Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-09 00:00:00

ПАТ Запоріжжяобленерго» звернулося до суду із позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] суми боргу у розмірі 533 грн. 90 коп. за спожиту електричну енергію за період з 01.03.2018 року по 01.01.2019 року. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач [PERSON] , мешкає за адресою: [ADDRESS] та користується електроенергією на підставі особового рахунку № [NUMBER] про користування електричною енергією. У зв`язку з тим, що обов`язків по сплаті за використану електроенергію відповідач належним чином не виконує, за період з 01.03.2018 року по 01.01.2019 року утворилась заборгованість у розмірі 533,90 грн., яку позивач просить стягнути, а також суму судового збору у розмірі 2684,00 грн., понесену ним при зверненні з позовом до суду. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13.11.2023 року відкрито провадження у справі, вирішено справу розглядати за правила спрощеного провадження без повідомлення сторін та встановлено відповідачу строк на подання відзиву на позовну заяву, а позивачу строк на подання відповіді на відзив. Відповідно до ч. 5 ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Від сторін клопотання про проведення розгляду справи з їх викликом в судове засідання, в розумінні положень ст.279 ЦПК України, не надходило. [PERSON] у встановлений законом строк подано відзив на позовну заяву в якому просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, виходячи з того, що вимоги про стягнення заборгованості заявлені з пропуском строків позовної давності. Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до наступного висновку. Правовідносини між енергопостачальником та побутовим споживачем електричної енергії регулюються Правилами користування електричною енергієюдля населення, затверджених Постановою КМУ від 26.07.1999 року № 1357із наступними змінами та доповненнями (ПКЕЕН), згідно п. 1 якої, ці Правила є обов`язковими для виконання всіма споживачами і енергопостачальниками, незалежно від форм власності. Відповідно до п.19 ПКЕЕН, розрахунки населення за спожиту електричну енергію здійснюються за діючими тарифами (цінами) для населення на підставі фактичних показань приладів обліку. Згідно п. 20 ПКЕЕН, розрахунковим періодом для встановлення розміру оплати спожитої електричної енергії є календарний місяць. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 10 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну. Відповідно до п.42 ПКЕЕН, споживач електричної енергії зобов`язаний сплачувати вартість спожитої електричної енергії та здійснювати інші платежі, відповідно до умов договору та цих Правил. Вартість спожитої відповідачем електричної енергії визначено відповідно до тарифів на електроенергію, що відпускається населенню, затверджених Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг. Згідно ч. 1 ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Згідно ст.ст. 67,68 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця в строки, встановлені Радою Міністрів Української РСР. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 76,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Вона обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. У відповідності до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю три роки. Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. В силу ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня коли особа довідалась, або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (ч. 1, 2 ст. 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті). У Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23.05.2018 року у справі № 663/2070/15-ц зазначено, що переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється. Після такого переривання перебіг позовної давності розпочинається заново з наступного дня після підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку або після подання кредитором позову до одного чи кількох боржників. З розрахунку, наданого позивачем встановлено, що 30.01.2019 року відповідачем здійснено оплату за спожиту електроенергію у розмірі 377,50 грн., однак представником позивача не надано допустимих та належних доказів, які б свідчили про визнання ними боргу в зазначений спосіб, оскільки сплата за користування послугами за період з березня по грудень 2018 року у відповідності до розрахунку становить 628,20 грн., сплачена сума становить 377,50 грн., що не дає суду однозначних підстав вважати її черговою сплатою за якийсь місяць, оскільки відповідачі могли здійснити оплату в рахунок погашення заборгованості за минулий період. Відповідно до ч.1 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Як вбачається з наданого до суду розрахунку, першим місяцем, з якого утворилась заборгованість відповідача, зазначено 01.03.2018 року. Матеріалами справи підтверджується, що позивач звернувся до суду із позовом 10.11.2023 року, тобто поза межами трирічного строку, передбаченого ст. 257 ЦК України. Про наявність обставин, які свідчать про переривання строку позовної давності ПАТ «Запоріжжяобленерго» у своєму позові не вказав і відповідні докази для цього не надав. Крім того, позивач про порушення своїх прав (несплату за надані послуги) вже був обізнаний наступного місяця після надання послуг, тобто фактично у квітні 2018 року. У зв`язку з чим, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, які заявлені за період з 01.03.2018 року по 01.01.2019 року, у зв`язку зі спливом строку позовної давності. Відповідно до вимог ЦПК України, судові витрати у разі відмови у задоволенні позову покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed