Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просила розірвати шлюб між нею та [PERSON] , зареєстрований 15.02.2014 відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Димитровського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №38. Обґрунтовуючи свої вимоги зазначила, що вона з [PERSON] знаходяться в шлюбі з 15.09.2014. Від подружніх стосунків мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Протягом останнього року стосунки з відповідачем погіршилися, внаслідок чого між ними склалися неприязні стосунки. На даний час шлюбні відносини з відповідачем фактично припинені у зв`язку з відсутністю взаєморозуміння та різними поглядами на життя та сімейні обов`язки, шлюб існує формально, вони проживають окремо, подальше збереження шлюбу неможливе та буде суперечити їх інтересам. Позивачка в судове засідання не з`явилася, однак подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, відповідно до якої позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив не подав. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони знаходяться у шлюбі, зареєстрованому 15.02.2014 відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Димитровського міського управління юстиції у Донецькій області за актовим записом №38. Від подружнього життя мають двох малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Подружні стосунки між сторонами припинені, шлюб існує формально, вони проживають окремо, подальше збереження шлюбу неможливе. Відповідно до статей 105 та 112 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя за рішенням суду, яке постановляється у випадку встановлення, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них чи інтересам їхніх дітей. Положеннями ч.ч.3, 4 ст.56 СК України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність. Враховуючи, що примирення між сторонами неможливе, шлюбні стосунки між ними фактично припинені, подальше збереження шлюбу може суперечити інтересам сторін, а тому шлюб підлягає розірванню. Вирішуючи питання про стягнення понесених позивачем витрат на правничу допомогу, суд враховує, що відповідно до ст.133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу належать до судових витрат. Судові витрати розподіляються між сторонами в порядку ст.141 ЦПК України. Відповідно до ст.137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Позивачка просила стягнути витрати на правничу допомогу в розмірі 2 000 грн. Відповідач клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу не подав. На підтвердження понесених витрат позивачкою до позову долучені: ордер серії ВА №1051136 від 25.07.2023 адвоката Урсаленка О.М. на представництво інтересів позивачки, виданий на підставі договору про надання правової допомоги №135 від 21.07.2023; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №279/Н; розрахунок суми гонорару за надану правову допомогу (компенсаційних витрат на правову допомогу), який є додатком до договору №135 від 21.07.2023. Згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 27.06.2018 у справі №826/1216/16, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Верховний Суд у постанові від 03.05.2018 в справі №372/1010/16-ц зазначив, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення. Відповідно до судової практики у питанні стягнення витрат на правову допомогу, заявник має довести, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір - обґрунтованим. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. У випадку відсутності документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, це є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. З огляду на викладене та враховуючи, що позивачкою до матеріалів справи не долучено договір про надання правової допомоги та акт приймання-передачі наданих послуг, тому суд вважає за необхідне відмовити у відшкодування понесених позивачкою витрат на правничу допомогу. Крім того, згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути судовий збір, сплачений нею при поданні даного позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved