Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просила визнати за нею право на пайовий фонд в КСП імені Ульянова Покровського (Красноармійського) району Донецької області, яке належало померлому [INFO] [PERSON] та посвідчене свідоцтвом про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії ДН №085567, визначеного у розмірі 11467 грн, або 0,716 % пайового фонду КСП ім. Ульянова. В обґрунтування позову зазначила, що [INFO] відкрилася спадщина після смерті чоловіка позивача [PERSON] , яку позивач прийняла та 15 серпня 2001 року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на належну спадкодавцю земельну частку (пай). Вказує, що у спадкодавця наявне інше майно, а саме майновий пай члена колективного сільськогосподарського товариства імені Ульянова, визначеного в розмірі 11467 грн або 0,290 %, який належав спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії ДН №085567, виданого 25 лютого 2002 року за підписом голови Ульянівської сільської ради. 01 лютого 2022 року позивач звернулася до нотаріуса із заявою про видачу додаткового свідоцтва про право на спадщину за законом. Однак, постановою нотаріуса від 01 лютого 2022 року у видачі свідоцтва було відмовлено у зв`язку з тим, що спадкова справа в серпні 2012 року була передана на зберігання до обласного державного архіву у Донецькій області у м. Донецьк, доступ до якого неможливий. Враховуючи викладене, позивач вважає, що має право на визнання за собою права власності на майновий пай у судовому порядку. Ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 14 лютого 2022 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у зазначеній цивільній справі. Відповідно до частини сьомої статті 147\~Закону України\~"Про\~судоустрій\~і\~статус суддів", враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, Верховний Суд розпорядженням\~від 08.04.2022 № 17/0/9-22\~змінив територіальну підсудність судових справ Красноармійського міськрайонного суду Донецької області на\~Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25 вересня 2023 року прийнято до свого провадження дану цивільну справу, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження. У судове засідання позивач не з`явилася, до початку судового засідання представник позивача Малькевич Н.В. надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач у судове засідання не з`явився, до початку судового засідання представник відповідача надав суду заяву про розгляд справи без його участі, не заперечує проти прийняття рішення у задоволенні вимог позовної заяви. Суд, дослідивши письмові докази, встановив наступні фактичні обставини. 17 липня 1962 року позивач уклала шлюб з [PERSON] , який помер [INFO] (а.с.4,5). Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 15 серпня 2001 року, позивач є спадкоємцем майна [PERSON] , померлого [INFO] . Спадкове майно, на яке видано свідоцтво, складається з права на земельну частку/пай/ у землі, яка перебуває у колективній власності КСП ім. Ульянова Красноармійського району, розміром 6,73 у умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, вартістю 72868,62 грн, належне спадкодавцю на підставі сертифіката на право на земельну частку/пай/ серії ДН №0113146, виданого Красноармійською районною державною адміністрацією 28 лютого 1997 року і зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів 28 лютого 1997 року за №5397 (а.с.6). 25 лютого 2002 року Ульянівською сільською радою [PERSON] видано свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії ДН №085567, відповідно до якого [PERSON] має право на пайовий фонд майна колективного сільськогосподарського підприємства імені Ульянова Красноармійського району, с. Ульянівка. Частка [PERSON] визначена в розмірі 11467 грн, або 0,290 відсотків (а.с.7). Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії №40/02-31 від 01 лютого 2022 року державним нотаріусом Другої покровської державної нотаріальної контори Радочиною О.І. відмовлено позивачу у видачі додаткового свідоцтва про право на спадщину, що належало [PERSON] , який помер [INFO] , яке складається з права власності на майновий пай. У постанові зазначено, що видати свідоцтво про право на спадщину неможливо, оскільки спадкова справа була заведена 15 серпня 2001 року та видане свідоцтво про право на спадщину, згідно даних зі спадкового реєстру, та ця спадкова справа була передана в серпні 2012 року на зберігання до обласного державного нотаріального архіву у Донецькій області в м. Донецьк. Отримати цю спадкову справу не виявляється можливим, оскільки доступ до архівних документів відсутній. В зв`язку з чим неможливо виявити хто зі спадкоємців прийняв спадщину та склад спадкового майна, на яке було вже видано свідоцтво (а.с.8). Згідно відповіді Другої покровської державної нотаріальної контори №88/01-16 від 22 лютого 2022 року спадщина після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , відкривалась [INFO] , номер спадкової справи 353-01. Надати копію спадкової справи 353-01 неможливо, оскільки спадкова справа знаходиться на зберіганні в Донецькому обласному державному нотаріальному архіві за адресою: м. Донецьк, вул. Нижнєудинська, 3 (а.с.16, 17). Вирішуючи пред`явлені позовні вимоги судом враховується наступне. \~ \~ \~ \~ Усталеним в судовій практиці та цивілістичній доктрині є розуміння відкриття спадщини як настання певних юридичних фактів, що зумовлюють виникнення спадкових правовідносин. При цьому як юридичний факт відкриття спадщини характеризується двома параметрами: (1) часом відкриття; (2) місцем відкриття. Час відкриття спадщини має важливе значення, оскільки на час відкриття спадщини визначаються, зокрема: склад спадщини; коло спадкоємців; матеріальний закон, який буде застосовуватись до спадкових відносин. За змістом пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, який набрав чинності з 01 січня 2004 року, він застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Правила статті 1277 ЦК України про відумерле майно застосовуються також до спадщини, від дня відкриття якої до набрання чинності цим Кодексом спливло не менше одного року. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24 травня 2021 року у справі N 671/22/19 (провадження N 61-9511сво19) висловлено висновок, що "за загальним правилом, дія актів цивільного законодавства в часі має футороспективний характер, тобто спрямована на майбутнє. У зв`язку з чим законодавець передбачає, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Проте із загального правила про застосування актів цивільного законодавства до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ними чинності абзацом 2 пункту 5 Прикінцевих пунктом передбачається виняток. У ЦК УРСР законодавець, на відміну від ЦК України та існування конструкції "відумерлої спадщини", передбачав автоматичний перехід спадщини за правом спадкоємства до держави. Будь-яких дій щодо прийняття спадщини держава не здійснювала. Держава при існуванні юридичних фактів, визначених пунктами 1-5 частини першої статті 555 ЦК УРСР, завжди приймала спадщину і не могла від неї відмовитися. Оскільки держава не мала права відмовитися від прийняття спадщини, то у випадку, коли спадкоємці за законом або за заповітом не прийняли спадщину або відмовилися від спадщини, спадщина вважалася прийнятою державою. З урахуванням того, що в частині першій статті 555 ЦК УРСР закріплювався автоматичний перехід спадщини до держави, та існував строк шість місяців для прийняття спадщини іншими спадкоємцями, то абзац 2 пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України може застосовуватися тільки, якщо спадщина відкрилась після 01 липня 2003 року, проте не була прийнята ніким зі спадкоємців, що мали право спадкування відповідно до норм ЦК УРСР. Тому однорічний строк, який встановлений частиною другою статті 1277 ЦК України та в абзаці 2 пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, може підлягати обчисленню, починаючи не раніше 01 липня 2003 року". Отже, до спадщини, яка відкрилася [INFO] , застосуванню підлягають норми ЦК УРСР. У частині першої статті 555 ЦК УРСР встановлено, що спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави, якщо: спадкодавець все майно або частину його заповідав державі; у спадкодавця немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом; всі спадкоємці відмовились від спадщини; всі спадкоємці позбавлені права спадкування (статті 528 і 534 цього Кодексу); ні один із спадкоємців не прийняв спадщини. У справах про спадкування щодо спадщини, яка відкрилася до 01 липня 2003 року, належним відповідачем є спадкоємці (спадкоємець), які прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є держава в особі уповноваженого органу. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). В даній позовній заяві відповідачем за вимогами про визнання права на майновий пай в порядку спадкування за законом позивач визначила Гродівську селищну раду Покровського району Донецької області. Однак разом з цим, жодних доказів на підтвердження того, що інших спадкоємців, окрім позивача, не існує суду не надано, будь-яких клопотань з даного приводу позивачем та її представником суду не заявлялося. Також позивачем та її представником не надано суду жодного доказу щодо повного складу спадщини. Та обставина, що позивач 15 серпня 2001 року отримала свідоцтво про право на спадщину після померлого [PERSON] , що складається з права на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП ім. Ульянова Красноармійського району, не свідчить про те, що позивач є єдиним спадкоємцем та про те, що будь-яке інше майно ніким більше не було успадковане (а.с.6). Згідно частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, досліджуючи склад спадщини, яка залишилась після смерті [PERSON] , судом встановлено, що свідоцтво Ульянівською сільською радою про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії ДН №085567 видано [PERSON] [INFO] , тобто коли він вже помер, а саме майже через два з половиною роки після його смерті (а.с.7). Судом враховується, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Таким чином, станом на момент відкриття спадщини [INFO] , спірний майновий пай не міг входити до складу спадщини, оскільки [PERSON] за життя не набув на нього права власності. З огляду на викладене, у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, понесені позивачем судові витрати на підставі ст. 141 ЦПК України розподілу між сторонами не підлягають.

Outcome: dismissed