Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-15 00:00:00

08.09.2021 позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить: - визнати недійсним, в частині покупця [PERSON] , договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , посвідчений від 26.12.2003 та визнати покупцем за таким договором [PERSON] ; - визнати недійсним, в частині позичальника - [PERSON] , кредитний договір від 26.12.2003 №ML-300/121/2003 та визнати [PERSON] позичальником таким договором; - поділити квартиру [ADDRESS] , відступивши від засади рівності часток подружжя, визнавши за [PERSON] право на 3/4 частки квартири, за [PERSON] право на 1/4 частку квартири. Ухвалою суду від 30.09.2021 відкрито загальне позовне провадження. Ухвалою суду 28.04.2022 справу прийнято до провадження головуючим суддею Цитульським В.І. Ухвалою суду від 04.09.2023 закрито підготовче провадження у справі. Узагальнені доводи учасників справи. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] 20.07.2000 зареєстровано шлюб. [INFO] у подружжя народилася перша дитина. З метою забезпечення комфортних умов проживання сім`ї подружжям було вирішено придбати власне житло із залученням кредитних коштів. Згідно домовленостей мати відповідача [PERSON] - [PERSON] мала виступити поручителем у кредитних відносинах. Відповідні договори бути укладені в грудні 2003 року. Кредит погашався за грошові кошти подружжя (повністю погашено у 2011 році,), зокрема позивачка працювала з 2000 року стоматологом. В купленій квартирі проживала виключно сім`я позивача та за кошти подружжя квартира утримувалася. Згодом позивачу повідомили, що стороною договорів кредиту та купівлі-продажу є відповідачка [PERSON] , проте позивачку запевнили, що квартира буде переоформлена на [PERSON] . У 2013 в подружжя народилася друга дитина, а в 2016-2017 роках відносини подружжя почали погіршуватися та в подальшому припинилися. У квартирі залишилася проживати позивачка з дітьми. 13.11.2019 [PERSON] пред`явила до позивачки позов про усунення перешкод в користуванні квартирою, з якого позивачка дізналася про те, що квартира оформлена на [PERSON] . Саме з цього часу відбулося порушення прав позивача та розпочав перебіг строк позовної давності. Зважаючи, що квартира фактично купувалася подружжям, за їхні спільні кошти та для проживання сім`ї, позивачка вважає квартиру спільним майном подружжя. Оскільки з 2017 року [PERSON] не утримує дітей, наявні підстави для відступу від рівності часток у праві спільної власності подружжя. Згідно відзиву відповідачки [PERSON] , остання заперечує обставини викладені у позові, стверджує, що квартира куплена нею. Зазначає, що вона самостійно сплачувала кредит за квартиру. Також просить застосувати позовну давніть до вимог позивача. Відповідач [PERSON] відзиву не подавав. В судовому засіданні позивач та його представник надали пояснення, аналогічні фабулі позову. Представник відповідачки [PERSON] та відповідач [PERSON] просили відмовити у задоволенні позову. [PERSON] стверджував, що спірна квартира куплена кошти його матері. Представниця [PERSON] , покликаючись на висновки об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладені у постанові від 14.02.2022 у справі №346/2238/15-ц, вказувала про необґрунтованість заявлених вимог. Разом із тим просила відмовити у задоволенні позову у зв`язку із пропуском строку позовної давності. Обставини, встановлені судом. [PERSON] та [PERSON] одружилися 29.07.2000, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб. Подружжя є батьками двох дітей, народжених: 29.09.2001 та 16.11.2013. Викладене підтверджується копіями свідоцтв про народження. Відповідно до копії договору купівлі-продажу, укладеного 26.12.2003, [PERSON] продала [PERSON] квартиру [ADDRESS] за 106\~630 грн. Відповідно до копії договору іпотеки, укладеного 04.03.2004, [PERSON] передала вказану квартиру в забезпечення свого кредитного зобов`язання в сумі 16\~000 доларів США за договором кредиту від 26.12.2003. Судом вживалися дії для витребування у ПАТ «Райффайзен Банк» документів щодо оскарженого кредитного договору та договорів його забезпечення, проте банком документів не надано. Відповідні документи не надані на ухвалу суду також відповідачем [PERSON] . Разом із тим сторони визнали факт купівлі квартири за кредитні кошти. Згідно копії трудової книжки [PERSON] вбачається, що остання працювала з 01.08.2000 до 30.01.2001, з 09.07.2001 по 06.12.2001 отримувала допомогу по безробіттю, та знову почала працювати з 01.03.2006, останній запис про звільнення від 27.12.2012. З відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків вбачається, що [PERSON] отримувала доходи із січня 2006 року. Місце проживання [PERSON] зареєстровано у спірній квартирі із 12.05.2005, що підтверджується паспортом громадянина України. Позивачкою долучено вибіркові квитанції про сплату комунальних послуг за спірну квартиру. Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24.03.2017 у справі №200/1140/17-ц, з [PERSON] в користь [PERSON] стягнено аліменти на утримання обох неповнолітніх дітей. Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 02.07.2020 у справі №932/18471/19, з [PERSON] стягнено аліменти в користь повнолітньої дочки [PERSON] , яка продовжує навчання. Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24.03.2021 у справі №932/11510/20 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, вказано що шлюбні відносини сторін припинено з червня 2019 року. Ухвалою суду від 13.11.2019 відкрито провадження у справі №932/16886/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод у користуванні спірною квартирою. Допитані за клопотанням позивача свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які були друзями сім`ї подружжям [PERSON] та [PERSON] , ствердили, що у спірній квартирі проживало вказане подружжя та всі вважали, що квартира належить подружжю. Це вбачалося із розмов обох із подружжя, свідок [PERSON] був присутній при погашенні [PERSON] чергового платежу за кредитом. За подання позову позивачем сплачено судовий збір в сумі 8\~906,87 грн. Законодавство та висновки Верховного Суду, що застосовані судом. За змістом статей 256, 267 ЦК України суд може відмовити в позові через сплив без поважних причин строку звернення до суду лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим (відповідний висновок існує давно та є однозначним, останній раз наведений в постанові ВС від 18.10.2023 у справі №490/5763/19). Згідно з частиною першою статті 4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу Українивизначено\~право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом частини першої статті 16 ЦК України, частини першої\~статті 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі статтями 6, 11 та 12 ЦК Українисторони\~є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті\~627 ЦК України). Відповідно до положень статті 202 ЦК України\~правочином є дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Частиною першою статті 638 ЦК України\~визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно зі статтею 655 ЦК\~України\~за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. За своєю суттю договір купівлі-продажу передбачає для однієї сторони право отримання предмета купівлі-продажу у власність та зобов`язання сплатити його покупну ціну, а для другої сторони право на отримання ціни та обов`язок передати предмет договору наступному власнику. Крім того, покупець може домовитись з іншою особою про придбання власності за її рахунок з наступним відшкодуванням цій особі витрат. Отже, предмет договору належить продавцю та переходить у власність покупця, якщо інше не передбачено домовленістю сторін, та покупець має сплатити ціну за власний рахунок, якщо інше не передбачено домовленістю сторін договору або покупцем та іншою особою. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України, зокрема, відповідно до частини п`ятої даної статті правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Якщо сторонами вчинено правочин для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, він є удаваним (стаття 235 ЦК України). У разі встановлення, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Відповідно до частини першої статті 202, частини третьої статті 203 ЦК України\~головною умовою правомірності правочину є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, тому основним юридичним фактом, який суд повинен установити, є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договору, а також з`ясувати питання про те, чи не укладено цей правочин з метою приховати інший та який саме. За висновками, наведеними у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14.02.2022 у справі №346/2238/15-ц: «1. Удаваним є правочин, що вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, а не сторони правочину. Тобто сторони з учиненням удаваного правочину навмисно виражають не ту внутрішню волю, що насправді має місце. Відтак, сторони вчиняють два правочини: один удаваний, що покликаний «маскувати» волю осіб; другий - прихований, від якого вони очікують правових наслідків, а не «приховують» сторону правочину. 2. Нормами ЦК України не допускається такої правової конструкції як позов про визнання недійсним договору в частині сторони договору. Стаття 235\~ЦК України не може бути підставою для визнання правочину удаваним в частині сторони, оскільки це суперечить її положенням». Окрім того, показаннями сторони та показами свідків не може доводитись факт виконання зобов`язання за договором. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 18.07.2018 у справі №143/280/17, від 02.09.2020 у справі №569/24347/18. Статтями 12 та 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За приписами ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Висновки суду. Нормами ЦК України не допускається такої правової конструкції як позов про визнання недійсним договору в частині сторони договору. Викладене унеможливлює задоволення позовних вимоги про визнання недійсними договорів купівлі-продажу та кредиту в частині покупця та позичальника. Вимоги про поділ квартири є похідними, тому також не можуть бути задоволеними. Окрім того, одних показань свідків, не достатньо для висновку про використання для купівлі спірної квартири спільних коштів подружжя. Більше того зважаючи на те, що такі показання в основаному базуються на словах інших осіб та власному сприйнятті ситуації. Свідкам не відомо конкретних обставин купівлі квартири, укладення договору кредиту та його виконання. За вказаних обставин позов не підлягає до задоволення у зв`язку з його необґрунтованістю. Доводи представника відповідача про необхідність відмови у позові у зв`язку зі спливом строку позовної давності є хибними. Зокрема суд може відмовити в позові через сплив без поважних причин строку звернення до суду лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. Оскільки суд відмовляє у задоволенні позову понесені позивачем судові витрати не підлягають відшкодуванню. Іншими учасниками судових витрат до стягнення не заявлялося. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed