Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-22 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовною заявою до відповідача\~ [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявленого позову покликається на те, що 04.12.2008 року вони уклали шлюб, який зареєстровано у Франківському відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 530. В шлюбі в сторін народився син: [PERSON] , [INFO] . Шлюб на початках був вдалим, проте, в подальшому між сторонами все частіше почали виникати непорозуміння на побутовому грунті через різні погляди на життя, несумісність характерів, внаслідок чого вони не можуть підтримувати нормальну атмосферу у сім`ї, як наслідок з липня 2020 року не ведуть спільного господарства та не підтримують подружніх стосунків. На даний час шлюб існує лише формально. Просить шлюб розірвати. Ухвалою судді Франківського районного суду м. Львова від 23.10.2023 року відкрито провадження у зазначеній справі та призначено судове засідання. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила такі задоволити, зазначивши, що жодних образ на позивача не має, проте, воліє припинити шлюбні стосунки. Відповідач та його представник в судовому засіданні не заперечили щодо розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем, при цьому, відповідач вказав, що поважає волевиявлення позивача, не може його заперечувати та продовжує підтримувати нормальні стосунки з позивачем і сином, стосовно якого бере участь як у вихованні, так і в утриманні. Суд, вивчивши матеріали справи, доходить переконання про наявність підстав для задоволення позовних вимог. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 04.12.2008 року у Франківському відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 530 (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] ) В шлюбі в сторін народився син: [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ). Згідно з ч. 2 ст.104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ст.112\~Сімейного\~кодексу\~України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до статті 51\~Конституції\~України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно статті 24\~Сімейного\~кодексу\~України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до частин 3 та 4 статті 56\~Сімейного\~кодексу\~України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Згідно з приписами частини 3 статті 105\~Сімейного\~кодексу\~України встановлено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 Сімейного кодексу України. Судом встановлено, що сторони фактично припинили шлюбні стосунки, не ведуть спільного господарства, позивач на розірванні шлюбу наполягає, таким чином, подальше спільне життя сторін неможливе, збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, тому шлюб з відповідачем слід розірвати. Разом із тим, відповідно до ч.3 ст.7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Зважаючи на той факт, що відповідач визнав позовні вимоги, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача 50 відсотків суми сплаченого позивачем судового збору, а інші 50 відсотків - повернути з державного бюджету.

Outcome: approved