Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-14 00:00:00

У жовтні 2023 року представник позивача [PERSON] звернувся до суду із вказаною позовною заявою, в обґрунтування якої зазначив, що 02.08.2014 року позивач [PERSON] уклала шлюб з відповідачем [PERSON] , який був зареєстрований Виконавчим комітетом Бабаївської селищної ради Харківського району Харківської області, актовий запис № 32. Від даного шлюбу подружжя має неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . З жовтня 2023 року подружжя мешкає окремо, спільного господарство не ведуть, дитина мешкає разом із матір`ю та перебуває на її утриманні. Відповідач є здоровим, працездатним чоловіком, має можливість надавати матеріальну допомогу. Просив стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму, визначеного законом для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 26.10.2023 року до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу, в порядку спрощеного позовного провадження, окрім іншого, з повідомленням сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 27.10.2023 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня отримання зазначеної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Позивач в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялася завчасно та належним чином. 15.01.2024 року представник позивача [PERSON] на електронну адресу суду надіслав заяву, в якій заявлені позовні вимоги позивача підтримав в повному обсязі, та просив суд проводити розгляд справи без його участі та позивача. Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлявся про час та місце розгляду справи завчасно та належним чином. Подав до канцелярії суду заяву, в якій заявлені позовні вимоги [PERSON] визнав у повному обсязі. Розгляд справи просив проводити без його участі. Відповідно до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України за відсутністю всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного. Згідно ст. ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Судом встановлено, що згідно даних фотокопії свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого Виконавчим Південноміської ради Харківського району Харківської області від 04.02.2015 року батьками малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] є сторони у справі [PERSON] та [PERSON] (а.с.21). Як вбачається із матеріалів справи, малолітня дитина мешкає разом з матір`ю, в зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що неповнолітня дитина [PERSON] , [INFO] перебуває на утриманні позивача по справі. Положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини та приписи ч. ч. 7, 8 ст.\~7\~СК України зобов`язують суд при вирішенні будь - яких питань щодо дітей виходити із якнайкращого забезпечення їх інтересів. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 181 СК України, за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано Постановою ВР\~України №789-ХІІ\~від 27.02.1991\~року визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.\~8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» від\~26\~квітня 2001\~року №\~2402-ІІІ з відповідними змінами та доповненнями кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття визначено ст.\~51\~Конституції України та ст. 180 СК України. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. В даному випадку норми закону передбачають обов`язок батьків утримувати своїх неповнолітніх дітей. Згідно з ч. 2 ст.\~182\~СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Визначаючи вказаний розмір аліментів, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Також суд враховує, що при стягненні з відповідача аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, буде цілком узгоджуватися з вимогами ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження». Згідно ст.191\~СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, а тому вважає за необхідним стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини, в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з часу звернення із позовом до суду з 26.10.2023 і до досягнення [PERSON] повноліття. Таким чином, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. На підставі ст.\~430\~ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Відповідно до п. п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір в розмірі 1 % ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду. Згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи на 01.01.2023 року складає 2684 грн. 00 коп. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що позивач звільнена від сплати судового збору, тому у порядку ст. 141 ЦПК України суму судового збору необхідно стягнути із відповідача у дохід держави у розмірі 1073 грн. 60 коп. Визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" від 12 червня 2009 року № 2 у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. На підставі викладеного,

Outcome: approved