у повному обсязі свої вимоги, згідно вимог Договору іпотеки № 010/02-16/210-08 і від 13.02.2008 року. Відповідачу [PERSON] було відомо про звернення стягнення на предмет іпотеки, та враховуючи що вартість заставного майна перевищувала розмір заборгованості за кредитним договором, що була стягнута рішенням суду, а тому був впевнений про погашення заборгованості по кредитному договору іпотекою. Крім того, позивачем не надано суду Договору іпотеки № 010/02-16/210-08 і від 13.02.2008 року. Також стороною позивача не надано суду доказів, які б свідчили про наявність у відповідача заборгованості по кредитному договору, що унеможливлює суд прийти до висновку про існування чи відсутність заборгованості по кредитному договору, який розмір заборгованості. Зазначене, на думку суду, свідчить про відсутність умислу [PERSON] на вчинення фраудаторного правочину. Спірний договір дарування був укладений 13 березня 2013 року. Таким чином, строк для звернення до суду з позовною заявою від дати вчинення фраудаторного правочину закінчується 13 березня 2016 року. Судом отримано заяви відповідачів про застосування позовної давності. Стаття 256 ЦК України визначає позовну давність як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до статті 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. На підставі частин другої-четвертої статті 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно зі статтею 81 ЦК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Виходячи з вимог статті 261 ЦК України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем. Зазначені загальні правові висновки щодо порядку застосування позовної давності є усталеними у судовій практиці Верховного Суду, правові висновки якого мають враховуватися судами при виборі і застосуванні норми права відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України. Отже, якщо позовні вимоги судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, то суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 Цивільного кодексу України та вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто, або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або, за наявності поважних причин її пропущення, захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму Цивільного кодексу України). Позивач зазначає, що строки позовної давності не пропущені, так як він дізнався про даний договір дарування 13.12.2021 року, коли адвокат Ковалевський Р.В. отримав доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а також те, що ТОВ «ФК «Форінт» не є стороною оспорюваних правочинів та жодним чином не могло довідатися щодо безоплатного дарування квартири належної боржнику на користь його доньки, однак суд не погоджується з даним посиланням, оскільки позивач є стягувачем у виконавчому провадженні № 54946438, яке відкрито 26.10.2017 року про стягнення з відповідача на користь позивача боргу, стягувачем у якому є ТОВ «ФК «Форінт» та виконавчому провадженні № 54946438, яке відкрито 26.10.2017 року про стягнення з відповідача на користь позивача боргу, стягувачем у якому є ТОВ «ФК «Форінт». Крім того, наявні виконавчі провадження № 60332220 відкрите 16.10.2019 року, № 68541506 відкрите 10.02.22 року та № 68541678 відкрите 10.02.2022 року. Таким чином, позивач в рамках виконавчих проваджень № 54946438, яке відкрито 26.10.2017 року та № 54946438, яке відкрито 26.10.2017 року, як стягувач достовірно знав про наявність договору дарування від 13 березня 2013 року. На час відступлення права вимоги 11.04.2018 року від AT «Райфайзен Банк Аваль» до ТОВ «ФК Форінт» строки позовної давності вже були пропущені AT «Райфайзен Банк Аваль», про що свідчить виконавче провадження № 39097461 відкрите 25.07.2013 року, так як згідно Закону України «Про виконавче провадження» та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) виконавець здійснюючи виконавче провадження має доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а тому AT «Райфайзен Банк Аваль» достовірно відомо про наявність договору дарування від 13 березня 2013 року в рамках виконавчого провадження № 39097461 відкрите 25.07.2013 року. Позов поданий з порушенням три річного строку позовної давності, строк позовної давності пропущений ще AT «Райфайзен Банк Аваль» з 13 березня 2013 року до моменту відступлення права вимоги 11.04.2018 року, та повторно пропущено ТОВ «ФК «Форінт». З часу відступлення права вимоги 11.04.2018 року також були вищевказані виконавчі провадження, подання позову 18.05.2023 року, тобто більше 5 років після відступлення права вимоги є безумовно порушенням строків позовної давності, а тому на підставі ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у позові. Позивач в своїх запереченнях вказує, що строки позовної давності не пропущені, так як він дізнався про даний договір дарування 13.12.2021 року, коли адвокат Ковалевський Р.В. отримав доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що є необґрунтованим, незаконним, так як згідно Закону України «Про державну реєстрацію речових прав» (чинним на час виникнення правовідносин) ст. 28, за об`єктом нерухомого майна з 2014 року, за суб`єктом з 01.01.2016 року; ч. 2 ст. 32 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав» інформація за об`єктом нерухомого майна та суб`єктом речового права надається в електронній формі через офіційний сайт Міністерства юстиції України (редакція від 06.10.2016 року), однак суд не погоджується з даним твердженням, оскільки не має ніякого правового значення коли адвокат отримав доступ до реєстру та не може враховуватися, як час коли дізналася особа, про наявність оспорюваного договору дарування, так як наявні вищевказані виконавчі провадження та виконавець має доступ до реєстру прав власності на нерухоме майно з 2013 року. Здійснення виконавчих дій, щодо виконання судових рішень є достатньою підставою для висновку про обізнаність стягувача, як AT «Райфайзен Банк Аваль» так і ТОВ «ФК «Форінт», щодо наявності оспорюваного договору дарування. З часу укладання спірного договору пройшло 10 років, тому AT «Райфайзен Банк Аваль» пропустив строк позовної давності та повторно ТОВ «ФК «Форінт» пропустило строк позовної давності, враховуючи безперервність виконавчих проваджень. 25.07.2013 року відкрито виконавче провадження № 39097461, а отже виконавець та AT «Райфайзен Банк Аваль» та в послідуючому ТОВ «ФК «Форінт» достовірно знали про наявність договору дарування. Будь-які права позивача не порушуються, так як він набув статусу кредитора 04.09.2018 року та 25.06.2018 року, а спірний договір дарування укладено 13.03.2013 року, за 5 років де визнання позивача кредитором, а тому оспорюваний договір не може порушувати права позивача і права кредитора не мають зворотної дії в часі. Дані правовідносини повинні розглядати станом на 13.03.2013 року, на час укладання спірного договору, коли кредитором був AT «Райфайзен Банк Аваль», який і мав право на позов та за відсутності позовної заяви з боку кредитора, який мав право на позов та з плином часу ТОВ «ФК «Форінт» укладаючи договір про відступлення права вимоги від 11.04.2018 року, несло власні ризики та не набуло права на позов про визнання недійсним договорів, які укладені до 11.04.2018 року, тим більше, як фраудаторного правочину. Відповідно до вимог частини другої статті 55 ЦПК України усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд дійшов висновку про встановлення факту порушення права позивача та обґрунтованості заяви відповідачів про застосування позовної давності, оскільки дії, вчинені первісним кредитором, є обов`язковими для його правонаступника, яким є ТОВ «ФК «Форінг»»,\~в зв`язку з чим у задоволенні позову слід відмовити. Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на зазначене, суд не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «ФК «ФОРІНТ» в частині визнання недійсним договору дарування квартири під [ADDRESS] , яка має наступні характеристики загальною площею 73,7 кв.м., житловою площею 46,9 кв.м., кількість кімнат (чотири), поверх 2 (другий) дев`ятиповерхового цегляного будинку, укладений 13.03.2013 між [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , та [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , (від імені якої діяла її мати [PERSON] ), посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Плахою T.I., за реєстровим № 454. Вимоги позивача про визнання недійсним договір іпотеки № 3155516512-ДІ-1/1 від 31.05.2021, укладений між [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , та AT КБ «ПРИВАТБАНК» код ЄДРПОУ 14360570, скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію: іпотеки (номер запису про іпотеку: 42236207; дата, час державної реєстрації: 31.05.2021 15:39:29; здійснену приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Романій Н.В. на підставі договору іпотеки, серія та номер: 5129, виданий 31.05.2021, видавник: приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Романій Н.В.); обтяження (номер запису про обтяження: 42236512; дата, час державної реєстрації: 31.05.2021 15:54:49; вид обтяження: заборона на нерухоме майно; здійснене приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Романій Н.В. на підставі договору іпотеки, серія та номер: 5129, виданий 31.05.2021, видавник: приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Романій Н.В.) є похідними від первісної вимоги позивача ТОВ «ФК «ФОРІНТ», а тому відмовляючи в позові про визнання недійсним договору дарування, суд відмовляє і у задоволені позовних вимог про визнання недійсним договору іпотеки та скасування державної реєстрації іпотеки та обтяження. Відповідно до положень\~ст. 141 ЦПК України\~підстав для відшкодування судових витрат немає. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed