Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-17 00:00:00

У січні 2024 року заявник звернувся до Оболонського районного суду міста Києва із заявою про встановлення факту смерті [INFO] його батька [PERSON] , [INFO] , що помер у місті Красноперекопську, Автономна Республіка Крим, Україна. В обґрунтування заяви [PERSON] вказував, що Красноперекопським, так званим, районним відділом ЗАГС Департаменту ЗАГС Міністерства юстиції Республіки Крим видано свідоцтво про смерть [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] у місті Красноперекопську, Автономна республіка Крим, однак вказаний документ не є дійсними на території України, оскільки державні органи не визнають документи, видані на тимчасово окупованій території України. Встановлення факту смерті заявнику необхідно для державної реєстрації смерті померлого. Заявник просив заяву задовольнити у повному обсязі. Представники Оболонського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду заяви повідомлялись належним чином, причин неявки до суду не повідомили. Суд, дослідивши письмові докази по справі, прийшов до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, відповідно до ч. 8 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Питання державної реєстрації смерті регулюються ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», главою 5 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/5. Державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я чи судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Заява про державну реєстрацію смерті подається не пізніше трьох днів з дня настання смерті або виявлення трупа, а в разі якщо неможливо одержати документ закладу охорони здоров`я або судово-медичної установи, - не пізніше п`яти днів. Державна реєстрація смерті за заявою, поданою у вищевказані строки, проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання. У разі надходження заяви після закінчення одного року з дня настання смерті та, якщо факт смерті встановлено у судовому порядку або особа оголошена судом померлою, державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника. Оскільки документ, який виданий на тимчасово окуповані території є недійсним і не створює правових наслідків, заявник звернувся до суду. Згідно ст. 317 ЦПК України - заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Факт родинних відносин заявника підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , з якого вбачається, що заявник є сином [PERSON] . За відомостями заявника, [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] у місті Красноперекопську, Автономна республіка Крим, Україна, що підтверджується, так званим, лікарським свідоцтвом про смерть № [NUMBER] від 16.11.2023 року, та свідоцтвом про смерть від 16.11.2023 року, виданим Красноперекопським районним відділом ЗАГС Департаменту ЗАГС Міністерства юстиції Республіки Крим та довідкою про кремацію №15316/12/171126/846806 від 17.11.2023 року. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. У абзаці першому п. 13 постанови від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» Пленум Верховного Суду України надав роз`яснення про те, що заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що факт смерті підтверджується наданими заявником доказами, а тому заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved