Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-17 00:00:00

29 червня 2023 року позивач, з посиланням на Розпорядження Голови Верховного Суду від 06 березня 2022 року за № 1/0/9-22, яким Сєвєродонецький міський суд Луганської області змінив територіальну підсудність судових справ на Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, звернувся до суду з цим позовом. В правове обґрунтування позову позивач посилається на приписи ч. 1, 5 ст. 11, ст. 509, 510, 512 515, 517, 599, 610, 625 ЦПК України, висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 902/201/19, від 04 червня 2020 року у справі № 522/7758/14-ц, від 15 жовтня 2019 року у справі № 908/1090/18, від 22 серпня 2018 року у справі № 910/21856/16, від 09 серпня 2018 року у справі № 921/184/16-г/10 від 31 травня 2018 року у справі № 921/759/16-г/7, від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, від 12 квітня 2017 року у справі № 913/869/14, від 26 квітня 2017 року у справі № 918/329/16 від 06 липня 2018 року у справі № 910/10825/17, від 26 жовтня 2018 року у справі № 922/4099/17, від 27 квітня 2018 року у справі № 908/1394/17, від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18, від 05 липня 2019 року у справі № 905/600/18, від 26 червня 2020 року у справі № 905/21/19, від 20 серпня 2020 року у справі № 904/3546/19, від 20 листопада 2020 року у справі № 910/13071/19. Зазначає, що 23 червня 2011 року між ТОВ «УКРАЇНСЬКА ДИСТРИБУЦІЙНА КОМПАНІЯ» (надалі ТОВ «УДК») та [PERSON] укладено договір поставки. У зв`язку з неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням [PERSON] грошового зобов`язання на підставі накладної від 23 липня 2012 року № 999 на поставку товару згідно договору поставки від 23 червня 2011 року, ТОВ «УДК» звернулося до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою. Ухваленим рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 29 січня 2014 року у справі № 428/241/13-ц, яке набрало законної сили, задоволено позовні вимоги ТОВ «УДК» до [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 199\~148,42 грн. Відповідно до виконавчого листа Сєвєродонецького міського суду Луганської області у справі № 428/241/13-ц, виданого на примусове виконання рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 29 січня 2014 року у справі № 428/241/13-ц, підлягає стягненню з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УДК» 199 148,42 грн. заборгованості та 1 991,48 грн. витрат по сплаті судового збору. Відповідно до Постанови ВДВС Сєвєродонецького МУЮ у Луганській області від 12 червня 2014 року відкрито виконавче провадження № 44637732 щодо примусового виконання виконавчого листа Сєвєродонецького міського суду Луганської області у справі № 428/241/13-ц, виданого на примусове виконання рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 29 січня 2014 року у справі № 428/241/13-ц, про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УДК» на загальну суму 201\~139, 90 грн. Впродовж грудня 2020 року - січня 2021 року відбулась зміна найменування та місцезнаходження ТОВ «УДК» (код 37310549) на ТОВ «САЙНЕКО» (код 37310549). На підставі Постанови Господарського суду м. Києва у справі № 910/522/21 від 14 червня 2021 року ТОВ «САЙНЕКО» перебуває у ліквідаційній процедурі. 10 січня 2022 року між ТОВ «САЙНЕКО» та ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС» укладено договір № 10-01-2022/3 відступлення права вимоги (цесії). За результатами укладення/підписання Договору, Цесіонарій наділяється всіма правами Цедента, що випливають з рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 29 січня 2014 року у справі № 428/241/13-ц, котре набрало законної сили, та згідно з виконавчим листом Сєвєродонецького міського суду Луганської області у справі № 428/241/13-ц, виданого на примусове виконання Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 29 січня 2014 року у справі № 428/241/13-ц, а також у зв`язку із неналежним, несвоєчасним та/або неповним виконанням Боржником грошового зобов`язання щодо оплати вартості отриманого товару на підставі договору поставки від 23 червня 2011 року та накладної від 23 липня 2012 року № 999. На виконання умов договору, ТОВ «САЙНЕКО» передано ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС» перелік документів, що підтверджують права вимоги виконання відповідачем/ Боржником обумовленого зобов`язання. Відповідно до постановленої Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області ухвали від 15 червня 2023 року у справі № 428/241/13-ц, задоволено вимоги заяви ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС» про заміну сторони (позивача, стягувача) у справі № 428/241/13-ц під час примусового виконання виконавчого листа Сєверодонецького міського суду Луганської області у справі № 428/241/13-ц. Відповідно до винесеної Сєвєродонецького відділу державної виконавчої служби у Сєверодонецькому районі Луганської області Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції від 28 червня 2023 року, на підставі ухвали Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 червня 2023 року у справі № 428/241/13-ц, замінено сторону (стягувача) виконавчого провадження № 44637732 щодо примусового виконання виконавчого листа Сєвєродонецького міського суду Луганської області у справі № 428/241/13-ц, виданого на примусове виконання рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 29 січня 2014 року у справі № 428/241/13-ц: Товариство з обмеженою відповідальністю «УДК» замінено на правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС». Позивач указує, що станом на день звернення з позовом грошові зобов`язання [PERSON] згідно з рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 29 січня 2014 року у справі № 428/241/13-ц, яке набрало законної сили, та виконавчого листа Сєвєродонецького міського суду Луганської області у справі № 428/241/13-ц, виданого на примусове виконання рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 29 січня 2014 року по справі № 428/241/13-ц, не виконані. ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС» є належним кредитором [PERSON] щодо виконання Боржником/відповідачем грошового зобов`язання, набутих та належних Кредитору на підставі рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 29 січня 2014 року у справі № 428/241/13-ц, котре набрало законної сили, а також всіма іншими додатковими правами як Кредитора у зв`язку із неналежним, несвоєчасним та/або неповним виконанням Боржником/відповідачем відповідного грошового зобов`язання на підставі рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 29 січня 2014 року у справі № 428/241/13-ц. Прострочене грошове зобов`язання [PERSON] згідно з рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 29 січня 2014 року у справі № 428/241/13-ц, котре набрало законної сили, на яке, в силу приписів дії норм чинного законодавства України, можливе здійснення нарахування 3% річних та інфляційних втрат, за період із 30 січня 2014 року по 29 червня 2023 року становить 199 148 гривень 42 копійки. За розрахунками позивача, наведеними в позовній заяві, сума нарахованих 3% річних становить 50\~165,76 грн, сума нарахованих інфляційних втрат становить 568\~221,29 грн. Також позивач просить стягнути з відповідача судові витрати по сплаті судового збору та повідомляє, що до складу судових витрат будуть включені витрати на правову допомогу, які складаються з витрат за участь в судовому розгляді та гонорару. Постановленою судом ухвалою від 10 липня 2023 року прийнято позовну\~заяву до розгляду у порядку загального позовного провадження, відкрито провадження у цивільній справі та призначено підготовче засідання. Окрім іншого, встановлено відповідачеві п`ятнадцятиденний\~строк з дня вручення копії ухвали для подання відзиву на позовну заяву. 15 липня 2023 року, з огляду на зареєстроване місце проживання відповідача на тимчасово окупованій території України, відповідно до вимог ч. 11 ст. 128, ч. 10 ст. 187 ЦПК України на веб-порталі «Судова влада України» опубліковано відповідне оголошення про розгляд даної цивільної справи в порядку загального позовного провадження та повідомлено про підготовче засідання. Постановленою судом ухвалою від 03 жовтня 2023 року заяву, подану від імені відповідача [PERSON] про відкладення розгляду справи повернуто заявникові без розгляду. 26 жовтня 2023 року ухвалою суду заяву представника відповідача про відкладення підготовчого засідання задоволено, надано представникові доступ до матеріалів в електронному кабінеті. Постановленою судом ухвалою від 28 листопада 2023 року закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивача наполягав на задоволенні позову з підстав, указаних у ньому. Вказав на те, що рішення суду не виконано, заборгованість за договором не погашена. Зазначив, що відсутні підстави для застосування строку позовної давності, оскільки така заява подана не у встановлені ЦПК України строки, відповідну процесуальну заяву, оформлену належним чином представник не подав. Окрім того, звернув увагу на поновлення та продовження строків позовної давності з огляду на зміни в законодавстві, пов`язані з карантинними обмеженнями, внаслідок чого строк позовної давності повинен бути відрахований з 2017 року. Вказав на недопустимість доказів, поданих перед початком судового розгляду та порушення процедури їх подання. Звернув увагу на висновки щодо застосування норм права, викладені у постанові Верховного Суду від 26 жовтня 2018 року у справі № 922/4099/17. Представник відповідача в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позову. Зазначила, що відзив не подавала, оскільки це є правом сторони. Доступ до електронних матеріалів справи не отримувала, копію позову отримала від представника позивача в грудні 2023 року. Вказала про те, що позивачем пропущено строки позовної давності. Також, строк виконання зобов`язання за договором постачання сплив у 2013 році, відтак права для нарахування санкцій за ст. 625 ЦК України у позивача також немає. Оскільки ТОВ «УДК» з 2014 року не зверталося з позовом про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат, а позивач набув таке право лише у 2022 році такого права позивач не набув. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши їх наданими до матеріалів справи доказами, враховує таке. Відповідно до частин 4, 5 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Судом установлено, що ухваленим рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 29 січня 2014 року у справі № 428/241/13-ц, яке набрало законної сили, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська дистрибуційна компанія» до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволені. Стягнуто з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська дистрибуційна компанія» заборгованість у розмірі 199 148 гривень 42 копійки. Стягнуто з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська дистрибуційна компанія» витрати по сплаті судового збору у розмірі 1991 гривня 48 копійок. Рішенням суду встановлено, що 23 червня 2011 року між ТОВ «Українська дистрибуційна компанія» і [PERSON] укладено договір поставки, відповідно до п.1.1, п.2.1 якого постачальник - позивач ТОВ «Українська дистрибуційна компанія» зобов`язалася передати у власність покупця, як фізичної особи - відповідача [PERSON] , роздрібну партію товару, одиниця виміру якого, ціна та загальна кількість якого визначена у накладних, які є невідємною частиною договору, а покупець зобов`язався як кінцевий споживач прийняти товар для власного використання без наміру подальшого продажу та оплатити його на умовах даного договору. [PERSON] взяті на себе зобов`язання за укладеним договором від 23 червня 2011 року по оплаті отриманого товару відповідач не виконав. Відповідно до Постанови ВДВС Сєвєродонецького МУЮ у Луганській області від 12 червня 2014 року відкрито виконавче провадження № 44637732 щодо примусового виконання виконавчого листа Сєверодонецького міського суду Луганської області у справі № 428/241/13-ц, виданого на примусове виконання Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 29 січня 2014 року у справі № 428/241/13-ц, про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська дистрибуційна компанія» заборгованості у розмірі 199 148,42 грн та 1 991,48 грн витрат по сплаті судового збору /а.с.19/. Відповідно до постанови Господарського суду м. Києва від 14 червня 2021 року у справі № 910/522/21 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фіндіалог» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сайнеко» ((03061, м. Київ, проспект Відрадний, 103, оф. 317, ідентифікаційний номер 37310549) про банкрутство, припинено процедуру розпорядження майном Товариства з обмеженою відповідальністю «Сайнеко» (03061, м. Київ, проспект Відрадний, 103, оф. 317, ідентифікаційний номер 37310549). Припинено повноваження розпорядника майна Товариства з обмеженою відповідальністю «Сайнеко» (03061, м. Київ, проспект Відрадний, 103, оф. 317, ідентифікаційний номер 37310549) арбітражної керуючої Сердюк Марини Миколаївни (свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого від 10.11.2015 № 1744). Визнано банкрутом Товариство з обмеженою відповідальністю «Сайнеко» (03061, м. Київ, проспект Відрадний, 103, оф. 317, ідентифікаційний номер 37310549). Відкрито ліквідаційну процедуру. Призначено ліквідатором Товариства з обмеженою відповідальністю «Сайнеко» (03061, м. Київ, проспект Відрадний, 103, оф. 317, ідентифікаційний номер 37310549) арбітражну керуючу Сердюк Марину Миколаївну (свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого від 10.11.2015 № 1744). Постановою встановлено факт зміни найменування та місцезнаходження юридичної особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська Дистрибуційна Компанія» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Сайнеко» (03061, м. Київ, проспект Відрадний, 103, оф. 317). Вказані обставини підтверджуються також і обставинами, встановленими ухвалою Господарського суду м. Києва від 25 січня 2021 року у справі № 910/522/21. Впродовж грудня 2020 року - січня 2021 року відбулась зміна найменування та місцезнаходження ТОВ «Українська дистрибуційна компанія» (01135, м. Київ, вул. В`ячеслава Чорновола, б. 12; ідентифікаційний код 37310549) на ТОВ «САЙНЕКО» (03061, місто Київ, проспект Відрадний, будинок 103, офіс 317; ідентифікаційний код 37310549). ТОВ «САЙНЕКО», на підставі Постанови Господарського суду м. Києва у справі № 910/522/21 від 14 червня 2021 року перебуває у ліквідаційній процедурі. Ліквідатором ТОВ «САЙНЕКО» призначено арбітражного керуючого Сердюк Марину Миколаївну, яка діє на підставі Свідоцтва Міністерства юстиції про право здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) від 10 листопада 2015 року за №1744. Ліквідатором ТОВ «САЙНЕКО» в порядку повноважень згідно статті 61 Кодексу України з процедур банкрутства, здійснено аналіз даних бухгалтерського обліку та документів, що підтверджують та/або спростовують наявність/обґрунтованість такого активу як дебіторська заборгованість, в тому числі й не обмежуючись, право вимоги до Боржника. 28 грудня 2021 року проведено повторний електронний аукціон з продажу майна ТОВ «САЙНЕКО» /а.с.20-21/, лот № 37310549-5, за результатами проведення якого право вимоги до [PERSON] у розмірі 201 139,90 грн, підтверджене постановою про відкриття виконавчого провадження, перейшло до переможця аукціону ТОВ «КОМПАНІЯ «НІКО-ТАЙС», про що складено протокол проведення електронного аукціону № UA-PS-2021-12-17-000064-1. 10 січня 2022 року між ТОВ «САЙНЕКО» та ТОВ «КОМПАНІЯ «НІКО-ТАЙС» складено акт про придбання майна на аукціоні /а.с.22/ та укладено договір № 10-01-2022/3 відступлення права вимоги (цесії) /а.с.23-25/. За договором № 10-01-2022/3 відступлення права вимоги (цесії), метою Договору є оформлення результатів купівлі-продажу (відступлення) майнових прав банкрута - Товариства з обмеженою відповідальністю «САЙНЕКО» на відкритих електронних торгах (аукціоні) у відповідності до чинного законодавства України, результати котрого оформлено Протоколом про результати електронного аукціону № UA-PS-2021-12-17-000064-1 від 28 грудня 2021 року (оператор, через електронний майданчик якого Цесіонарієм/Покупцем подано пропозицію - ТОВ «Е-Тендер», 04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, буд. 21 літ. «А», код ЄДРПОУ 39484263) (пункт 1.1). Згідно з пунктом 1.2 Договору №10-01-2022/3 у порядку та на умовах, визначених цим Договором, Цедент відступає Цесіонарієві, а Цесіонарій набуває права вимоги до [PERSON] , що іменується «Боржник», щодо виконання грошового зобов`язання у загальному розмірі 201 139 гривень 90 копійок, набутих Цедентом та належних останньому на підставі рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 29 січня 2014 року у справі № 428/241/13-ц, котре набрало законної сили, та згідно виконавчого листа Сєвєродонецького міського суду Луганської області по справі № 428/241/13-ц, виданого на примусове виконання Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 29 січня 2014 року по справі № 428/241/13-ц, котрі існують та винесені у зв`язку із неналежним, несвоєчасним та/або неповним виконанням Боржником грошового зобов`язання щодо оплати вартості отриманого товару на підставі договору поставки від 23 липня 2012 року та накладної від 23 липня 2012 року № 999. Пунктом 1.3 договору № 10-01-2022/3 встановлено, що на умовах даного Договору та на підставі протоколу про результати електронного аукціону № UA-PS-2021-12-17-000064-1 від 28 грудня 2021 року, Цедент зобов`язується передати Цесіонарієві, за відповідним актом право вимоги до Боржника (дебіторська заборгованість) на підставі Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 29 січня 2014 року по справі № 428/241/13-ц, котре набрало законної сили, та згідно виконавчого листа Сєвєродонецького міського суду Луганської області у справі № 428/241/13-ц, виданого на примусове виконання Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 29 січня 2014 року по справі № 428/241/13-ц, на суму 201 139 гривень 90 копійок. За п. 1.7. Договору № 10-01-2022/3 за результатами укладення/підписання даного Договору, Цесіонарій наділяється всіма правами Цедента, що випливають з Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 29 січня 2014 року по справі №428/241/13-ц, котре набрало законної сили та згідно виконавчого листа Сєвєродонецького міського суду Луганської області у справі №428/241/13-ц, виданого на примусове виконання Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 29 січня 2014 року по справі № 428/241/13-ц, а також\~у зв`язку\~із неналежним,\~несвоєчасним та/або\~неповним виконанням\~боржником грошового\~зобов`язання щодо оплати вартості отриманого повару на підставі договору поставки від 23 червня 2011 року та накладної № 999 від 23 липня 2012 року. За пунктом 2 Договору № 10-01-2022/3, Передача права вимоги Цедентом та прийняття його Цесіонарієм здійснюється та оформляється відповідним актом, де зазначається приймання передача документів на підтвердження дійсності переданої (факту переходу) права вимоги, що є предметом даного договору, котрий спільно підписується Сторонами. Перехід права вимоги від Цедента до Цесіонарія за даним Договором відбувається після повної оплати права вимоги на умовах, передбачених розділом 3 цього Договору та підписання Сторонами акту приймання-передачі документів. До Цесіонарія переходять усі права, які забезпечують виконання обов`язків Боржника (п.4.2 Договору №10-01-2022/3). 10 січня 2022 року між ТОВ «САЙНЕКО» та ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС» складено акт приймання-передачі права вимоги /а.с.26/, відповідно до якого ТОВ «САЙНЕКО» прийнято копію Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 29 січня 2014 року у справі № 428/241/13-ц, належним чином засвідчений примірник Постанови ВДВС Сєвєродонецького МУЮ у Луганській області від 12 червня 2014 року, виконавче провадження № 44637732. Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 червня 2023 року у справі № 428/241/13-ц за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС» про заміну сторони та сторони виконавчого провадження, заінтересовані особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «САЙНЕКО», [PERSON] заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС» про заміну сторони та сторони виконавчого провадження задоволено. Замінено сторону позивача у справі № 428/241/13-ц за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКА ДИСТРИБУЦІЙНА КОМПАНІЯ» до [PERSON] про стягнення заборгованості та сторону стягувача у виконавчому провадженні з виконання виконавчого листа Сєвєродонецького міського суду Луганської області у справі № 428/241/13-ц, виданого на примусове виконання Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 29 січня 2014 року у справі № 428/241/13-ц, з Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська дистрибуційна компанія» (ЄДРПОУ 37310549) на правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС». З Інформації про виконавче провадження від 29 червня 2023 року № 44637732 /а.с.37-38/ вбачається, що виконавче провадження не завершене, заборгованість не сплачена. 12 червня 2014 року відкрито виконавче провадження, 19 червня 2014 року накладено арешт на майно боржника, 25 січня 2020 року передано виконавче провадження у зв`язку зі зміною назви органу, 24 березня 2020 року прийнято до виконання виконавче провадження, 12 серпня 2021 прийнято до виконання виконавче провадження, 12 серпня 2021 стягнуто з боржника витрати на проведення виконавчих дій, 28 червня 2023 року винесено постанову про передачу ВД на виконання до підприємства, установи, організації, замінено стягувача виконавчого провадження. Позивачем, із посиланням на повне невиконання відповідачем судового рішення, нараховано на суму заборгованості, встановлену судовим рішенням 199 148,42 грн: суму 3% річних за період з 30 січня 2014 року по 29 червня 2023 року в розмірі 50 165,76 з розрахунку 3 072 дні * 16,33 (суми 3% за 1 день); суму інфляційних втрат за період з 30 січня 2014 року по 29 червня 2023 року в розмірі 568 221,29 грн, розрахунок яких наведено в позовній заяві. Згідно з частинами 2 4, 8, 9 статті 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними. Судом досліджено наданий представником відповідача у судовому засіданні договір постачання від 23 червня 2014 року, однак вказаний доказ суд не бере до уваги з огляду на відсутність надання його іншим учасникам справи. Крім того, представником відповідача не обґрунтовано причин та не надано доказів неможливості подання цього доказу у встановлений ЦПК України строк, а посилання на те, що відповідач не мав змоги їх подати через не ознайомлення з матеріалами справи, з огляду на надання судом доступу до матеріалів справи представнику відповідача в електронному вигляді 26 жовтня 2023 року, суд вважає неналежними. Вирішуючи вимоги позову, суд виходить з таких норм законодавства. Згідно з частиною першою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Предметом позову у цій справі є стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України у зв`язку з неналежним виконанням судового рішення про стягнення грошових коштів за договором постачання. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно з частиною другою статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також з угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України), а тому її приписи поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 14-16цс18 (686/21962/15-ц) щодо необхідності відступити від правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, який полягав у тому, що правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України). Так матеріали справи свідчать, що за ухваленим рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 29 січня 2014 року у справі № 428/241/13-ц у відповідача перед ТОВ «УДК» виникли грошові зобов`язання у розмірі 199\~148,42 грн. Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. За ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). За ст. 516 ч. 1 ст. 517 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Виходячи із цих норм, зокрема, пунктів 1, 2 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора. Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги. Заміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин. Наданий суду договір № 10-01-2022/3 відступлення права вимоги (цесії), разом з протоколом проведення електронного аукціону № UA-PS-2021-12-17-000064-1 від 28 грудня 2021 року, актом придбання майна на аукціоні від 10 січня 2022 року та актом приймання-передачі права вимоги від 10 січня 2022 року, ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 червня 2023 року у справі № 428/241/13-ц свідчать що у зобов`язанні, яке виникло на підставі рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 29 січня 2014 року у справі № 428/241/13-ц відбулася заміна сторони у зобов`язанні і до позивача від ТОВ «САЙНЕКО», яке є правонаступником внаслідок зміни назви ТОВ «УДК», перейшло право вимоги сплати суми боргу (стягувача у виконавчому провадженні) з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми в порядку ст. 625 ЦК України. Доказів того, що на момент звернення з позовом відповідачем сплачено заборгованість за судовим рішенням або частину від такої заборгованості суду не надано. Відтак суд вважає, що позивачем доведено порушення відповідачем його права на виконання грошового зобов`язання, яке виникло на підставі рішення суду та яке підлягає захисту шляхом стягнення з відповідача індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми. Вирішуючи посилання відповідача на пропуск строку позовної давності по вимогам про стягнення 3 % та інфляційних втрат суд ураховує таке. За ст. 256 257, ч. 1 ст. 258, ч. 2 ст. 264, 266, ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. При цьому, враховуючи те, що зобов`язання виникло на договору постачання, внаслідок невиконання якого відповідачем ухвалене рішення суду та таке рішення суду залишається не виконаним, виконавче провадження триває, суд приходить висновку, що позовна давність перервана шляхом пред`явлення позову та до основного зобов`язання не сплила. Доходячи такого висновку, суд ураховує висновки щодо застосування норм права, наведений у постанові ВП ВС від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18), згідно з якими правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Водночас, ураховуючи заяву відповідача, підлягає застосуванню позовна давність до вимог про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, оскільки позивач звернувся з такими позовними вимогами 29 червня 2023 року та просить стягнути відповідні суми за період з 30 січня 2014 року по 29 червня 2023 року. Так, норми ст. 258 ЦПК України не передбачають спеціальної позовної давності до вимог про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат. Доказів того, що сторонами змінено тривалість позовної давності для даних вимог суду не надано. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц зробила висновок, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України). Порядок відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України), а тому 21 квітня 2015 року (дата остаточного погашення заборгованості, стягнутої за судовим рішенням) і є датою, коли зобов`язання відповідачів перед банком за Кредитним договором припинилося. Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. При цьому норми ст. 267 ЦК України не передбачають обов`язкових вимог для форми заяви про застосування позовної давності, строку її подання, вказуючи лише на певну дію заявлення стороною у спорі. Відтак, посилання сторони позивача про неможливість прийняття такої заяви судом до уваги через несвоєчасність, неналежність форми суд відхиляє, як неналежне. Таким чином, оскільки відповідачем заявлено про застосування позовної давності, не підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат за період з 30 січня 2014 року по 29 червня 2020 року і в задоволенні позову в цій частині належить відмовити. Аналізуючи посилання позивача про продовження строків позовної давності через встановлення карантинних обмежень, суд виходить з того, що п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 19 грудня 2020 року до 30 червня 2023 року на території України було встановлено карантин. Водночас, оскільки на момент подання відповідачем заяви про застосування строків позовної давності карантин відсутній та враховуючи висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц та те, що вимоги, з якими позивач звернувся до суду є додатковими від вимог про стягнення заборгованості, суд відхиляє аргументи позивача про збільшення строку позовної давності до вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат на строк, який перевищує три роки. Перевіряючи розрахунок 3% річних та інфляційних втрат суд ураховує щомісячні індекси інфляції в Україні, з розрахунку індексу споживчих цін за період з липня 2020 року по червень 2023 року, розраховані Державним комітетом статистики України щомісяця та опубліковані у пресі та суму боргу в розмірі 199 148,42 грн. При цьому, виходить з періоду прострочення грошового зобов`язання з 29 червня 2020 року до 29 червня 2023 року та враховує формулу розрахунку індексу інфляції: ІІС = ( ІІ1 : 100 ) x ( ІІ2 : 100 ) x ( ІІ3 : 100 ) x ... ( ІІZ : 100 ), де ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення; формулу розрахунку 3% річних: Сума санкції = С x 3 x Д : 365 : 100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення. Внаслідок викладеного, суд обраховує суму інфляційних втрат, які підлягають задоволенню у розмірі 99 410,64 грн та суму 3 % річних у розмірі 17 931,41 грн. Відтак, заявлений позов підлягає задоволенню частково, на суму 117 342,05 грн і в цій частині позову позивачем підтверджено порушення його права на виконання відповідачем грошового зобов`язання з урахуванням положень ст. 265 ЦК України. Інші доводи та посилання представників сторін, як самі по собі так і в сукупності з іншими не є підставою для задоволення позову або відмови у ньому, а тому не приймаються судом до уваги під час ухвалення рішення. Крім того, з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України, враховуючи сплату позивачем при зверненні з позовом судового збору, задоволення позову, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial