Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-17 00:00:00

17.01.2024 року медичний директор Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3» О. Сніжко звернувся до суду з заявою, в якій просить застосувати примусову госпіталізацію у заклад з наданням психіатричної допомоги із звичайним наглядом до невідомої особи на підставі положень Закону України «Про психіатричну допомогу». В обґрунтування заяви зазначено, що 16 січня 2024 року о 19 годині 11 хвилині в КПН ХОР «Обласна клінічна психіатрична лікарня №3 була госпіталізована особа психічним розладом, особистість якої встановити не вдалося (далі невідомий), який був доставлений БШМД №405 з проспекту Героїв Харкова 96А, біля військомату., де поводився неадекватно: ходив по вулиці, стукав по воротах. Не реагував на запитання. Безпорадний. Документів, що посвідчують особистість, особа під час госпіталізації не мав, з його слів має ім`я - [PERSON] . Прізвище, по батькові - за своїм станом повідомити не здатний. При собі речей не мав. Направлення на госпіталізацію було видане лікарем-психіатром БШМД № 405 КНП ХОР «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Александровою, яка після особистого огляду Невідомого зробила висновок про необхідність його госпіталізації у психіатричний стаціонар для обстеження або лікування у зв`язку із наявністю у нього тяжкого психічного розладу, який обумовлює (необхідне підкреслити): а) його небезпеку для себе і оточуючих; б) його безпорадність і неможливість самостійно задовольняти основні життєві потреби; Підставою для висновку про необхідність госпіталізації є відомості про поведінку особи, особистість якої встановити не вдалось, які надійшли від лікаря- психіатра БШМД № 405 КНП ХОР «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Александрової. На підставі цих відомостей Невідомий був оглянутий лікарем-психіатром [PERSON] у прийомному відділенні о 19годині 11 хвилини «16» січня 2024 року, який підтвердив висновок про необхідність госпіталізації. 17.01.2024 р. Невідома особа чоловічої статі, на вигляд близько 35-40 років, має зріст-175 см., худощавої статури, волосся темні, коротко стрижені, очі світло карі. Особливі прикмети відсутні. Одягнений був на момент госпіталізації в сині джинси, чорні ботинки, біла футболка, сіра кофта, сірі спортивні штани. Спортивна сіра куртка, чорна шапка. При собі речей, документів та цінностей не мав, мобільний телефон відсутній був оглянутий комісією лікарів-психіатрів КНП ХОР «Обласна клінічна психіатрична лікарня N3» у складі: медичний директор О. Сніжко, в.о.завідувача 2 п/відділенням Логвиненко С.В. Комісія дійшла до висновку, що Невідомий страждає на тяжкий психічний розлад у формі: Шизофренія, параноїдна форма F.20. 0, в результаті чого безпорадний, не здатний самостійно задовольнити свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність: контакт з хворим відсутній. Називає своє ім`я - [PERSON] . Прізвище, по батькові - за своїм станом повідомити не здатний. Дезорієнтований. Критики немає; та підтвердила обґрунтованість рішення про госпіталізацію згідно ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу». Комісія прийшла до висновку, що обстеження і (або) лікування Невідомого можливе тільки в умовах психіатричного стаціонару. Акт психіатричного огляду додається. У судовому засіданні представник лікарні лікар-психіатр Логвиненка С.В. підтримав заяву про примусову госпіталізацію та викладені в ній доводи. Зазначив, що станом на час розгляду справи невстановлена особа представляє небезпеку для себе та оточуючих. На запитання лікаря до невстановленої особи чи бажає вона лікуватися у лікарні, невстановлена особа відповіла, що так. У своїй заяві лікарня зазначає, що лікування невстановленої особи можливе виключно в умовах стаціонару, оскільки вона страждає на важке психічне захворювання у вигляді Шизофренія, параноїдна форма F.20.0, внаслідок якого становить безпосередню небезпеку для себе і оточуючих, а також через його безпорадність і неможливість самостійно задовольнити основні життєві потреби. Потребує застосування примусової госпіталізації в психіатричний стаціонар згідно ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу». На уточнюючі запитання суду чи вживали представники лікарні дії направлені на встановлення невідомої особи, представник лікарні повідомив, що ними був направлений запит до поліції для встановлення особи, однак поліція до сих пір ніяк не відреагувала. На уточнюючі запитання суду чому саме полягає його небезпека для себе та оточуючих, безпорадність та неможливість самостійно задовольнити основні життєві потреби, представник лікарні повідомив, що самостійно не їв, не лежав в палаті, не розумів де він знаходиться і не знає як його звати, повної інформації про себе не дає і зв`язатися з родичами неможливо, однак він самостійно справляє свої життєви потреби (ходить до туалету), за його фізичним станом не видно, що він не їв або не пив декілька днів, однак у лікарні самостійно не їсть та потребує, щоб його годували. Також лікар повідомив, що він має охайний вигляд, хтось за ним доглядає, але хто і де немає інформації. Знайти його родичів і де він проживає лікарня на даний час не може, а тому він потребує нагляду лікарів. По його стану він раніше десь проходив лікування, але де саме і коли невідомо, по базі лікарні дані про його лікування відсутні. Що стосується його небезпеки для оточуючих, представник лікарні повідомив, що крім стукання по воротах військкомату він ще стукав по автомобілях. Прокурор в судовому засіданні наполягав на задоволенні заяви про примусову госпіталізацію невстановленої особи до лікарні. Представник зацікавленої особи - Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Салтівського району Харківської міської ради надала до суду заяву відповідно до якої повідомила, що участь представника Управління у судових справах, пов`язаних із госпіталізацією, до компетенції Управління не входить. Представник невстановленої особи - адвокат Маюрнікової В.Н. у судовому засіданні покладалась на розсуд суду. Невстановлена особа у судовому засіданні не могла пояснити своє відношення до заяви. Суд, заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Як вбачається із супровідного листка № 186/405, невідомий доставлений з вулиці пр. Героїв Харкова 96А біля військкомату, 16.01.2024 року ходив по вулиці і стукав у ворота зі слів того хто викликав БШМД. 16.01.2024 року був доставлений до лікарні бригадою швидкої медичної допомоги з вулиці, з попереднім діагнозом: неуточнений псих. розлад. Згідно акту психіатричного огляду особи, госпіталізованої до психіатричної лікарні у примусовому порядку згідно ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу» № 10/622 від 17.01.2024 року, складеного комісією лікарів лікарні, невідома особа чоловічої статі, на вигляд близько 35-40 років, має зріст 175 см, худощавої статури, темні волосся, коротко стрижений, страждає на тяжке психічне захворювання у вигляді шизофренія, параноїдна форма F.20.0. Потребує застосування примусової госпіталізації в психіатричний стаціонар згідно ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу». З вказаного акту також вбачається, що фізичний стано невідомої особи задовільний, психічний стан неконтактний. Називає себе [PERSON] , періодчино вказує, що він [PERSON] . В анамнезі хвороби зазначено, що доставлений БШМД, у звязку з невпорядкованою поведінкою, ходив біля РТЦК, бив по машинах, на звернення не реагував, про себе нічого не повідомляв. Запис лікаря приймального відділення щодо фізичного та психічного стану невідомої особи аналогічний акту № 10/622 від 17.01.2024 року. Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Статтею 49 Конституції України передбачено, що кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування. Відповідно до пункту 1 принципу 15 Принципів захисту психічно хворих осіб та покращення психіатричної допомоги (затверджені Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 17 грудня 1991 року № 46/119) коли особа потребує лікування в психіатричному закладі, необхідно докладати всіх зусиль, щоб уникнути примусової госпіталізації. Відповідно до пункту 1 принципу 16 «Примусова госпіталізація» Принципів захисту психічно хворих осіб та покращення психіатричної допомоги, будь-яка особа може бути госпіталізована до психіатричного закладу як пацієнт в примусовому порядку або вже була госпіталізована як пацієнт у добровільному порядку можуть утримувати як пацієнта в психіатричному закладі в примусовому порядку, тоді і лише тоді, коли уповноважений для цієї мети відповідно до закону кваліфікований фахівець, що працює в області психіатрії, встановить відповідно до принципу 4 (діагноз про те, що особа страждає на психічне захворювання, встановлюється відповідно до міжнародних визнаних медичних стандартів), що дана особа страждає на психічне захворювання, і визначить: а) що внаслідок цього психічного захворювання існує серйозна загроза заподіяння безпосередньої або неминучої шкоди цій особі або іншим особам; або b) що в разі особа, чиє психічне захворювання є важким, а розумові здібності - ослабленими, відмова від госпіталізації або утримання даної особи в психіатричному закладі може призвести до серйозного погіршення її здоров`я або унеможливить застосування належного лікування, яке може бути проведено за умови госпіталізації до психіатричного закладу у відповідності до принципу найменш обмежувальної альтернативи. У випадку, зазначеному в підпункті b), необхідно, по можливості, проконсультуватися з другим таким фахівцем, що працює в області психіатрії. У разі проведення такої консультації госпіталізація до психіатричного закладу або утримання в ньому у примусовому порядку можуть мати місце лише за згодою другого фахівця, який працює в області психіатрії. Відповідно до пункту 2 принципу 16 «Примусова госпіталізація» Принципів захисту психічно хворих осіб та покращення психіатричної допомоги госпіталізація до психіатричного закладу або утримання у ньому у примусовому порядку здійснюється спочатку протягом нетривалого періоду, визначеного внутрішньодержавним законодавством, з метою спостереження та проведення попереднього лікування до розгляду питання про госпіталізацію або тримання пацієнта в психіатричному закладі наглядовим органом. Причини госпіталізації або змісту має бути негайно поінформовано пацієнту; про факт госпіталізації або змісту і їх причини також невідкладно і в докладному вигляді повідомляється наглядовому органу, особистому представнику пацієнта, якщо такий є, а також, якщо пацієнт не заперечує, сім`ї пацієнта. Відповідно до частини шостої статті 284 Цивільного кодексу України надання фізичній особі психіатричної допомоги здійснюється відповідно до закону. Частиною другою ст. 27 Закону України «Про психіатричну допомогу» передбачено, що виключно компетенцією лікаря-психіатра або комісії лікарів-психіатрів є встановлення діагнозу психічного розладу, прийняття рішення про необхідність надання психіатричної допомоги в примусовому порядку або надання висновку для розгляду питання, пов`язаного з наданням психіатричної допомоги в примусовому порядку. Відповідно до ч. 3 ст. 13 Закону України «Про психіатричну допомогу», особа може бути госпіталізована до психіатричного закладу в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону. Згідно зі ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до закладу з надання психіатричної допомоги без її усвідомленої письмової згоди або без письмової згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку шляхом її госпіталізації до психіатричного закладу повинно розглядатися як позбавлення свободи у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод з гарантіями, що передбачені цією статтею. Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" - суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини щодо застосування підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод особа може бути позбавлена свободи як «психічно хвора», якщо дотримано трьох мінімальних умов: по-перше, має бути достовірно доведено, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад повинен бути такого виду або ступеня, що слугує підставою для примусового тримання у психіатричній лікарні; і по-третє, обґрунтованість тривалого тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості відповідного захворювання. Перед тим як визначати, чи було достовірно доведено, що особа страждає на психічний розлад, вид і ступені якого можуть бути підставою для примусового тримання цієї особи у психіатричній лікарні, суди повинні встановити, чи було таке тримання законним у розумінні підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, зокрема, чи була дотримана процедура, передбачена чинним законодавством України. Недотримання вимог норм матеріального чи процесуального права при вирішенні питання про надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку призводить до порушення підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод. Відповідність такого позбавлення особи свободи національному законодавству є недостатньою умовою, оскільки воно також має бути необхідним за конкретних обставин, які повинен встановити суд, розглядаючи справу. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані у справі докази як окремо, так і в їх сукупності та у взаємозв`язку в цілому, суд дійшов висновку, що наявність одного лише висновку комісії лікарів, про те що у невідомої особи спостерігається тяжке психічне захворювання у вигляді Шизофренія, параноїдна форма F.20.0, не може свідчити про те що така невідома особа створює безпосередню небезпеку для себе та оточуючих і що її лікування можливе виключно в стаціонарних умовах. Підставою для її примусової госпіталізації, яка була застосована до неї, був лише супровідний листок № 186/405, відповідно до якого невідомий доставлений з вулиці пр. Героїв Харкова 96А біля військкомату, 16.01.2024 року ходив по вулиці і стукав у ворота зі слів того хто викликав БШМД. 16.01.2024 року був доставлений до лікарні бригадою швидкої медичної допомоги з вулиці, з попереднім діагнозом: неуточнений псих. розлад. Даних, щодо попереднього лікування невідомої особи в інших психіатричний закладах чи перебування його на обліку у лікаря-психіатра до заяви не надано і у суду відсутні на час розгляду такої заяви. Як встановлено судом під час судового засідання про що також не заперечував і сам лікар, невідома особа має охайний вигляд, підстрижена, поголена, хтось за нею доглядає і десь проживає, але у лікарні відсутні відомості про ці факти, які є очевидними. Крім того, невідома особа на вид не була зголоднілою, та може справляти самостійно свої основні життєві потреби. За таких обставин, суд вважає, що твердження у заяві представника лікарні про безпорадність невідомої особи і неможливість самостійно задовольняти основні життєві потреби не підтверджується матеріалами справи та фактам, які встановлені у ході судового засідання, оскільки невідома особа має охайний вигляд, підстрижена, поголена, може задовольнити свої основні життєві потреби, інвалідності немає, недієздатним не визнавався, хтось за нею доглядає і десь проживає, але у лікарні відсутні відомості про ці факти, які є очевидними, про що також не заперечував і сам лікар у судовому засіданні. Суд не погоджується із даними, які були зафіксовані у записі лікаря приймального відділення від 16.01.2024 року, та висновками комісії лікарів психіатрів, які викладені в акті психіатричного огляду від 17.01.2024 року в частині даних щодо небезпечності невідомої особи для себе та оточуючих, що стало підставою для її примусової госпіталізації, позаяк вона суперечить супровідному листку № 186/405 від 16.01.2024 року складеному фельдшером БШМД, відповідно до якого він лише стукав по воротах на вулиці, а не бив по машинах як зазначено у документації лікарів. Більш того, на думку суду, такі дії невідомої особи не становлять небезпеку для себе та оточуючих, яка може слугувати підставою для примусової госпіталізації. Висновки лікарів, що невідома особа становить загрозу для себе та оточуючих не підтверджується матеріалами справи, а встановлено комісією лікарів лише зі слів медичного персоналу, що не може бути належним та допустимим доказом, оскільки твердження медичного персоналу повинні підтверджуватись належними доказами: показання свідків, письмові докази, відеозаписи тощо. Суд не може ставити під сумнів висновок комісії лікарів у даній справі, але вважає, що наявність одного лише висновку комісії лікарів не достатньою для доведення критерію небезпечності невідомої особи для себе та оточуючих а такоє її безпорадності, що було б підставою для її примусової госпіталізації, оскільки представником лікарні та прокурором не доведено критерії, які можуть слугувати для примусового лікування особи, які зазначені у ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» а саме: небезпеку для себе і оточуючих, безпорадність і неможливість самостійно задовольняти основні життєві потреби, на що представник лікарні посилався у своїй заяві, як на підставу для примусової госпіталізації до психіатричного закладу без згоди особи. Зазначена позиція суду відповідає висновкам викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 лютого 2018 року у справі № 2-1/07. Також відповідно до правової позиції Верховного суду від 12.12.2019 року у справі № 552/886/19: "При цьому колегія суддів виходить із того, що встановлення судового контролю за процедурою примусової госпіталізації передбачає дослідження та оцінку судом висновку лікарів-психіатрів КП «ПО КПЛ ім. О. Ф. Мальцева» від 15 лютого 2019 року № 12 про доцільність госпіталізації особи у відділення стаціонару лікарні без її усвідомленої згоди у сукупності з іншими доказами, що підтверджують такий стан особи, який дає підстави саме для примусової госпіталізації." Сама по собі наявність такого висновку лікарів-психіатрів при відсутності інших належних і допустимих доказів про відповідний стан особи є недостатньою для ухвалення рішення про примусову госпіталізацію особи до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди. Враховуючи наведене, відсутні передбачені законодавством України підстави для госпіталізації невідомої особи до лікарні у примусовому порядку без її згоди, а тому суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви про госпіталізацію невстановленої особи чоловічої статі на вигляд 35-40 років, у психіатричний стаціонар КНП ХОР "ОКПЛ №3" без її згоди. Підстав для вжиття заходів відповідно до ч. 4 ст. 342 ЦПК України судом не вбачається.

Outcome: dismissed