Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-23 00:00:00

У вересні 2023 р. [PERSON] , який представляє інтереси позивача звернувся до Деснянського районного суду м.Києва з вищезазначеним позовом у якому просить стягнути з відповідача заборгованість за договором про надання банківських послуг «Монобанк» від 27.06.2018 р. у розмірі 100850,67 грн. станом на 01.08.2023 р. В обґрунтування заявленого позову представник позивача посилається на укладення між АТ «Універсал Банк» та відповідачем - [PERSON] договору про надання банківських послуг «Monobank» від 27.06.2018 р. відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 45000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка. Порушення відповідачем зобов`язань по укладеному договору про надання банківських послуг «Monobank» від 27.06.2018 р. щодо своєчасного погашення кредиту зумовило звернення АТ «Універсал Банк» до суду із відповідним позовом. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 13.09.2023 р. матеріали справи направлено за підсудністю до Святошинського районного суду м. Києва. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 30.10.2023 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву, позивачу роз`яснено право подати відповідь на відзив, та відповідачу право на подання заперечень. Станом на дату розгляду справи на адресу суду відзив від відповідача не надходив. Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідача та/або позивач до суду не подавали. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі N 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі N 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження N 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі N 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі N 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі N 24/260-23/52-б). Суд, розглянувши подані документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що в жовтні 2017 року АТ "УніверсалБанк" запустив новий проект monobank, в рамках якого відкриваються поточні рахунки клієнтам (фізичним особам), спеціальним платіжним засобом яких є платіжні картки monobank. Після перевірки кредитної історії на платіжних картках monobank за заявою клієнтів встановлюється кредитний ліміт. Попередня ідентифікація відбувається за допомогою завантаження копії паспорта та РНОКПП в мобільний додаток, а видача платіжної картки після верифікації фізичної особи здійснюється або в точці видачі, або спеціалістом Банку, що виїжджає за адресою, зазначеною клієнтом. Разом із встановленням на платіжній картці кредитного ліміту надається послуга - переведення витрати в розстрочку. За рахунок здійснення зазначеної операції стає доступним попередньо використаний кредитний ліміт. Умови обслуговування рахунків фізичної особи в АТ "УніверсалБанк" опубліковані на офіційному сайті Банку. 27.06.2018 року [PERSON] звернулась до АТ "УніверсалБанк" з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг від 27.06.2018 року. Положеннями Анкети-заяви встановлено, що анкета-заява разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг. Крім того, в анкеті-заяві, яка підписана відповідачем, зазначено, що останній просить вважати наведений зразок його власноручного підпису або його аналоги (в тому числі його електронний/електронний цифровий підпис) обов`язковим при здійсненні операцій за всіма рахунками, які відкриті або будуть відкриті йому в банку. Він засвідчує генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем, яка буде використовуватися для накладення електронного цифрового підпису в мобільному додатку з метою засвідчення його дій згідно з договором. Він визнає, що електронний цифровий підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах на паперових носіях. На підставі укладеного договору відповідач отримав кредит у розмірі 45000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка. У порушення вимог закону та умов договору відповідач зобов`язання за договором від 27.06.2018 року належним чином не виконала. Відповідно до статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України. Відповідно до ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що була передана йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором. Стаття 1054 ЦК України вказує, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Положеннями статті 633 ЦК України встановлено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Умови публічного договору, які суперечать частині другій цієї статті та правилам, обов`язковим для сторін при укладенні і виконанні публічного договору, є нікчемними. Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч. 1 ст. 634 ЦК України). Згідно статті 1 Закону України "Про електронний цифровий підпис" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Положеннями статті 4 Закону України "Про електронний цифровий підпис" (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами - суб`єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі. Використання електронного цифрового підпису не змінює порядку підписання договорів та інших документів, встановленого законом для вчинення правочинів у письмовій формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України "Про електронну комерцію", згідно статті 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3 ст. 11 цього Закону, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Частиною 8 статті 11 цього Закону передбачено, що в разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється в довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Згідно ч. 12 ст. 11 цього Закону, електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Статтею 12 цього Закону встановлено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис" за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. У додатках до Умов обслуговування при наданні банківських послуг щодо продуктів «Monobank» не зазначено ПІБ споживача, його підпису та дати підписання, накладені у вигляді електронного цифрового підпису. Позивачем до позовної заяви не було надано суду доказів на підтвердження обставин того, що відповідачем зазначені документи підписані електронним цифровим підписом відповідно до вимог Закону України "Про електронний цифровий підпис" (в редакції на час виникнення спірних правовідносин). Роздруківка телефонного додатку Monobank є неналежним доказом, оскільки він не містить даних щодо предмета конкретного спору та не підтверджує, що відповідач не мав змоги без ознайомлення із Умовами та правилами банківських послуг, Тарифами, Таблицями обчислення вартості кредиту отримати грошові кошти на умовах безпроцентної позики. До позовної заяви позивачем додано, зокрема, копію анкети-заяви до Договору про надання банківських послуг, розрахунок заборгованості за договором № б/н від 27.06.2018 року станом на 01.08.2023 року, Витяг з Умов і правил обслуговування рахунків фізичної особи, Витяг з Тарифів за карткою Monobank (додатки), паспорт споживчого кредиту, які однак не підписані відповідачем. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, в зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Такий висновок зроблений Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року, справа N 342/180/17. В анкеті-заяві до Договору про надання банківських послуг, яка підписана [PERSON] , не зазначено розмір процентної ставки за користування кредитом, не зазначені умови щодо сплати пені та комісії, тобто сторони в розумінні цивільного законодавства не погодили розмір та підстави стягнення процентів, пені та комісії. При цьому, Витяг з Умов обслуговування рахунків фізичної особи та Витяг з Тарифів за карткою Monobank (додатки), паспорт споживчого кредиту не підписані власноручним підписом [PERSON] . Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяги розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг від 27.06.2018 року, а також те, що вказані документи на момент отримання боржником кредитних коштів містили умови щодо процентної ставки, умови щодо сплати пені та комісії. Враховуючи, що дані витяги не підписані відповідачем власноручно, так і не надано позивачем доказів підписання їх електронним цифровим підписом відповідно до ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію", тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного 27.06.2018 року між АТ "УніверсалБанк" та [PERSON] , шляхом підписання анкети-заяви до Договору про надання банківських послуг. Однак суд вважає, що вказані обставини не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позову АТ "УніверсалБанк" в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав. Тобто, позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. З наданих позивачем доказів вбачається, що відповідачем фактично отримано кредитні кошти на підставі анкети-заяви до Договору про надання банківських послуг від 27.06.2018 р., які останнім не повернуто позивачу. Відповідач у порушення умов кредитного договору та вказаних норм ЦК України, не виконав взятого на себе зобов`язання, у результаті чого станом на 01.08.2023 року утворилась заборгованість за договором про надання банківських послуг "Monobank" від 27.06.2018 року та становить 100850,67 грн. і складається із загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) 100339,37 грн та заборгованості за порушення грошового зобов`язання у розмірі 511,3 грн. Судом встановлено, що заборгованість у розмірі 100339,37 гривень розрахована безпідставно, оскільки позивач обчислив суму заборгованості в такому розмірі шляхом збільшення тіла кредиту на розмір відсотків. Однак жодними умовами анкети-заяви чи іншої угоди між сторонами не передбачено. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги заборгованості за порушення грошового зобов`язання за користування кредитними коштами, в тому числі її розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилається на Умови та правила обслуговування та Тарифи як невід`ємні частини спірного договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови та правила обслуговування та Тарифи розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до Договору про надання банківських послуг, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати пені та заборгованості за порушення грошового зобов`язання, та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. З огляду на вищевикладене, а також враховуючи те, що кошти у розмірі 45000,00 грн., фактично отримані відповідачем [PERSON] , яка вказаних обставин не заперечує та не спростовує, у добровільному порядку позивачу не повернуті, суд доходить висновку, що з відповідача підлягає стягненню заборгованість лише за тілом кредиту в розмірі 45000,00 грн. Оскільки позивачем не доведено погодження з відповідачем умов щодо сплати відсотків та інших платежів, а також надання кредитних коштів поза межами встановленого кредитного ліміту, правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 100850,67 грн. у суду немає. Враховуючи, що відповідач отримала кредит у розмірі 45000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту, тоді і заборгованість за тілом кредиту складає 45000,00 грн. З огляду на викладене та враховуючи, що фактично отримані та використані відповідачем кошти в добровільному порядку АТ "Універсал Банк" " не повернуті, а також застосовуючи вимоги частини другої статті 530 ЦК України, з [PERSON] на користь АТ "УніверсалБанк" підлягає стягненню заборгованість за кредитом у розмірі 45000,00 гривень (заборгованість за тілом кредиту) у межах встановленого кредитного ліміту. Відповідно до ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються в разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial