Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-17 00:00:00

09.11.2023 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання її такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] , оскільки не проживає в квартирі більше 8 років без поважних підстав та просила стягнути судові витрати. Представник позивача подала заяву про розгляд справи без її участі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи сповіщалася завчасно і належним чином. Повістка відповідачу надсилалася за зареєстрованим у встановленому законом порядку. Відповідно п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси вважається, що днем вручення судової повістки. Фіксування судового засідання технічним записом не здійснювалося відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є власником 2/3 частини квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , інша 1/3 частина квартири належить [PERSON] , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до довідки Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради від 14.12.2023 року в даній квартирі за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Згідно з Актом про не проживання особи за місцем реєстрації від 27 жовтня 2023 року, що підписаний мешканцями будинку [ADDRESS] , [PERSON] та [PERSON] , у квартирі [ADDRESS] зареєстрована, але не проживає [PERSON] з травня 2015 року. На момент пред`явлення позову відповідач лишається зареєстрованою у належній позивачу квартирі. Втім, всі витрати, пов`язані з утриманням майна, несе позивач, зокрема, оплачує за відповідача комунальні послуги. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправне позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності без поважних причин наймача або членів його сім"ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до п.1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого житла. Втручання у це право здійснюється виключно з підстав, передбачених п. 2 ст. 8 Конвенції. Зазначене покладає на Україну в особі її державних органів зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення ЄСПЛ у справі «Пауел і Райнер проти Сполученого Королівства» від 21.02.1990 р.). Такий захист поширюється як на власника квартири (рішення ЄСПЛ у справі «Джілоу проти Сполученого Королівства» від 24.11.1986 р.), так і наймача (рішення ЄСПЛ у справі «Ларкос проти Кіпру» від 18.02.1999 р.). У зв'язку з цим суд приходить до висновку, що є достатні правові підстави для виправданого, тобто законного втручання у гарантоване ст. 8 Конвенції право кожного на повагу до свого житла для визнання відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, судом встановлено, що вимоги позивача обґрунтовані, законні та підлягають задоволенню. Відповідно до договору №86 про надння правової допомоги від 06.09.2023 року адвокт [PERSON] Надавала послуги правової допомоги позивачу (а.с. 43-44). Відповідно до ч.1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Аналізуючи викладені вище норми права, слід зазначити, що підставою для відшкодування відповідних судових витрат - в даному випадку витрат на професійну правничу допомогу - є детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а також відповідні докази на підтвердження таких витрат. При цьому, суд вважає, що відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи, часом, витраченим адвокатом на складання позову та подання його до суду та значенням справи для сторони. Згідно розрахунку витрат на правову допомогу від 03.11.2023 загальна сума витрат на правову допомогу у справі складає 5000 грн. 00 коп., зокрема консультацій з вивчення документів, щодо питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - 1000 грн. 00 коп.; складання та надання до суду позовної заяви - 3500 грн. 00 коп.; копіювання та друк документів, що додані до позовної заяви - 500 грн. З урахуванням складності справи, обсягу наданих адвокатських послуг та витрачений адвокатом час, виходячи з критерію розумності та співрозмірності, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача 3500 грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу за складання та подання до суду позовної заяви з додатками, вважаючи таку суму співмірною з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, отже з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір в розмірі 1073 грн. 60 коп.

Outcome: approved