Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-16 00:00:00

Позивачка, [PERSON] , звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому, просить суд: стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки, [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі розміром у 20 000 гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму щомісячно до досягнення донькою повноліття, починаючи з дня подання даної позовної заяви до суду. Позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що перебувала у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем, тобто проживала із ним однією сім`єю без реєстрації шлюбу, починаючи з жовтня 2019 року. Під час сімейних стосунків із відповідачем народилася донька [PERSON] , [INFO] , проте спільне сімейне життя з відповідачем не склалося. Через різні характери та погляди на сімейне життя між сторонами погіршились стосунки, виникла відсутність взаєморозуміння, що в результаті призвело до регулярного виникнення конфліктних ситуацій та сталих непорозумінь. При цьому, протягом останнього часу перебування у шлюбі у сторін почали постійно виникати сварки та конфліктні ситуації, які відповідно ініціювали регулярні скандали. Зазначила, що відповідач не вважає за потрібне з власної ініціативи матеріально забезпечувати потреби їх сім`ї, тому вона постійно змушена очікувати від відповідача його бажання матеріально утримувати її як матір їх доньки, якій ще немає трьох років, так і їх неповнолітню дитину. Більше того, відповідач взагалі самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до спільної дитини. Спільна неповнолітня донька постійно проживала і залишиться проживати разом з нею, а також весь час знаходилася і буде знаходитись на її повному матеріальному утриманні. В той же час, відповідач має достатні матеріальні можливості для того, щоб приймати безпосередню участь у матеріальному утриманні їх дитини. Крім того, зазначила, що домовленості щодо добровільної матеріальної участі в утриманні спільної неповнолітньої дитини між нею та відповідачем не досягнуто, адже відповідач періодично хоч і допомагає матеріально дитині, однак вона змушена постійно випрошувати таку допомогу, адже добровільно та з власної ініціативи відповідач не бажає виконувати свої батьківські обов`язки щодо утримання доньки. Більше того, на даний період часу позивач знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років, а тому не має можливості працювати, щоб забезпечувати своє проживання та проживання спільної малолітньої дитини. Зазначені об`єктивні обставини не надають їй будь-якої можливості самостійно належним чином матеріально утримувати нашу дитину, щоб в повному і необхідному обсязі забезпечувати її нормальний розвиток, становлення і достатній рівень її життя. На даний час позивач не має можливості працювати, внаслідок чого не може одноосібно матеріально забезпечувати належним чином не лише проживання спільної малолітньої доньки, але також і своє особисте матеріальне існування. В той же час, відповідач за своїм станом здоров`я може надавати матеріальну допомогу на утримання спільної дитини. Посилалася на те, що відповідач у власності має численні об`єкти нерухомого майна, як в столиці, так і на її околицях. Також відповідач має стабільний і значний щомісячний дохід, відтак має можливість сплачувати аліменти у заявленому розмірі. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 17.07.2023 відкрито провадження у цій справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, яким роз`яснено процесуальні права подати заяви по суті справи та визначено відповідні строки. Копію вказаної ухвали суду з копіює позовної заяви з додатками відповідачем не було отримано, конверт повернувся до суду зі відміткою поштового відділення поштового відправлення «за закінченням терміну зберігання». Позивач копію ухвали суду про відкриття провадження отримала 24.07.2023, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа. 06.10.2023 до суду від представника відповідача [PERSON] - [PERSON] надійшов відзив, у якій останній просив: задовольнити позов [PERSON] до [PERSON] частково, встановивши розмір аліментів на утримання дочки [PERSON] , у твердій грошовій сумі в розмірі 5 000 гривень, починаючи з дати подання позову і до досягнення нею повноліття. Відзив обґрунтований тим, що на початку збройної агресії, позивачка разом з відповідачем та спільною дитиною виїхала у Республіку Німеччина, де і досі перебуває, в будинку в який поселив її відповідач. В подальшому відповідач восени 2022 року повернувся в Україну. Позивачка користується з дитиною всіма правами біженця в Німеччині і отримує відповідні гроші з бюджету Німеччини: 450 євро на себе і 280 євро на дитину та від відповідача на утримання дитини. Твердження позивачки, що відповідач не приймає участі в утриманні дитини не знаходять свого підтвердження, оскільки сама ж позивачка надала перелік значних зарахувань з боку відповідача їй на картку, що спростовує її ж доводи. Також не знаходить підтвердження інформація наведена в позові позивачем про значні доходи відповідача в Україні, оскільки відповідно до довідки про доходи з ЄРФОПП, починаючи з 2019 року по 2023 рік інформація про доходи відповідача в Україні відсутня. Перерахування з власної ініціативи відповідача на картку позивача не підтверджують наявності у відповідача доходів і відповідно до змісту ст. 204 ЦК України, відповідач не зобов`язаний доводити звідки в нього наявна можливість для таких переказів грошей позивачу, що додатково вказує на свідомість відповідача як батька. Наявність у власності відповідача нерухомого майна, що зазначена в позові позивачем також не підтверджує наявність доходу у відповідача в Україні, оскільки це суперечить поняттю доходу, визначеному ст. 14.1.54. ПК України. Кім того, вимога про стягнення з відповідача 20000 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття є не обґрунтованим, оскільки окрім грошей від відповідача (в значному розмірі) остання отримує сукупно 530 євро з бюджету Німеччини. В подальшому позивачка вправі у будь-який момент звернутися до суду при наявності інформації про його доходи просити збільшення розміру аліментів. Зазначив, що перерахування на картку позивача відповідачем мали суто добровільний характер з боку відповідача, що підтверджує його обізнаність і свідомість, (як і евакуація у Німеччину мами і дитини) щодо необхідності піклування та забезпечення дитини, а тому з врахування викладеного відповідач вважає за доцільне ухвалити рішення, яким з дня подання позову до досягнення спільною дитиною повноліття, стягувати з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі розміром 5000 гривень, щомісячно на утримання [PERSON] . Інших заяв по суті справи, клопотань від сторін не надійшло. Таким чином, суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Як встановлено судом та убачається з матеріалів справи, [INFO] народилася [PERSON] , батьками якої записані [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 30.09.2020 (а.с. 15). Позивач та відповідач зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с.14). Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 9 ст. 7 СК України визначено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно з вимогами ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За приписами ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 3361325929 від 19.06.2023, на праві власності за відповідачем зареєстровано нерухоме майно. Як убачається з відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків станом на 13.07.2023, відомості про отримані доходи [PERSON] з 2019 року відсутні. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» установлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років - 2563 гривні. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З матеріалів справи убачається, що позивачка проживає із разом із донькою, яка фактично перебуває на її утриманні. При цьому, відповідач є особою працездатного віку, законодавчо на останнього покладено обов`язок забезпечення утримання та виховання власних дітей, у зв`язку з чим, враховуючи вимоги ст. 182 СК України, беручи до уваги факт визнання відповідачем позову у частині позовних вимог у розмірі 5 000 гривень, з урахуванням усіх істотних обставин справи, суд доходить висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивачки на утримання малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , аліментів у розмірі 5 000,00 грн., з подальшою індексацією відповідно до закону, і до досягнення дитиною повноліття, що буде необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та відповідатиме принципам розумності та справедливості. Визначаючи такий розмір аліментів на утримання малолітньої дитини, суд також виходить з того, що позивач не обґрунтувала належними та допустимими доказами заявлений нею до стягненню з відповідача розмір аліментів на утримання малолітньої дитини в сумі 20 000 грн. У відповідності до ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тобто з 27.06.2023. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Оскільки в силу п. 3 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач була звільнена від сплати судового збору за подання до суду позову про стягнення аліментів, з урахуванням ч.6 ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» із відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1073,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial