Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-16 00:00:00

Позивач [PERSON] 10.11.2021 звернулася до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова з позовом до Приватного акціонерного товариства «Харківський плитковий завод» про відшкодування моральної шкоди. Позовна заява обґрунтована тим, що позивач [PERSON] 12.07.1979 була прийнята на роботу до Харківського плиткового заводу забірником, з 21.07.1989 переведена сортувальником сировини фарфорових, фаянсових та керамічних виробів, з 06.09.1990 переведена пресувальником виробів будівельної кераміки, де працювала до 01.08.2014. Позивач вказувала на наявність шкідливих чинників її праці на Харківському плитковому заводі, які призвели до змін в її організмі, внаслідок чого є особою з інвалідністю, має 55 % втрати професійної працездатності. Вважає, що ПрАТ «Харківський плитковий завод» повинен відшкодувати шкоду, завдану моральними стражданнями, спричиненими ушкодженням здоров`я умовами виробництва. В поданій до суду позовній заяві просила суд стягнути з відповідача на відшкодування моральної шкоди, завданої професійним захворюванням, 220000 грн. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 12.11.2021 відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідачем ПрАТ «Харківський плитковий завод» 14.12.2021 подано до суду відзив на позовну заяву, де відповідач зазначив, що позивач [PERSON] працювала на ПрАТ «Харківський плитковий завод» з 12.07.1979 на різних посадах та професіях по 01.08.2014, актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 16.06.2014 [PERSON] було проведено розслідування причин виникнення випадку хронічного професійного захворювання, Управлінням виконавчої дирекції фону соціального страхування в Харківській області позивачу призначена та виплачена одноразова допомога в разі стійкої втрати професійної працездатності та щомісячні страхові виплати. Відповідач в поданому до суду відзиву на позовну заяву вказував, що вважає позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими, в їх задоволенні просив відмовити повністю. Відповідно до розпорядження Голови Верховного Суду від 14.03.2022 № 7/0/9-22 змінено територіальну підсудність судових справ Орджонікідзевського районного суду м. Харкова на Київський районний суд м. Полтави. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 09.03.2023 справу прийнято до провадження суду з розглядом справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача звертався до суду з заявами про розгляд справи без участі. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог. Треті особи в судове засідання не з`явилися. Суд, заслухавши представника відповідача, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до таких висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] працювала на ПрАТ «Харківський плитковий завод» з 12.07.1979 по 01.08.2014 на різних посадах. Також встановлено, що [PERSON] [INFO] , є особою з інвалідністю 3 групи безстроково, перебуває на обліку з 05.08.2014 як потерпіла внаслідок професійного захворювання, отриманого під час роботи на ПАТ «Харківський плитковий завод», акт розслідування хронічного професійного захворювання за формою П-4 від 16.06.2014. Також дослідженими в справі доказами встановлено, що з 05.08.2014 [PERSON] було встановлено 50 % втрати професійної працездатності по 01.09.2015. Під час повторних переоглядів встановлено: 50 % втрати професійної працездатності з 04.08.2015 по 01.09.2017 згідно довідки Харківської обласної МСЕК № 3 від 05.08.2015 серії 10ААА№077605; 55 % втрати професійної працездатності з 07.08.2017 по 01.09.2019 згідно довідки Харківської обласної МСЕК № 3 від 09.08.2017 серії 10ААА№078757; 55 % втрати професійної працездатності з 23.07.2019 безстроково згідно довідки Харківської обласної МСЕК № 3 від 31.07.2019 серії 12ААА№028060. Встановлено, що [PERSON] призначена та виплачена одноразова допомога в разі стійкою втрати професійної працездатності та щомісячні страхові витрати, які вона отримує, відшкодування моральної шкоди не нараховувалося та не виплачувалося. У частині першій та другій статті 153 КЗпП визначено, що на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Відповідно до статті 173 КЗпП шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. У разі ушкодження здоров`я працівника, причиною якого став мобінг (цькування), факт якого підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, заподіяна шкода відшкодовується у розмірі понесених витрат на лікування. Згідно статті 237-1 КЗпП відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав, у тому числі внаслідок дискримінації, мобінгу (цькування), факт якого підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з відповідними змінами) роз`яснено, що згідно зі статтею 237-1КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Суд приходить до висновку про наявність факту заподіяння позивачу [PERSON] моральної шкоди та наявності підстав для її відшкодування, оскільки належними та допустимими доказами доведено факт втрати професійної працездатності позивачем на 55 % та встановлення стійкої втрати нею працездатності з точки зору погіршення здоров`я, зміни життєвого укладу, що вимагає додаткових зусиль для організації життя, є досить тяжкими наслідками, спричиненими професійним захворюванням, пов`язаним зі шкідливими умовами праці. Відповідно до п.4.1 рішення Конституційного Суду України № 1-9/2004 від 27 січня 2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. У постанові Великої Палати Верховного Суду 20 листопада 2019 року у справі №210/3177/17 (провадження № 14-288цс19) зроблено висновок, що «за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Вирішуючи питання розміру відшкодування позивачу моральної шкоди, суд, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, приймає до уваги те, що позивачу були спричинені моральні страждання, отримання ушкодження здоров`я, безумовно, змінило її нормальний життєвий ритм, а отже позовні вимоги підлягають задоволенню з визначенням розміру відшкодування у сумі 40000 грн. Розмір заявленої позивачам шкоди в розмірі 220000 грн є завищеним та не підтвердженим дослідженими в справі доказами. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3028 грн.

Outcome: partial