Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-17 00:00:00

У листопаді 2022 року позивач [PERSON] звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з вищевказаним позовом, в якому з урахуванням заяви про зміну предмета позову просить суд: 1) визнати недійсними електронні торги за лотом № 416090 від 14.05.2020 з реалізації предмета іпотеки, а саме домоволодіння в складі житлового будинку загальною площею 55,7 кв.м., земельної ділянки з кадастровим номером 3210300000:06:046:0021 загальною площею 0,0819 га, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , які оформлені протоколом № 480113 від 14.05.2020 про проведення електронних торгів; 2) скасувати протокол електронних торгів № 480113 від 14.05.2020, виданий ДП «Сетам» за результатами цих торгів; 3) скасувати акт головного державного виконавця Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бібаєвої В.В. про проведені електронні торги від 25.05.2020; 4) скасувати свідоцтво про право власності серії та номер [NUMBER] , видане 11.06.2020 приватним нотаріусом Білоцерківського міського округу Київської області Деруном А.А., на об`єкт нерухомого майна - домоволодіння в складі житлового будинку загальною площею 55,7 кв.м. та земельної ділянки з кадастровим номером 3210300000:06:046:0021 загальною площею 0,0819 га, що розташоване за адресою: [ADDRESS] ; 5) скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2097892032103) з індексним номером 52608702 від 11.06.2020, прийняте приватним нотаріусом Білоцерківського міського округу Київської області Деруном А.А.; 6) скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2097940032103) індексний номер 52609678 від 11.06.2020, прийняте приватним нотаріусом Білоцерківського міського округу Київської області Деруном А.А.; 7) витребувати з чужого незаконного володіння [PERSON] на користь [PERSON] домоволодіння в складі житлового будинку загальною площею 55,7 кв.м. і земельної ділянки з кадастровим номером 3210300000:06:046:0021 загальною площею 0,0819 га, що розташоване за адресою: [ADDRESS] ; 8) судові витрати стягнути з відповідачів. В обґрунтування позову вказано, що [PERSON] була власником домоволодіння, до складу якого входить житловий будинок загальною площею 55,7 кв.м. з господарськими та побутовими спорудами (будівлями) та земельна ділянка з кадастровим номером 3210300000:06:046:0021 загальною площею 0,0819 га, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] . В даному будинку зареєстровані та проживали позивач та її син [PERSON] [INFO] . 08.08.2007 позивач уклала кредитний договір № 014/10-01/82/ [NUMBER] з ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», згідно з яким взяла у позику (кредит) грошові кошти в сумі 15 300 доларів США на строк до 08.08.2014. 26.05.2015 рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у цивільній справі № 357/653/15-ц стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» грошові кошти в сумі 203 686,43 грн. За вказаним рішенням 14.05.2020 ДП «Сетам» проведено електронні торги з продажу домоволодіння та земельної ділянки позивача. За результатами цих торгів переможцем визнано [PERSON] за ціновою пропозицією в сумі 434 861 грн. Новий власник майна під примусом та погрозами зняв з реєстрації позивача з сином та викинув речі на вулицю, не надавши навіть можливості їх зібрати, а згодом спірний об`єкт [PERSON] було подаровано [PERSON] . Позивач вважає, що вказані електронні торги проведені з порушенням вимог законодавства та з цих підстав їх результати підлягають визнанню недійсними. Як наслідок, підлягають скасуванню протокол електронних торгів, акт про проведені електронні торги, свідоцтво про право власності, рішення про державну реєстрацію прав, а майно - витребуванню. Позивач зазначила, що в неї був валютний кредит та будинок в іпотеці, в будинку зареєстрована неповнолітня дитина (на початковий момент проведення торгів в 2018 році). На реалізацію майна внаслідок валютних іпотечних кредитів в Україні діяв мораторій, вартість майна боржника не відповідала ринковим цінам, а сума заборгованості становила менше 20 розмірів мінімальної заробітної плати станом на дату продажу. Все це призвело до грубого порушення прав та інтересів позивача та її сина, втрати їх єдиного місця проживання. У 2020 році позивач звернулась до суду з позовом про визнання недійсними електронних торгів нерухомого майна та протоколу проведення електронних і визнання недійсним акта про проведені електронні торги нерухомого майна, скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування свідоцтва про право власності, поновлення реєстраційного обліку місця проживання особи, однак ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16.03.2021, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 16.12.2021, її позов залишено без розгляду, тому позивач повторно звертається з даним позовом, заявляючи клопотання про поновлення строку звернення до суду. 03.11.2022 відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Цуранову А.Ю. 07.12.2022 ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання, задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів, витребувано від слідчого відділу Білоцерківського відділу поліції Головного управління поліції у Київській області копії матеріалів виконавчих проваджень № 49989997, 59774138 та витребувано від Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області ЦМУ МЮ копію постанови № 09 від 24.03.2021 про результати перевірки матеріалів виконавчого провадження 59774138 та копії сформованих в процесі перевірки матеріалів. 27.12.2022 на адресу суду від відповідача-1 ДП «Сетам» засобами поштового зв`язку надійшов відзив на позов разом з клопотанням про застосування строків позовної давності. Вказаний відзив обґрунтований тим, що ДП «Сетам» не перевіряє на відповідність вимогам чинного законодавства заявку на реалізацію арештованого майна, а для визнання електронних торгів недійсними необхідно встановити порушення саме норм Порядку реалізації арештованого майна, при цьому порушення норм Закону України «Про виконавче провадження», в тому числі в частині визначення вартості чи оцінки майна, мають самостійний спосіб оскарження і не можуть бути підставою для визнання електронних торгів недійсними. Позивачкою не було підтверджено жодними належними та допустимими доказами, що іпотечне майно використовується нею як місце постійного проживання, тому заборона на примусове стягнення, встановлена ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», в даному випадку не застосовується. Крім того, син позивача був зареєстрований в спірному будинку після укладення договору іпотеки, тому дозвіл органу опіки не був потрібен. Позивач повинен довести належними та допустимими доказами, що: 1) відбулось порушення вимог Порядку; 2) ці порушення вплинули на результати торгів; 3) порушені законні інтереси позивача. Вказано, що жодних порушень організатор електронних торгів під час проведення торгів не допустив. Просить застосування строк позовної давності, відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, здійснювати розгляд справи у відсутності представника. 13.01.2023 на електронну адресу суду від Відділу державної виконавчої служби у місті Біла Церква Білоцерківського району Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надійшов відзив. В обґрунтування відзиву вказано, що 12.08.2019 стягувач ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» повторно пред`явив на примусове виконавчий лист Білоцерківського міськрайонного суду Київської області № 2/357/2435/15 від 30.06.2015. 10.10.2019 державним виконавцем в присутності позивача проведено опис спірного домоволодіння. На момент передачі вищевказаного нерухомого майна на реалізацію, будь-які кошти чи підтверджуючі документи щодо повного (часткового) погашення заборгованості по виконавчому провадженню № 59774138 до відділу не надходило, а сума коштів виконавчого провадження складала 224 224,07 грн. (борг, виконавчий збір та мінімальні витрати виконавчого провадження). 12.05.2020 на депозитний рахунок ДВС надійшли кошти в сумі 123 000 грн. Залишок боргу станом на 14.05.2020 становив 122 431 грн., що перевищувало 20 розмірів мінімальної заробітної плати. Вказано також, що син боржниці [PERSON] зареєстрований 24.12.2011 за спірною адресою та станом на момент передачі арештованого майна на реалізацію йому вже виповнилось 18 років. 14.05.2020 ДП «СЕТАМ» проведено торги по лоту № 416090, який придбано за ціною 434 861 грн. Залишок коштів від реалізації предмета іпотеки в розмірі 312 493, 88 грн. перераховано [PERSON] за наданими нею реквізитами. Просить застосувати строки позовної давності та відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. 17.01.2023 на адресу суду засобами поштового зв`язку надійшов відзив АТ «Райффайзен Банк», в обґрунтування якого зазначено, що аналогічний позов був розглянутий в рамках справи № 357/6497/20, тому провадження по справі слід закрити. Вказано про порушення строку звернення до суду та відсутність суттєвих порушень при підготовці до проведення торгів, які могли б вплинути на результати таких торгів, а дії державного виконавця мають самостійний спосіб оскарження. Просить закрити провадження у справі, а в разі продовження розгляду справи відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. 10.02.2023 на адресу суду від Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області ЦМУ МЮ надійшли витребувані докази. 15.02.2023 представник позивача подала письмові пояснення, в яких зазначила, що залишення без розгляду попереднього позову позивача дає право [PERSON] повторно звернутися до суду з тим же позовом і з тих же підстав. Вказано про небайдужість позивача щодо вирішення спірного питання та численні порушення державного виконавця при проведенні виконавчих дій у ВП № 59774138, що підтверджується постановою про результати перевірки цього ВП. Вказано також про порушення абз. 2 п. 2 Розділу Порядку реалізації арештованого майна, оскільки позивача не повідомлено про реальну дату проведення аукціону. Повторно наведено обґрунтування щодо поважних причин пропуску нею строків звернення до суду. 15.02.2023 суд на місці ухвалив залучити [PERSON] в якості співвідповідача та повторно витребувати докази від Білоцерківського відділу поліції. 23.02.2023 ухвалою суду за заявою представника позивача вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на домоволодіння, що складається з житлового будинку загальною площею 55,7 кв.м., господарських та побутових споруд (будівель), земельної ділянки з кадастровим номером 3210300000:06:046:0021, загальною площею 0,0819 га, що розташовані за адресою:\~ [ADDRESS] . 27.02.2023 на адресу суду надійшов відзив [PERSON] , в обґрунтування якого зазначено, що державний виконавець, встановивши факт відсутності у боржниці рухомого майна та коштів, при цьому самостійно заборгованість [PERSON] сплачена не була, цілком правомірно вирішив здійснювати дії щодо звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна. Позивач була присутня під час проведення опису майна, а також призначена відповідальним зберігачем такого майна і жодних зауважень у зазначеній постанові до проведеної виконавчої дії зазначено не було, копію постанови від 10.10.2019 року отримала особисто, в подальшому жодних скарг у виконавчому провадженні боржницею також не подавалось. 08.04.2020 підготовлена заявка на реалізацію арештованого майна від № 62839, яка була направлена до ДП «Сетам». На дату формування такої заявки сину боржниці [PERSON] вже виповнилось 18 років, тому дозволу органів опіки та піклування на реалізацію нерухомого майна державний виконавець не мав отримувати. 12.05.2020 [PERSON] перерахувала на рахунок Білоцерківського МВ ДВС Центрального МРУ Міністерства юстиції (м. Київ) грошові кошти в сумі 123 000 грн. та вимагала зупинити проведення електронних торгів, однак державний виконавець не мав права вчиняти дії по зупиненню таких торгів, бо такі дії суперечили б Порядку реалізації арештованого майна. Також вказано, що сам по собі факт відкриття кримінального провадження № 42020111030000202 не є підставою для звільнення від доказування певних обставин у цій справі та не є підставою вважати доведеними певні обставини по цій справі. Зауважено, що строк для оскарження результатів електронних торгів сплинув 14.08.2020, при цьому [PERSON] вже зверталась з аналогічною позовною заявою до суду. Вказано, що лише факт введення воєнного стану на території України не може слугувати безумовною та достатньою підставою для визнання поважними причин пропуску процесуального строку за відсутності відповідних обґрунтувань та доказів того, як саме введення воєнного стану вплинуло на особу, яка подає позовну заяву. Заявлено, що попередній розрахунок суми судових витрат на професійну правничу допомогу складає 24 800 грн. 19.04.2023 на адресу суду від Білоцерківського РУП надійшли витребувані докази. 19.04.2023 суд на місці ухвалив прийняти до розгляду заяву про зміну предмета позову, оскільки триває підготовче судове засідання і підстава позову не змінена, змінено статус [PERSON] з третьої особи на співвідповідача. 02.05.2023 на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив, зазначено про необґрунтованість позовних вимог, а також те, що порушення, допущені державним виконавцем до проведення електронних торгів мають окремий спосіб оскарження, тому позивачем обрано невірний спосіб захисту, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Заявлено про орієнтований розмір судових витрат в сумі 20 000 грн. 16.05.2023 на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшла заява про сплив строків позовної давності та додаткові пояснення з аналогічними до попереднього доводами. В даних поясненнях додатково зазначено про неможливість витребування майна у добросовісного набувача, оскільки останній не може відповідати за порушення іншими особами певних процедурних питань, а втрачене майно є надмірним та неприйнятним тягарем. Вказано, що вимоги про скасування акта державного виконавця про проведені електронні торги, скасування свідоцтва про право власності та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень залежать від задоволення основної вимоги про визнання недійсними електронних торгів та їх результатів, тому розгляд таких вимог є передчасним. Зазначено про зловживання позивачкою своїми процесуальними правами шляхом подання завідомо безпідставного позову та повторного звернення до суду з аналогічним позовом з тих самих підстав. Заявлено про очікувані орієнтовні витрати в розмірі 475 044 грн. Просить застосувати наслідки спливу строків позовної давності, відмовити в позові та стягнути з позивача судові витрати. 22.05.2023 ухвалою суду відмовлено у задоволенні заяви адвоката Касьяненка Д.Л. про забезпечення судових витрат. 05.06.2023 суд на місці ухвалив відмовити в задоволенні клопотань адвоката Касьяненка Д.Л. про витребування оригіналів виконавчого провадження, про визнання явки позивача обов`язковою та виклик її в якості свідка, про виклик в судове засідання оцінювача [PERSON] , про витребування у [PERSON] оригіналів доказів, задовольнив клопотання адвоката Касьяненка Д.Л. про виклик свідка [PERSON] , закрив підготовче судове засідання та призначив справу до розгляду по суті. 09.06.2023 ухвалою суду повторно відмовлено в задоволенні заяви адвоката Касьяненка Д.Л. про забезпечення судових витрат. 29.08.2023 на адресу суду від [PERSON] надійшли додаткові пояснення щодо уточнених позовних вимог [PERSON] з аналогічними до попереднього доводами. В судовому засіданні представники позивача позов підтримали, просили задовольнити змінені позовні вимоги в повному обсязі, навели обґрунтування по суті справи. Зокрема зазначили, що позивач взяла валютний кредит під заставу домоволодіння, оскільки мала бажання усиновити дитину. Домоволодіння з земельною ділянкою це цілісний майновий комплекс, що було єдиним житлом позивача та її сина. Державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження не перевірив майновий стан позивача за місцем проживання, а також майно, що знаходилось в будинку, що дало б можливість погасити частку боргу, отже виконавець мав намір одразу реалізувати нерухомість. Вказано, що [PERSON] цікавився цим будинком і повідомляв позивачу про виставлення його на продаж, однак державний виконавець запевняв, що реалізації майна не буде. Продаж нерухомості відбулась за заниженою вартістю, висновок про який позивачем не отримано, а розбіжність у даті торгів позбавило позивача права брати участь в торгах. Перевіркою було встановлено порушення порядку реалізації арештованого майна. Вказано, що військовий стан став перешкодою для звернення до суду одразу після перегляду справи в апеляції, оскільки тоді була загроза життю внаслідок військових дій у Київській області. Представник відповідача ДП «Сетам» в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні в повному обсязі, надав пояснення по суті. Вказав про наявність послідовної практики ВС, де дії ДВС оскаржуються в окремому порядку. Таке оскарження не стосується прилюдних торгів, мораторій не поширюється на спірний будинок, оскільки не доведено, що кредит був споживчий, а житло було єдиним у позивача. Реєстрація місця проживання не є доказом постійного проживання, реєстрація дитини після укладення договору іпотеки не несе юридичні ризики і не може бути підставою визнання торгів недійсними, стороною не наведено в чому саме полягало порушення торгів, яке вплинуло на результат. У боржника була можливість сплатити борг і після торгів, до отримання переможцем акта і сплати коштів за лот. Окремо зазначено про порушення спеціального строку давності. Представники відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали, просили відмовити у його задоволенні в повному обсязі, надали пояснення по суті. Зокрема зауважено, що вимоги позову повинні бути підтверджені саме оригіналами доказів, ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» передбачає згоду власника, а земельна ділянка не стосується цього Закону, відсутнє підтвердження, що будинок знаходиться саме на цій земельній ділянці, а договір містить згоду іпотекодавця, набувач спірного майна є добросовісним, а позивач може завдати йому збитків цим позовом, в матеріалах справі немає відомостей про відсутність у позивача іншого житла, а син позивача був повнолітнім на момент продажу майна. Вказано про порушення строку давності. Вказано про відсутність необхідності допиту свідка [PERSON] та не підтримано її виклик в судове засідання як свідка. Звернуто увагу на те, що [PERSON] не цікавилась долею майна, а [PERSON] не порушив її прав, тому є добросовісним набувачем. В судовому засіданні представник [PERSON] позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні в повному обсязі, надав пояснення по суті. Вказав про сумніви щодо неповноти документів по справі, відсутність доказів про порушення процедури проведення торгів, відмінність процедур оскарження дій державного виконавця та аукціону, порушення строку давності та відсутність поважних причин його пропуску. Зазначив, що [PERSON] подарував будинок її батько [PERSON] . Представник АТ «Райффайзен банк Аваль» в судовому засіданні позов не визнав, заперечив щодо його задоволення, підтримав позицію [PERSON] , надав пояснення. Вказав про недоведеність, що будинок підпадає під дію мораторію, оскільки з кредитного договору не вбачається, що наданий [PERSON] кредит був споживчим. Вказав про пропуск позовної давності. Вислухавши позиції учасників справи та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. [PERSON] з 20.03.1995 була власником житлового будинку з господарськими та побутовими спорудами житловою площею 41,8 кв.м. та земельної ділянки з кадастровим номером 3210300000:06:046:0021 загальною площею 0,0819 га, які розташовані за адресою: [ADDRESS] , що вбачається з договору дарування, посвідченого старшим державним нотаріусом Білоцерківської державної нотаріальної контори Моцною Д.І., реєстровий № 1-1227 та державного акта про право власності на земельну ділянку серії № 033494 від 09.09.2004 (а.с. 14-16 т. 1) 08.08.2007 між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», який в подальшою перейменований в ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», а потім в АТ «Райффайзен Банк Аваль», та [PERSON] укладено кредитний договір № 014/10-01/82/17600, згідно з яким позивач взяла кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 15 300 доларів США на строк до 08.08.2014 (а.с. 18-19 т. 1). Відповідно до розділу 2 вказаного договору, кредитні кошти призначені для використання на споживчі цілі. 08.08.2007 між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] укладено іпотечний договір, відповідно до якого [PERSON] передала в іпотеку іпотекодержателю у якості забезпечення виконання своїх зобов`язань за кредитним договором № 014/10-01/82/17600 від 08.08.2007 нерухоме майно житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами загальною площею 55,7 кв.м., житловою площею 41,8 кв.м. та земельну ділянку з кадастровим номером 3210300000:06:046:0021 загальною площею 0,0819 га, що розташовані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 20-23 т. 1). Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у цивільній справі № 357/653/15-ц стягнуто із [PERSON] на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість по кредитному договору від 08.08.2007 № 014/10-01/82/17600 грошові кошти в сумі 200 032,43 грн., судові витрати в сумі 3 654 грн., всього: 203 686,43 грн. (а.с.24-25 т. 1). Рішення набрало законної сили 05.06.2015 та 30.06.2015 видано виконавчий лист (а.с. 26 т. 1). Судом досліджено копії матеріалів виконавчих проваджень № 49989997 (а.с. 116-277 т. 3), № 59774138 (а.с. 2-115 т. 3), наданих Білоцерківським відділом поліції Головного управління поліції у Київській області на виконання ухвали суду про витребування доказів. Копії документів прошиті, пронумеровані та скріплені підписом з печаткою. З матеріалів виконавчого провадження № 49989997 вбачається, що виконавчий лист по справі № 357/2/357/2435/15 від 30.06.2015 перебував на примусовому виконанні та 11.07.2019 повернутий стягувачу на підставі п. 3 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». 12.08.2019 головним державним виконавцем Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Бібаєвою В.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 59774138 від 12.08.2019 щодо примусового виконання виконавчого листа Білоцерківського міськрайонного суду Київської області № 357/653/15-ц про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості в сумі 203 686,43 грн. (а.с. 27 т. 1). Вказану постанову про відкриття виконавчого провадження [PERSON] отримала 14.08.2020, що вбачається з рекомендованого повідомлення (а.с. 93 т. 3). 10.10.2019 в межах вказаного виконавчого провадження державним виконавцем здійснено опис та арешт спірного домоволодіння позивача, призначено відповідальним зберігачем [PERSON] та попереджено зберігача про кримінальну відповідальність за розтрату, відчуження, приховування чи підміну описаного майна, що вбачається з постанови, роз`яснено сторонам про можливість досягнення згоди щодо вартості майна та необхідність письмового повідомлення про це виконавця (а.с. 29-30 т. 1, 85-87 т. 3). Копію постанови боржнику вручено під підпис 10.10.2019. Для з`ясування вартості описаного та арештованого майна, 29.11.2019 постановою державного виконавця призначено суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання ТОВ «Приватна Експертна Служба» (а.с. 30 т. 1, 84 т. 3). Відповідно до звіту ТОВ «Приватна експертна служба» від 21.12.2019 про вартість нерухомого майна - житлового будинку з господарськими та побутовими спорудами загальною площею 55,7 кв.м. та земельної ділянки з кадастровим номером 3210300000:06:046:0021 загальною площею 0,0819 га, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , вартість вказаної нерухомості складає 397 850 грн., в тому числі вартість житлового будинку 236 460 грн. та вартість земельної ділянки 61 390 грн. (а.с. 36 т. 1, 38-63 т. 3). 12.05.2020 [PERSON] в погашення заборгованості сплачено на рахунок Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) грошові кошти в сумі 123 000 грн., що підтверджується копією квитанції та 14.05.2023 направлено до ДВС заяву про часткову сплату боргу разом з проханням зупинити проведення електронних торгів (а.с. 30 т. 3). 08.04.2020 в.о. начальника Білоцерківвського МВ ДВС на адресу ДП «Сетам» направлено заявку за вих. № 62839 на реалізацію арештованого майна (а.с. 37 т. 1, 35-36 т. 3). 14.05.2020 ДП «Сетам» Міністерства юстиції України проведено електронні торги з реалізації предмета іпотеки, що оформлено протоколом № 580113, реєстраційний номер лота 416090, переможцем яких став учасник 11 - [PERSON] , який запропонував найвищу цінову пропозицію в розмірі 434 861 грн. (а.с. 39-40 т. 1, 17-19 т. 3). 25.05.2020 державним виконавцем Білоцерківського МВ ДВС складено акт про проведені електронні торги (а.с. 42 т. 1), який отримано боржником 01.06.2020 (а.с. 34 т. 3). 09.06.2020 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 59774138 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» (повне фактичне виконання). З постанови вбачається, що з отриманих від продажу майна коштів стягувачу перераховано - 203 686,43 грн., виконавчий збір - 20 368,64 грн., витрати виконавчого провадження - 569 грн., залишок в розмірі 311 493,88 грн. перераховано боржнику (а.с. 44 т. 1, 5 т. 3). 11.06.2020 приватним нотаріусом Білоцерківського міського округу Київської області Деруном А.А. видано [PERSON] свідоцтво про право власності, реєстровий № 1090 та прийнято рішення про державну реєстрацію права власності останнього на спірне майно, індексний номер 25608702, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2097892032103 (а.с. 43 т. 1). Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади м. Біла Церква № 15.2/03/994 від 25.02.2020, [PERSON] , [INFO] (з 23.03.2002), [PERSON] , [INFO] (з 24.12.2011) та ще одна особа значились зареєстрованими за адресою: [ADDRESS] (а.с. 12 т. 1). З 11.06.2020 [PERSON] знято з реєстрації за адресою: [ADDRESS] , на підставі абз. 5 п. 26 постанови КМУ № 207 від 02.03.2016, що вбачається з довідки Управління адміністративних послуг БМР № 15.2-03/2326 від 12.06.2020 (а.с. 13 т. 1). Позивач звернулась до правоохоронних органів із заявою про вчинення злочину співробітниками органів державної виконавчої служби та 01.10.2020 було відкрито кримінальне провадження № 42020111030000202 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, а саме - службова недбалість в діянні службових осіб Білоцерківського МВ ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), розслідування триває (а.с. 63 т. 1). Також позивач звернулась зі скаргою на дії державного виконавця до начальника дер) виконавчої служби та народного депутата Бабенка М. В. На підставі вказаних звернень Управлінням забезпечення примусового виконання рішень у Київській області проведено перевірку законності дій державного виконавця, за результатами якої складено постанову № 9 від 24.03.2021 (а.с. 95-103 т. 2). Вказаною постановою визнано дії в.о. начальника Білоцерківського МВ ДВС\~ ЦМУ МЮ (м. Київ) Загвоздкіної М.С. під час здійснення ВП № 59774138 такими, що здійснені з порушенням вимог пункту 4 розділу ІІ Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2831/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.09.2016 за № 1301/29431 та визнано дії головного державного виконавця Білоцерківського МВ ДВС\~ ЦМУ МЮ (м. Київ) Бібаєвої В.В. під час здійснення вказаного виконавчого провадження такими, що здійснені з порушенням вимог ч. 3 ст. 13, ч. 2, 3 ст. 18, ч. 2, 5 ст. 48, ч. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», п. 3 розділу ІІ Порядку реалізації арештованого майна, Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (в редакції від 20.03.2020). Зокрема встановлено відсутність в матеріалах виконавчого провадження інформації про зареєстрованих осіб в будинку [ADDRESS] в момент направлення заявки на реалізацію арештованого майна. Також встановлено, що майно боржника підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Окремо зазначено, що сплата [PERSON] грошових коштів в сумі 123 000 грн., що надійшли 12.05.2020 на депозитний рахунок ДВС не є підставою для припинення реалізації предмета іпотеки. Вказані кошти розподілені державним виконавцем таким чином: на користь стягувача 111 300,91 грн.,\~ виконавчий збір 11 130,09 грн., витрати ВП 569 грн. Від реалізації арештованого майна грошові кошти, що надійшли 22.05.2020 на депозитний рахунок ДВС в сумі 413 117,95 грн. розподілені державним виконавцем: на користь стягувача 92 385,52 грн.,\~ виконавчий збір 9 238,55 грн., перераховано боржнику 312 493,88 грн. Крім того, позивач звернулась до суду з позовом до ДП «Сетам», Білоцерківського міського відділу ДВС ЦМУ МЮ (м. Київ), треті особи: АТ «Райффайзен Банк Аваль», приватний нотаріус Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Дерун А.А., Управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради Київської області про визнання недійсними електронних торгів нерухомого майна та протоколу проведення електронних і визнання недійсним акта про проведені електронні торги нерухомого майна, скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування свідоцтва про право власності, поновлення реєстраційного обліку місця проживання особи. 08.07.2020 ухвалою судді відкрито провадження у справі № 357/6497/20 в загальному порядку. 16.03.2021 ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області позов [PERSON] залишено без розгляду, скасовано вжитий захід забезпечення позову у вигляді арешту на спірне домоволодіння. Підставою для залишення без розгляду позову стала повторна неявка позивача до суду за відсутності заяви про розгляд справи без участі позивача та наявністю перешкод завершення розгляду справи в зв`язку з неявкою сторони позивача. Постановою Київського апеляційного суду від 16.12.2021 ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16.03.2021 залишено без змін. 28.01.2022 спірний об`єкт нерухомості [PERSON] подаровано [PERSON] , що вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 325934557 від 15.03.2023 (а.с. 192-193 т. 2). Позивачем надано звіт ТОВ «Інфо-Центр Консалт» про оцінку житлового будинку з земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] , станом на 15.03.2023, відповідно до якого ринкова вартість вказаного майна складає 584 260 грн., в тому числі вартість житлового будинку 427 617 грн. та вартість земельної ділянки 156 643 грн. (а.с. 194-204 т. 2). Станом на 15.06.2023 [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що вбачається з витягу з Білоцерківського реєстру територіальної громади № 2023/004479218. В заяві за вх. № 26791 від 16.06.2023 вказує про перебування за кордоном в Ірландії, м. Дублін, (а.с. 196-197 т. 5). При вирішенні справи суд виходить з наступного. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України). Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені в частині другій статті 16 ЦК України. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Предметом позовних вимог у цій справі є, зокрема позовні вимоги про визнання електронних торгів недійсними. Згідно зі статтею 650 ЦК України особливості укладення договорів на біржах, аукціонах, конкурсах тощо встановлюються відповідними актами цивільного законодавства. Відповідно до частини четвертої статті 656 ЦК України до договору купівлі-продажу на біржах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті. З аналізу змісту частини першої статті 650, частини першої статті 655 та частини четвертої статті 656 ЦК України можна зробити висновок, що процедура набуття майна на прилюдних торгах є різновидом договору купівлі-продажу. Сторонами договору купівлі-продажу є продавець і покупець. Частиною першою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до частини третьої статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто є правочином, який може визнаватися недійсним у судовому порядку. Дотримання нормативно встановлених правил призначення та проведення прилюдних торгів є обов`язковою умовою правомірності правочину. Таким чином, правова природа продажу майна з публічних торгів дає підстави для можливості визнання торгів недійсними за правилами визнання недійсними правочинів, зокрема на підставі норм цивільного законодавства (статей 203, 215 ЦК України) про недійсність правочину як такого, що не відповідає вимогам закону, у разі невиконання вимог щодо процедури, порядку проведення торгів, передбачених Порядком реалізації арештованого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2831/5 (далі - Порядок). Відповідний правовий висновок висловлений Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 21.11.2018 року у справі № 465/650/16-ц, провадження № 14-356цс18, та від 23.01.2019 року у справі № 522/10127/14-ц, провадження № 14-428цс18. Згідно з правовими висновками Верховного Суду України, викладеними у постановах від 18.11.2015 року у справі № 6-1884цс15 та від 12.10.2016 року у справі № 6-1981цс16, підставою визнання прилюдних торгів недійсними є наявність не лише порушень вимог закону при проведенні прилюдних торгів, а й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює. Отже, не лише недотримання норм закону під час проведення прилюдних торгів, а й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, є способом захисту та підставою для визнання прилюдних торгів недійсними. Тобто для визнання судом електронних торгів недійсними необхідним є: наявність підстав для визнання прилюдних торгів недійсними (порушення правил проведення електронних торгів); встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Отже, обраний позивачем спосіб захисту її прав, узгоджується з нормами діючого законодавства. Щодо строку звернення до суду. Відповідно до ч. 1 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. У справах про визнання недійсними прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна, що перебуває в іпотеці, підлягає застосуванню спеціальна позовна давність, передбачена статтею 48 Закону України «Про іпотеку». Згідно зі статтею 48 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель, іпотекодавець, боржник та будь-який учасник прилюдних торгів вправі протягом трьох місяців з дня проведення торгів оскаржити їх результати в суді за місцезнаходженням нерухомого майна. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (частини четверта, п`ята статті 267 ЦК України). Відповідачі та третя особа заявили про застосування строку спливу позовної давності з підстав того, що оскаржувані електронні торги з реалізації предмету іпотеки відбулись 14.05.2020, а з позовною заявою позивач звернулась лише 03.11.2022, тобто з пропуском передбаченого статтею 48 Закону України «Про іпотеку» строку, що закінчився 14.08.2020. Позивачем заявлено клопотання про визнання причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом поважними та поновлення цього строку з підстав введення воєнного стану на території України, вчиненням дій позивача у 2020-2021 роках щодо оскарження результатів електронних торгів, карантинними обмеженнями і поширенням коронавірусної інфекції. Матеріалами справи підтверджено, що з метою захисту своїх прав та інтересів позивач в межах тримісячного терміну з дня проведення торгів вже зверталась з аналогічним позовом про визнання недійсними спірних електронних торгів та скасування їх результатів, який 16.03.2021 ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 16.12.2021, залишено без розгляду. Разом з тим, перебіг позовної давності зупиняється, зокрема: 1) якщо пред`явленню позову перешкоджала надзвичайна або невідворотна за даних умов подія (непереборна сила); 2) у разі відстрочення виконання зобов`язання (мораторій) на підставах, встановлених законом; 3) у разі зупинення дії закону або іншого нормативно-правового акта, який регулює відповідні відносини. У разі виникнення обставин, встановлених частиною першою цієї статті, перебіг позовної давності зупиняється на весь час існування цих обставин (ч. 1, 2 ст. 263 ЦК України). Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 № 540-IX розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12 такого змісту: «12. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (зі змінами) з 12.03.2020 року на всій території України встановлено карантин, який діяв до 01.07.2023. Крім того, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії (п. 19 Прикінцевих та перехідних положення Цивільного кодексу України). Так, Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 року № 2102-ІХ, з 24.02.2022 введено в Україні воєнний стан, який триває. Торгово-промислова палата України (далі - ТПП) повідомила, що на підставі ст.ст. 14, 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» від 02.12.1997 р. № 671/97-ВР та інших документів вона засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) - військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05:30 ранку 24.02.2022 строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». З огляду на імперативні законодавчі норми, щодо продовження строків, зокрема спеціальної давності, на строк дії карантину, воєнного стану та фактичне зупинення дії закону в цій частині, суд дійшов висновку, що позовна давність у даній справі пропущена позивачем з поважних причин та підлягає поновленню. З огляду на вказане, суд відхиляє доводи відповідачів в цій частині. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку регламентуються Законом України «Про виконавче провадження». Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Статтею 48 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Відповідно до частини першої статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на момент проведення спірних торгів) реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною. Частинами першою та третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Статтею 48 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя, іпотекодавця, боржника та будь-якого учасника прилюдних торгів оскаржити результати цих торгів. Порядком реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів передбачено вимоги щодо проведення таких торгів, а саме: правила, які визначають процедуру підготовки до проведення електронних торгів; порядок реєстрації учасників електронних торгів; правила, які регулюють сам порядок проведення електронних торгів; правила, які стосуються оформлення кінцевих результатів електронних торгів, тощо. Отже, реалізація арештованого майна шляхом проведення електронних торгів є спеціальною процедурою продажу такого майна, що складається з декількох етапів, які є невід`ємними один від одного та не можуть розглядатися окремо, адже вони є істотними умовами проведення торгів (правочину). Відповідно до п. 4 розділу II Порядку реалізація арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2831/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.09.2016 за № 1301/29431 (в редакції від 13.02.2020) начальник відділу державної виконавчої служби після отримання проекту заявки та документів щодо передачі майна на реалізацію у строк до трьох робочих днів перевіряє ці документи на відповідність вимогам законодавства, наявність відомостей про місце зберігання й демонстрації майна та у разі виявлення порушень визначає їх перелік та встановлює строк для усунення порушень, який становить не більше трьох робочих днів, а у разі, якщо відповідно до законодавства реалізація майна неможлива, документи щодо передачі майна на реалізацію повертаються державному виконавцю, який їх подав, із зазначенням визначених законодавством підстав, що унеможливлюють реалізацію майна. У разі встановлення відповідності заявки на реалізацію арештованого майна та доданих документів вимогам законодавства чи після приведення їх у відповідність до вимог законодавства начальник відділу державної виконавчої служби підписує таку заявку (за допомогою кваліфікованого електронного підпису із застосуванням засобів кваліфікованого електронного підпису, які мають вбудовані апаратно-програмні засоби, що забезпечують захист записаних на них даних від несанкціонованого доступу, від безпосереднього ознайомлення із значенням параметрів особистих ключів та їх копіювання або власноруч у випадку, передбаченому пунктом 4 розділу І цього Порядку та надсилає її разом із документами, передбаченими абзацами четвертим-восьмим пункту 3 розділу ІІ цього Порядку, Організатору в електронному вигляді через особистий кабінет відділу державної виконавчої служби для внесення інформації про проведення електронних торгів (торгів за фіксованою ціною) до Система. Відповідно до абз. 2 пункту 2 розділу ІІ Порядку, заявка на реалізацію арештованого майна повинна містити такі дані: повне найменування відділу державної виконавчої служби або прізвище ім`я, по батькові (за наявності) приватного виконавця, виконавчий округ, номер посвідчення приватного виконавця; номер виконавчого провадження згідно з автоматизованою системою виконавчих проваджень; повні найменування боржника та стягувача, їх адреси, код за ЄДРПОУ для юридичних осіб; форма реалізації арештованого майна (електронні торги чи торги за фіксованою ціною); вид майна (зазначається відповідно до категорій, які використовуються на Веб-сайті); найменування майна, включаючи назву моделі, модифікації та інші складові найменування, які зазначаються згідно з реєстраційною, технічною та іншою документацією або наявними позначками на самому майні; відомості про майно, яке передається на реалізацію, його склад, характеристики, опис, включно з інформацією про явні дефекти, відсутні елементи, обмежену функціональність (додатково зазначається інформація, визначена пунктами 6 10 розділу ІІІ цього Порядку); місцезнаходження майна (для нерухомого майна точна поштова адреса, для рухомого адреса зберігача); відомості про зберігача майна (найменування, фактична та юридична адреси, телефон, електронна адреса); відомості про чинні обтяження майна, зареєстровані в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна та Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (з урахуванням відомостей Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек); вартість майна. Однак, заявка виконуючого обов`язків начальника Білоцерківського МВ ДВС ЦМУ МЮ (м. Київ) № 62839 від 08.04.2020, яка направлена ДП «Сетам», не відповідає вказаному пункту Порядку, оскільки в ній: відсутня інформація щодо номеру виконавчого провадження в рамках якого здійснюється реалізація майна, при цьому зазначено, що майно арештовано у ВП № 49989997; не вказано повні найменування боржника та стягувана, їх адреси, код за ЄДРПОУ - для юридичних осіб; не зазначено форма реалізації арештованого майна (електронний аукціон чи аукціон за фіксованою ціною); відсутні відомості про наявність/відсутність згоди стягувана (у разі реалізації заставленого майна/предмета іпотеки згоди стягувана та заставодержателя/іпотекодержателя) на проведення третього електронного аукціону у спосіб продажу майна з можливістю зниження стартової ціни лоту; не вказано відомості про зберігача майна (найменування, фактична та юридична адреси, телефон, електронна адреса). Відповідно до пунктів 4-5 розділу II Порядку, перевірка змісту заявки на відповідність вимогам законодавства Організатором не здійснюється. Організатор перевіряє повноту заповнення заявки. У разі невідповідності заявки вимогам, передбаченим пунктом 2 цього розділу, Організатор через особистий кабінет відділу державної виконавчої служби (приватного виконавця) повідомляє начальника відділу державної виконавчої служби (приватного виконавця) про необхідність усунення недоліків протягом трьох робочих днів. Однак, всупереч вказаним нормам Порядку, Організатор не перевірив повноту заповнення заявки та не повідомив начальника відділу державної виконавчої служби (приватного виконавця) про необхідність усунення недоліків. Суд також враховує порушення абз. 1 пункту 3 розділу II\~ Порядку, відповідно до якого виконавець у строк не пізніше п`яти робочих днів після ознайомлення сторін із результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна готує проект заявки на реалізацію арештованого майна. Так, матеріали виконавчого провадження не містять відомостей про ознайомлення [PERSON] з результатами оцінки арештованого майна, при цьому заявка на реалізацію арештованого майна позивача сформована 08.04.2020, тобто передчасно. Вказані порушення Порядку реалізація арештованого майна, кожне окремо саме по собі не дає підстав для визнання оскаржуваних торгів недійсними, однак в сукупності, на думку суду, є свідченням порушення прав і законних інтересів [PERSON] . Відповідно до ч. 7 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує 20 розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване таке житло, не здійснюється. Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» встановлено розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня 4 723 грн. Тож, 20 розмірів мінімальної заробітної плати станом на 14.05.2020 складає 94 460 грн. Судом встановлено, що розмір заборгованості [PERSON] за виконавчим провадженням № 59774138 станом на 14.05.2020 становив 101 624,07 грн., в тому числі: 92 385,52 грн. - залишок боргу за судовим рішенням; 9 238,55 грн. - витрати виконавчого провадження. Нормами статті 177 СК України, статті 16 Закону України «Про охорону дитинства» та статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» передбачена необхідність отримання попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення договору щодо майна, право на яке має дитина, що спрямовано на захист майнових прав дітей. Судом встановлено, що на дату формування ДВС заявки на реалізацію арештованого майна (08.04.2020) сину боржниці [PERSON] - [PERSON] , [INFO] , вже виповнилось 18 років, він був повнолітнім, відповідно дозвіл органу опіки та піклування на реалізацію нерухомого майна був непотрібний, тому в цій частині доводи позивача судом відхиляються. Щодо доводів позивача про продаж спірного майна за заниженою вартістю, суд зауважує, що визначення вартості майна боржника є процесуальною дією державного виконавця (незалежно від того, яка конкретно особа - сам державний виконавець чи залучений ним суб`єкт оціночної діяльності - здійснювала відповідні дії) щодо примусового виконання рішень відповідних органів, уповноважених осіб та суду. Тому оскаржити оцінку майна можливо в порядку оскарження рішень та дій виконавців згідно з нормами Закону України «Про виконавче провадження». Вказана позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 у справі № 821/197/18/4440/16 (провадження № 11-1200апп18) та від 12.06.2019 у справі № 308/12150/16-ц (провадження № 14-187цс19). З матеріалів справи вбачається, що оскарження проведеної оцінки майна позивачем не було здійснено. Разом з тим, зважаючи на встановлений факт відсутності в матеріалах виконавчого провадження доказів ознайомлення [PERSON] з результатами оцінки арештованого майна, суд повторно до попереднього звертає увагу на порушення прав і законних інтересів позивача в цій частині. Поряд з цим, відповідно до п. 1 Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» № 1304-VII (в редакції станом на 14.05.2020), не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Мораторій є відстроченням виконання зобов`язання, а не звільненням від його виконання. Відтак мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, установлений Законом, не передбачає втрати кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника) цей предмет іпотеки (застави). Згідно з пунктом 4 Закону № 1304-VII протягом його дії інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Вказаний Закон є правовою підставою, що не дає змоги органам і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, вживати заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію положень цього Закону на період його чинності. Рішення ж суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону не підлягає виконанню. Матеріалами справи підтверджується, що позивач [PERSON] значилась зареєстрованою за спірною адресою в період з 23.03.2002 до 11.06.2020. В матеріалах виконавчого провадження адресою проживання боржниці також вказана ця адреса, вся кореспонденція направлялась за цією адресою та отримувалась нею. Так, зокрема постанову про відкриття ВП № 59774138 отримано [PERSON] 14.08.2019 за адресою: [ADDRESS] , що вбачається з рекомендованого повідомлення № 0911309818787 (а.с. 93 т. 3), а також боржницею за цією ж адресою 28.05.2020 отримано вимогу державного виконавця про надання рахунка (а.с. 69 т. 3). Крім того, 10.10.2019 під час опису та арешту спірного домоволодіння державним виконавцем, позивач була за спірною адресою та призначена відповідальним зберігачем спірного нерухомого майна. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 333896181 від 29.05.2023 відомості про нерухоме майно, яке б перебувало у власності позивача, у реєстрі відсутні. Отже, аналізуючи вказані факти, суд дійшов висновку, що позивач постійно проживала у спірному будинку, загальна площа якого не перевищує 250 кв.м, іншого нерухомого майна у власності позивача немає та згоди на відчуження спірного майна вона не надавала. Згідно з пунктом 23 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, що діяла на момент укладення кредитного договору та договору іпотеки) споживчий кредит - кошти,\~ що\~ надаються\~ кредитодавцем (банком\~ або\~ іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. Судом встановлено, що предмет іпотеки виступає як забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] за споживчим кредитним договором, наданим позивачу в іноземні валюті, тому дії з відчуження житла без згоди власника предмета іпотеки не відповідають вимогам статті 203 ЦК України. Таким чином, в силу статей 203, 215 ЦПК України наявні підстави для задоволення позову в частині визнання електронних торгів з реалізації предмета іпотеки недійсними. Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Згідно з положеннями статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до статті 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це право, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. У постанові Верховного Суду України від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140 цс 14 зазначено, що власник майна може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними. Захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України. Відповідно до положень статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно з частиною першою статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Верховний Суд у постанові від 05.04.2022 у справі № 205/4477/17 (провадження № 61-14693 св 21) дійшов висновку, що право власника згідно з частиною першою статті 388 ЦК України на витребування майна від добросовісного набувача пов`язане з тим, в який спосіб майно вибуло з його володіння. Коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування майна від добросовісного набувача, є вичерпним. Й однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом (пункт 3 частини першої статті 388 ЦК України). Виходячи з положень норм права, право витребувати майно з чужого незаконного володіння має тільки власник цього майна. Захист порушених прав особи, яка вважає себе власником майна, але не володіє ним, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до особи, яка незаконно володіє цим майном (у разі відсутності між ними зобов`язально-правових відносин), якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які дають право витребувати майно, зокрема в добросовісного набувача. Схожий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 29.03.2017 у справі № 6-3104 цс 16 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 674/31/15-ц (провадження № 14-288 цс 18). Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція)). Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює три правила: 1) у першому реченні першого абзацу - загальне правило, що фіксує принцип мирного володіння майном; 2) у другому реченні того ж абзацу - охоплює питання позбавлення майна й обумовлює таке позбавлення певними критеріями; 3) у другому абзаці - визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друге та третє правила, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, мають тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного у першому правилі (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04), § 166-168). Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право. Втручання держави у право мирного володіння майном повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, останнє - характеризуватися доступністю для заінтересованих осіб, чіткістю, а наслідки його застосування мають бути передбачуваними. Якщо можливість втручання у право мирного володіння майном передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів чи штрафів. Втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа-добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (див. рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року (Rysovskyy v. Ukraine, заява № 29979/04), «Кривенький проти України» від 16 лютого 2017 року (Kryvenkyy v. Ukraine, заява № 43768/07)). Порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції ЄСПЛ констатує, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. І навпаки: встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії. Такі підстави і обставини витребування спірного майна повністю відповідають критеріям наявності загального (суспільного) інтересу, а тому посилання відповідача щодо порушення його прав як останнього власника і добросовісного набувача не можуть бути визнані підставою для відмови в позові. Таким чином, оскільки нерухоме майно вибуло із власності [PERSON] без волі позивача, суд дійшов висновку, що наявні достатні правові підстави для безумовного його витребування від [PERSON] . Слід зазначити, що з урахуванням положень частин третьої, четвертої статті 390 ЦК України добросовісний набувач, який не заявив зустрічні позови у справі, може заявити до власника майна позов про відшкодування необхідних витрат на утримання, збереження майна, здійснених ним з часу, з якого власникові належить право на повернення майна або передання доходів, та на відшкодування здійснених витрат у сумі, на яку збільшилася його вартість. Крім того, кінцевий набувач, із власності якого витребовується нерухоме майно, також не позбавлений можливості відновити права на підставі частини першої статті 661 ЦК України, пред`явивши вимогу до осіб, в яких було придбано майно, про відшкодування збитків. Таким чином, доводи відповідачів про те, що витребування спірного майна стане надмірним та неприйнятним тягарем, є безпідставними, так як вони не позбавлені можливості відновити свої порушені права у вказаній частині шляхом пред`явлення відповідного позову. Доводи представника відповідача [PERSON] про відсутність в матеріалах справи саме оригіналів виконавчих проваджень та постанови № 9 від 24.03.2021 про результати перевірки виконавчого провадження, на переконання суду не спростовують встановлених судом обставин справи, зокрема, про вибуття майна позивача на користь відповідача внаслідок електронних торгів, які призначені в межах виконавчого провадження. Поряд з цим, копії цих документів належним чином завірені, узгоджуються з наданими сторонами доказами та їх поясненнями, при цьому вказані докази витребувані судом за клопотанням сторони позивача про їх витребування. Щодо визнання дій позивача зловживанням процесуальними правами. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається. В залежності від конкретних обставин справи суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями. Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України). Аналіз зазначених норм права вказує на те, що ніхто не може бути обмежений у праві на доступ до правосуддя, яке охоплює можливість особи ініціювати судовий розгляд та брати участь у судовому процесі. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Доступ до суду є правом особи, гарантованим, зокрема, частиною першою статті 4 ЦПК України, частиною першою статті 55 Конституції України, пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини розуміють здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права. У розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції право кожного на судовий розгляд справи означає право кожної особи на звернення до суду та право на те, що її справа буде розглянута і вирішена судом. Зміст цього права полягає в тому, що кожен має право звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Зазначена норма зобов`язує суди приймати заяви до розгляду навіть у випадку відсутності в законі спеціального положення про судовий захист. Відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв чи скарг, що відповідають встановленим законом вимогам, є порушенням права на судовий захист, яке відповідно до статті 64 Конституції України не може бути обмежене (пункт 2 рішення Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року у справі № 9 зп). Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи. Отже, залишення заяви без розгляду - це форма закінчення розгляду справи без ухвалення рішення, при цьому позивач подавала апеляційну скаргу на ухвалу про залишення позову без розгляду, що свідчить про незгоду сторони з її змістом. Крім того, ухвалами Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22.05.2023 та від 09.06.2023 по даній справі встановлено, що звернення [PERSON] з позовом не можна вважати необґрунтованим з підстав перебування в провадженні суду справи № 357/6497/20, оскільки вказана справа не була вирішена судом по суті спору через залишення позовної заяви без розгляду. За викладених обставин, під час розгляду справи по суті судом не встановлено факту зловживання процесуальними правами зі сторони позивача. Щодо позовних вимог про скасування акту, протоколу, свідоцтва та рішення про державну реєстрацію прав. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2019 в справі № 638/2304/17. Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08.11.2023 в справі № 761/42030/21. Видача нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) є передбаченою пунктом 5 частини першої статті 34 Закону України «Про нотаріат» окремою нотаріальною дією, спрямованою на посвідчення відповідного права переможця аукціону, тобто є юридичним оформленням факту, що відбувся на підставі правочину. На відміну від дій із нотаріального посвідчення правочинів, нотаріус, який вчиняє нотаріальну дію з видачі свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів, не встановлює дійсні наміри сторін до вчинення правочину, відсутність заперечень щодо кожної з умов правочину, а перевіряє тільки факт набуття права власності на нерухоме майно конкретним набувачем і підтвердження цього права внаслідок проведення прилюдних торгів (див. близькі за змістом висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 02.11.2021 у справі № 925/1351/19 (пункти 6.21, 6.22). Належним способом захисту прав і законних інтересів позивача є визнання електронних торгів недійсними, тому позовні вимоги про визнання недійсним та/або скасування акту, протоколу, свідоцтва та рішення про державну реєстрацію прав щодо проведення електронних торгів є неефективним способом захисту порушеного права, оскільки відновлення прав особи, яка оспорює правочин купівлі-продажу продаж майна з електронних торгів, охоплюється вимогою про визнання торгів недійсними (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного від 26 квітня 2023 року в справі № 545/264/20 (провадження № 61-10242св22), тому в їх задоволенні слід відмовити. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Згідно з частиною третьою статті 12 та частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази, а також наведені доводи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Outcome: partial