Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-07 00:00:00

Тернопільський національний педагогічний університет імені Володимира Гнатюка (далі - ТНПУ ім. В. Гнатюка) в особі повноважного представника звернувся в суд із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 09.09.2022 між ТНПУ ім. В. Гнатюка та [PERSON] було укладено договір про надання освітніх послуг між вищим навчальним закладом та фізичною особою №пн-00000000000695. Відповідно до п. 1 Договору його предметом було надання позивачем відповідачці освітньої послуги. Згідно пунктів 9, 18 договору, загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання мала скласти 70 942 грн, а сам Договір мав діяти до 30.06.2026. Пунктом 10 було врегульовано, що відповідачка вносить плату щосеместрово, за перший семестр навчального року протягом 5 днів після підписання угоди. Враховуючи загальну ціну Договору та здійснену відповідачкою часткову оплату за Договором, сума, яка підлягала до сплати [PERSON] не пізніше 14.09.2022, склала 7 068 грн. Це підтверджується довідкою про оплату за навчання за період з 01.09.2022 по 30.06.2023, а також платіжним реєстром АТ КБ «Приватбанк» від 20.09.2022. Таким чином, відповідачка є такою, що прострочила виконання зобов`язання за Договором з 15.09.2022. Позивач зазначає, що [PERSON] у період з 01 вересня 2022 року по 30 грудня 2022 року отримувала освітні послуги, які передбачені Договором, що підтверджується відомостями про результати навчання в академічній довідці від 31.01.2023 № 572. В подальшому, згідно наказу позивача від 30.12.2022 № 967, відповідачка була відрахована з ТНПУ ім. В. Гнатюка за порушення умов Договору. За змістом частин 1, 2 ст. 625 ЦК України з відповідачки в користь позивача, за період з 15.09.2022 по 30.06.2023, також підлягають до стягнення сума інфляційного збільшення боргу, яка становить 698,82 грн та 3% річних в розмірі 167,89 грн. Відтак, позивач просить стягнути із [PERSON] на користь ТНПУ ім. В. Гнатюка заборгованість за договором про надання освітніх послуг у розмірі 7 068,00 грн, суму інфляційного збільшення боргу за період з 15.09.2022 по 30.06.2023, у розмірі 698,82 грн; 167,89 грн - 3% річних; а також судові витрати у справі. 15.08.2023 судом зареєстровано заперечення проти позову (відзив на позовну заяву), в обґрунтування яких відповідачка посилається на те, що за договором, який було підписано між сторонами не передбачено повернення коштів відповідачем. В свою чергу, в Договорі чітко зазначено, що у разі розірвання Договору, або в разі відрахування одержувача (Відповідача) кошти, які були внесені одержувачем повертаються йому (відповідачу) в повному обсязі. Таким чином, саме позивача Договір зобов`язує повернути кошти відповідачу, а не навпаки. Вважає, що відшкодування вартості навчання здобувачем освіти вищого навчального закладу призводить до порушення її конституційного права. Зазначає, що академічна довідка є підробленою, а оцінки в ній надуманими. Також, вона не має залікової книжки, бо її не було надано. 07.09.2023 судом зареєстровано відповідь на відзив, подану представником позивача, яка мотивована тим, що покликання відповідачки на норму пункту 13 договору від 09.09.2022 №пн-00000000000695, є хибним, оскільки вказана норма стосується випадків, коли договірні правовідносини між університетом (виконавцем) та замовником (одержувачем) освітньої послуги припиняються з ініціативи замовника освітньої послуги, або внаслідок порушення виконавцем договірних зобов`язань, і таке припинення формалізується у відповідному наказі виконавця про відрахування замовника із закладу вищої освіти. Натомість, норма пункту 14 договору від 09.09.2022 №пн-00000000000695 є єдиною нормою, котра застосовується у випадку порушення замовником (одержувачем освітньої послуги) договірних зобов`язань, котрі встановлені пунктом 10 договору від 09.09.2022 №пн-00000000000695, й докази порушення якого замовником було надано суду університетом разом із позовною заявою у справі №607/12656/23. Також, твердження відповідачки про те, що нарахування відсотків на заборгованість за договором від 09.09.2022 №пн-00000000000695, не передбачене ним, є хибним, оскільки право кредитора на стягнення з боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми, встановлено статтею 625 Цивільного кодексу України. Зауважує, що посилання відповідачки про те, що її академічна довідка від 31.01.2023 №572, нібито є підробною, є хибним, оскільки спростовується відомостями контролю знань від 01.11.2022 №56; від 31.10.2022 №57; від 20.10.2022 №58; від 30.10.2022 №59; від 04.11.2022 №60; від 27.10.2022 №61; від 05.11.2022 №62, на підставі оцінок відповідача у яких й була сформована вказана академічна довідка, а також індивідуальним навчальним планом здобувача вищої освіти від 15.09.2022 №2226 (так звана «заліковка»), котрий, у зв`язку із воєнним станом, на підставі приписів відповідного внутрішнього наказу, зберігався в університеті. Вище перелічені відомості контролю знань, поряд з іншими доказами, також додатково підтверджують факт отримання відповідачем освітніх послуг, які надавалися їй за договором від 09.09.2022 №пн-00000000000695. 26.09.2023 судом були зареєстровані заперечення на відзив, подані відповідачем. В обґрунтування яких, відповідач посилається на те, що позивачем не спростовано аргументи, які були наведені у запереченнях від 10.08.2023. Зазначає, що позивачем був пропущений процесуальний строк пред`явлення відзиву. Вважає, що у позивача були відсутні підстави для відрахування відповідача в умовах воєнного стану, який запроваджений на території всієї України від 24.02.2022. З огляду на наведене, звернення позивача до суду є безпідставним, а наведені твердження сумнівними, які вводять суд в оману. Тому, просить відмовити в задоволенні позову. 24.07.2022 ухвалою судді відкрито провадження у цивільній справі № 607/12656/23. Розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача Іващук В. М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] будучи належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилася з невідомої на те суду причини. Заслухавши думку представника позивача, дослідивши та оцінивши письмові докази, суд встановив наступні обставини справи. 09 вересня 2022 року між ТНПУ ім. В. Гнатюка в особі ректора Буяка Б. Б., який діє на підставі Статуту (Виконавець), та [PERSON] (Замовник) укладено договір про надання освітніх послуг між вищим навчальним закладом та фізичною (юридичною) особою № пн-00000000000695 (далі - Договір). Предметом цього Договору є надання освітньої послуги - підготовка понад державне замовлення в межах ліцензійного обсягу одержувача відповідно до укладеного Договору, форма навчання - заочна, місце, строк надання освітньої послуги - 3 роки 10 місяці, ступінь вищої освіти - бакалавр, назва спеціальності - журналістика, обсяг навчального навантаження - 240 кредитів (п. 1 Договору). Загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання становить 70 942, 00 грн, 2022/2023 навчальний рік - 17 736 грн, 2023/2024 навчальний рік - 17 736 грн, 2024/2025 навчальний рік - 17 735 грн, 2025/2026 навчальний рік - 17 735 грн (п. 9 Договору). Замовник вносить плату щосеместрово, безготівково не пізніше ніж: - за перший семестр навчального року протягом 5 днів після підписання угоди, у подальшому: - за перше півріччя навчального року - до 1 жовтня поточного року, - за друге півріччя навчального року - до 1 лютого поточного року, - щомісячно - до 1 числа наступного місяця (п. 10 Договору). При несплаті замовником коштів за надання освітніх послуг виконавець має право відрахувати одержувача з університету (п. 12 Договору). Договір діє з моменту його підписання до 30 червня 2026 року (п. 18 Договору). Згідно довідки про оплату за навчання за період з 01.09.2022 по 30.06.2023, станом на 04.07.2023 борг [PERSON] перед позивачем становить 7 068,00 грн, що також підтверджується платіжними реєстрами по ТНПУ ім. В. Гнатюка в АТ КБ «Приватбанк» за 20.09.2022, з яких слідує, що [PERSON] оплатила кошти в сумі 1 800, 00 грн. Витягом з наказу першого проректора ТНПУ ім. В. Гнатюка Григорія Терещука № 967 від 30 грудня 2022 року «Про відрахування студентів» студентку [PERSON] відраховано з університету за порушення умов договору. За змістом академічної довідки № 572, виданої ТНПУ ім. В. Гнатюка 31 січня 2023 року здобувач вищої освіти [PERSON] за обсягом навчального навантаження отримала 25 кредитів та була відрахована за порушення умов договору за наказом № 967 від 30.12.2022. Натомість, Суд не бере до уваги твердження відповідача, що у разі розірвання Договору, або в разі відрахування одержувача (Відповідача) кошти, які були внесені одержувачем повертаються йому (відповідачу) в повному обсязі, оскільки дані доводи спростовуються п.12 Договору, який передбачає, що при несплаті замовником коштів за надання освітніх послуг виконавець має право відрахувати одержувача з університету. В свою чергу, відповідач мала б право на повернення коштів, лише в тому випадку, якщо у разі дострокового розірвання договору внаслідок порушення виконавцем договірних зобов`язань або ініціативи замовника, у разі відрахування одержувача освітньої послуги кошти, що були внесені замовником як плата за надання освітньої послуги, повертається йому в обсязі оплати частини послуги, не наданої на дату розірвання договору. В даному ж випадку, відповідач отримала освітню послугу, за яку позивач вимагає здійснити оплату, що в свою чергу стверджується академічною довідкою №572 та відомостями контролю знань від 01.11.2022 №56; від 31.10.2022 №57; від 20.10.2022 №58; від 30.10.2022 №59; від 04.11.2022 №60; від 27.10.2022 №61; від 05.11.2022 №62, на підставі оцінок відповідача у яких й була сформована вказана академічна довідка, а також індивідуальним навчальним планом здобувача вищої освіти від 15.09.2022 №2226. За встановлених обставин, до виниклих між сторонами правовідносин підлягають застосуванню наступні норми матеріального та процесуального права. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно з ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Відтак, суд звертає увагу, що захисту підлягає право особи, яке було порушене, невизнане або оспорене. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Суд встановив, що відповідачка та позивач 09.09.2022 уклали договір про надання освітніх послуг № пн-00000000000695, який зі сторони ТНПУ ім. В. Гнатюка виконаний, оскільки прострочення відповідачем зобов`язання за Договором, щодо оплати освітніх послуг, не залежало від волі позивача. Відтак, [PERSON] має перед позивачем обов`язок оплатити частину вартості навчання в розмірі 7 068,00 грн, однак не виконала його, у зв`язку з чим з відповідачки на користь ТНПУ ім. В. Гнатюка підлягає стягненню заборгованість за договором про надання освітніх послуг № пн-00000000000695 від 09.09.2022 у розмірі 7 068,00 грн. Оскільки правовідносини між сторонами за юридичною природою є грошовим зобов`язанням на них поширюється дія положень ч. 2 ст. 625 ЦК України, згідно з якою боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно із розрахунком, наданим позивачем та який перевірений судом, з [PERSON] на користь ТНПУ ім. В. Гнатюка підлягає стягненню 3% річних від простроченої суми - 167,89 грн, а також суму інфляційного збільшення боргу - 698,82 грн. Вирішуючи питання, щодо розподілу судових витрат, на підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає необхідним судові витрати покласти на відповідачку. На підставі викладеного та

Outcome: approved