Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-21 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із позовом і просить стягнути із відповідача заборгованість за Кредитним договором № 788054721 від 15 серпня 2021 року в розмірі 22 137 грн 06 коп., судовий збір в розмірі 2147 грн 20 коп., витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн 00 коп. Посилається на те, що 15 серпня 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] був укладений Кредитний договір № 788054721 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Первісний кредитор свої зобов`язання за Кредитним договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти у розмірі, встановленому договором. Відповідач свої зобов`язання за Кредитним договором не виконував належним чином, що призвело до утворення заборгованості. 28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» був укладений Договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до якого право вимоги за вищезазначеним Кредитним договором перейшло до ТОВ «Таліон Плюс». Згідно Договору факторингу від 05 серпня 2020 року право вимоги за Кредитним договором перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс». Товариство з обмеженою відповідальності «Фінансова компанія «ЕЙС» набуло право вимоги за вищезазначеним Договором відповідно до умов Договору факторингу № 04/08/23-01 від 04.08.2023. Відповідачем умови Кредитного договору не виконуються. Заборгованість за Кредитним договором становить 22 137 грн 00 коп. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак в позовній заяві прохав про розгляд справи у відсутність представника позивача, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в відкрите судове засідання повторно не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчать довідки Укрпошти, з яких вбачається, що [PERSON] відсутній за зареєстрованим місцем проживання. Відзив на позовну заяву та заяви про розгляд справи у його відсутність до суду не надав. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин. Оскільки розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України не здійснювалося. Судом встановлено наступне. 15 серпня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем [PERSON] був укладений Кредитний договір № 788054721 у формі електронного документа з використанням електронного підпису (а.с.11-15). Договір був підписаний відповідачем електронним підписом з одноразовим ідентифікатором. Кредит був наданий відповідачу у розмірі 10200 грн. 00 коп. на строк 140 днів із сплатою 251,85 % річних ( 0,69 % в день) від суми кредиту за час користування ним. Факт надання відповідачу кредитних коштів в розмірі 10200 грн 00 коп. підтверджується копією платіжного доручення від 15 серпня 2021 року (а.с.10), відповідно до якого на рахунок відповідача були перераховані грошові кошти у вищезазначеному розмірі. 28 листопада 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» був укладений Договір факторингу № 28/1118-01, яким сторонами визначено строк його дії до 28.11.2019 /п. 8.2/ (а.с.37-40). Додатковою угодою № 19 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, укладеною цими сторонами 28.11.2019 п. 8.2. викладено у новій редакції і строк дії договору визначено до 31 грудня 2020 року (а.с.33). Жодних інших додаткових угод, які б укладалися цими ж сторонами до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 в частині зміни строку дії цього договору чи будь-яких інших договорів факторингу позивач не надав. Крім того, позивач і не приєднав жодного належного, достовірного і допустимого доказу про те, що ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» передавало ТОВ «Таліон Плюс» за будь-яким із договорів факторингу право вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором № 788054721 від 15.08.2021. При цьому в якості доказів позивач надав бланки додатків до договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року (форми реєстру прав вимоги; форми повідомлення боржника за кредитним договором та форму акта повернення прав вимоги, а також витяги з додаткової угоди №25 від 21 жовтня 20020 року до Договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року), у яких відсутня інформація про визначені вимоги і до яких саме боржників (а.с.40/зворот/-42). Окрім цього приєднаний до позовної заяви документ під назвою «витяг з реєстру прав вимоги № 165 від 21.12.2021» не є належним доказом, оскільки містить підпис лише однієї сторони ТОВ «Таліон Плюс», а тому не є витягом з реєстру прав вимоги. Також у ньому посилання на договір факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, дія якого закінчилася 31.12.2020, про що обґрунтовано вище (а.с.49). 05 серпня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» був укладений Договір факторингу № 05/0820-01, яким сторонами визначено строк його дії до 04.08.2021 /п. 8.2/ (а.с.52-54). При цьому, в якості доказів позивач надав бланки додатків до договору факторингу № 05/0820-01 від 05 серпня 2020 року , а саме: форми реєстру прав вимоги; форми повідомлення боржника за кредитним договором та форму акта повернення прав вимоги, а також додаткову угоду від 05 серпня 2023 року до Договору факторингу №05/0820-01 від 05.08.2020; додаткову угоду №1 від 10 серпня 2020 року до Договору факторингу №05/0820-01 від 05 серпня 2020 року, додаткову угоду №2 від 03 серпня 2021 року до Договору факторингу № 05/0820-01 від 05 серпня 2020 року , додаткову угоду №3 від 30 грудня 2022 року до Договору факторингу №05/0820-01 від 05 серпня 2020 року, якими строк дії договору факторингу продовжувався, останній раз до 30.12.2024 включно. Також представником позивача надано суду Реєстр прав вимоги №9 від 30.05.2023, з якого вбачається, що на підставі Договору факторингу №05/0820-01 від 05.08.2020 між ТОВ «Таліон Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» підписано вказаний реєстр та на підставі нього до Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» перешло право вимоги до Боржників, в тому числі й до [PERSON] по кредитному договору №788054721 (а.с.50-51). 04 серпня 2023 року ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» був укладений Договір факторингу №04/08/2023 (а.с. 43- 46). Відповідно до Реєстру боржників від 04 серпня 2023 року за вищезазначеним Договором факторингу право вимоги за Кредитним договором № 788054721 від 15 серпня 2021 року перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» (а.с.31-32). В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження повідомлення відповідача про відступлення права вимоги та докази направлення такого повідомлення відповідачу за кожним із договорів факторингу. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Частиною 1 ст. 513 ЦК України встановлено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За приписами частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ч. 1 ст. 519 ЦК України) Таким чином, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Згідно із ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Відповідно до ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Враховуючи вищевикладене, відступлення права вимоги може здійснюватися лише відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Однак враховуючи той факт, що ТОВ «Таліон Плюс» право вимоги відносно [PERSON] , як боржника у зобов`язанні, не набуло, таке право не було передано цим товариством на підставі зазначеного у позовній заяві договору факторингу від 05 серпня 2020 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», яке у свою чергу не передало таке право позивачу ТОВ «ФК «ЕЙС» за договором факторингу № 04/28/23-01 від 04 серпня 2023 року. Таким чином, ТОВ «ФК «ЕЙС» є неналежним позивачем, оскільки не має права вимагати від [PERSON] сплати заборгованості за Кредитним договором № 788054721, укладеним 15 серпня 2021 року між ним та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». У зв`язку з наведеним, хоча чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, але це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином (постанова Верховного Суду від 24 квітня 2018 року у справі №914/868/17). Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів. Жодний доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено факт відступлення права грошової вимоги відносно [PERSON] за Кредитним договором № 788054721 від 15 серпня 2021 року від первісного кредитора - ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс», відповідно від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та відповідно від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до ТОВ «ФК «ЕЙС». Відтак, із встановлених фактичних обставин справи, вимог чинного законодавства, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю. Відповідно до частини першої статті 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, не визнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Суд, розглядаючи справу, повинен вирішити питання про правильність визначення процесуальної правосуб`єктності сторін, зокрема, що позивач дійсно є суб`єктом тих прав, законних інтересів та юридичних обов`язків, які становлять зміст спірних правовідносин і з приводу яких суд повинен ухвалити судове рішення. Нормами ЦПК України не передбачено можливості заміни позивача чи залучення особи як співпозивача. Відсутність порушеного, не визнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові. Зокрема, встановивши те, що оспорюваний правочин або інші правовідносини не порушують прав і законних інтересів позивача, суд не повинен вдаватися до перевірки ефективності обраного позивачем способу захисту та правової оцінки по суті спору, встановлення обставин наявності/відсутності ідентифікуючих ознак, оскільки вказане є самостійною, достатньою підставою для відмови в позові. ( Правову позиція викладена у постановах Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 910/15262/18, від 03 березня 2020 року у справі № 910/6091/19, від 16 жовтня 2020 року у справі № 910/12787/17. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскільки в позові відмовлено повністю, понесені Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» в силу ч.1 ст.141 ЦПК України по сплаті судового судові витрати збору в розмірі 2147,20 гривень та витрати на правову допомогу в розмірі 5000, 00 гривень слід залишити за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed