Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-08 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «БМБУД» про стягнення невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час проходження військової служби під час мобілізації на особливий період та компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням встановлених строків їх виплати. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 12.03.2021 року відповідно до Наказу №46К від 11.03.2021 року, був прийнятий на роботу в ТОВ «БМБУД», на посаду майстра шляхового. З 26 лютого 2022 року, відповідно до Наказу № 71/10К від 28 лютого 2022 року, його було увільнено від роботи у зв`язку із призовом на військову службу під час мобілізації на особливий період, зі збереженням місця роботи, посади і середнього заробітку на період проходження військової служби, на підставі витягу із наказу командира військової частини [NUMBER] (по стройовій частині) № 8 від 26 лютого 2022 року. Отже, маючи обов`язок щодо виплати заробітної плати у період з 01 по 25 лютого 2022року та середнього заробітку у період з 26 лютого 2022 року до 18 липня 2022 року, він виконаний не був. У відповідача наявна заборгованості по заробітній платі та середньому заробітку за час проходження позивачем військової служби під час мобілізації на особливий період за період з лютого до липня 2022 року в загальній сумі 42 496,77 грн. Окрім того, відповідач повинен виплатити і компенсацію втрати частини доходів у розмірі 7 827,86 грн. З огляду на зазначене, просить суд позовні вимоги задовольнити. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23.08.2023 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного провадження із викликом сторін. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Кушнірчук В.М. в судове засідання не з`явилися. Представником позивача подано суду заяву про розгляд справи у його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити позов в повному обсязі. Представник відповідача ТОВ «БМБУД» будучи належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився. Подано відзив на позов, вимоги визають частково. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до наступного висновку. Згідно Наказу №46К від 11.03.2021 року, [PERSON] був прийнятий на роботу в ТОВ «БМБУД», на посаду майстра шляхового. 26.02.2022 року [PERSON] був призваний на військову службу у Збройні Сили України, що підтверджується відповідним записом у Військовому квитку Серії [NUMBER] , та проходить військову службу. Згідно наказу ТОВ «БМБУД» № 71/10К від 28 лютого 2022 року, його було увільнено від роботи у зв`язку із призовом на військову службу під час мобілізації на особливий період, зі збереженням місця роботи, посади і середнього заробітку на період проходження військової служби, на підставі витягу із наказу командира військової частини [NUMBER] (по стройовій частині) № 8 від 26 лютого 2022 року. Згідно довідки ТОВ «БМБУД» про середьомісячниий заробіток [PERSON] розрахунок заробітної плати за фактично відпрацьований період за грудень 2021року- січень 2022року, становив 18100грн. Відповідно до довідки ТОВ «БМБУД» від 16.08.2023 року [PERSON] нараховано заробітну плату за період з лютого до липня 2022 року в загальній сумі 52791ґрн., а після відрахування податків та зборів, до виплати належить 42 496,77 грн., а саме: - \~ \~ \~ \~за лютий 2022 року до виплати належить 7 314,60 грн.; - за березень 2022 року до виплати належить 7 818,26 грн.; - \~ \~ \~ \~за квітень 2022 року до виплати належить 7 462,88 грн.; - \~ \~ \~ \~за травень 2022 року до виплати належить 7 818,26 грн.; - \~ \~ \~ \~за червень 2022 року до виплати належить 7 818,26 грн.; - \~ \~ \~ \~за липень 2022 року до виплати належить 4 264,51 грн. Таким чином, у ТОВ «БМБУД» наявна заборгованості перед [PERSON] по заробітній платі та середньому заробітку за час проходження останнім військової служби: під час мобілізації на особливий період за період з лютого до липень 2022 року в загальній сумі 42 496,77 грн. З врахування встановлених обставин суд вважає, що до виниклих між сторонами правовідносин слід застосувати наступні норми процесуального та матеріального права. Відповідно до ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 43 Конституції України встановлено: кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу (частина перша статті 94 КЗпП України). Аналогічне визначення заробітної плати міститься й у статті 1 Закону України «Про оплату праці». Статтею 2 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що до структури заробітної плати входить: основна заробітна плата (винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.); додаткова заробітна плата (винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.); інші заохочувальні та компенсаційні виплати (до них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми). Відтак, судом встановлено, що заборгованість відповідача перед позивачем по заробітній платі та середньому заробітку за час проходження останнім військової служби: під час мобілізації на особливий період за період з лютого до липень 2022 року становить 42496,77 грн., що підтверджується довідкою, виданою ТОВ «БМБУД» та визнається товариством. Відповідно до ч.3 ст. 119 КЗпП України в редакції, яка діяла на момент увільнення позивача з роботи, за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". 19 липня 2022 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», яким внесено зміни до ч.3 ст.119 КЗпП, відповідно до яких скасовано обов`язок роботодавця зберігати середній заробіток за працівником, який проходить військову службу під час дії особливого періоду. Отже, у відповідача був обов`язок виплачувати середній заробіток позивачу у період з 26 лютого 2022 року до 18 липня 2022 року. Зазначене є підставою для стягнення заробітної плати та середньому заробітку за час проходження позивачем військової служби: під час мобілізації на особливий період в зазначеному розмірі в судовому порядку. Відповідно до ч.1 ст.115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Однак відповідачем не було дотримано положень наведеної статті, та не було виплачено позивачу заробітну платню за період з 01 до 25 лютого 2022 року, а також середній заробіток з 26 лютого до 18 липня 2022 року. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Відповідно до ст.2 цього ж Закону, компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру в тому числі і заробітна плата (грошове забезпечення). Відповідно до п.4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 159 від 21 лютого 2001 року, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держстатом. Методика обчислення суми такої компенсації наведена у додатку до даного Порядку. Із врахувань того, що терміни виплати заробітної плати були порушені, за весь період порушення відповідач повинен сплатити на користь позивача компенсацію втрати частини доходів в загальній сумі 7 827,86 грн., з розрахунку, що міситься в матеріалах справи. Доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, про те, що введення з 24 лютого 2022 року воєнного стану у зв`язку з збройною агресією проти України, який триває й до цього часу, є форсмажорною обставиною (обставиною непереборної сили), внаслідок настання якої стало неможливим виконання ним зобов`язань щодо виплати заробітної плати, та у зв`язку з чим просить не стягувати з ТОВ «БМБУД» компенсацію втрати частни доходів, суд до уваги не приймає виходячи з наступного. Нормами трудового законодавства не передбачено підстав для звільнення роботодавця від виплати працівникові заробітної плати у випадку наявності обставин непереборної сили. Згідно із частиною першою статті 9 ЦК України, положення ЦК України застосовуються до врегулювання, зокрема, трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавствами. Таким чином, положення ЦК України мають застосовуватися субсидіарно для врегулювання трудових відносин (пункт 75 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15ц). Частиною першою статті 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Виплата заробітної плати працівнику це обов`язок роботодавця. Заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано. Обов`язок роботодавця виплатити працівнику заробітну плату не є відповідальністю у розумінні статті 617 ЦК України, від якої може бути звільнений роботодавець унаслідок випадку або непереборної сили. Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі № 905/857/19. Відповідно до частини третьої статті 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили. Звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати. У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила але не могла її відвернути, і ця подія завдала збитків. Згідно із частиною першою статті 141 Закону України «Про торговопромислові палати в Україні», Торговопромислова палата України та уповноважені нею регіональні торговопромислові палати засвідчують форсмажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форсмажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно (ч. 1). Форсмажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада тощо (частина друга статті 141 Закону України «Про торговопромислові палати в Україні»)». У постанові від 26 жовтня 2022 року у справі № 905/857/19 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що обставини, які можуть бути кваліфіковані як обставини непереборної сили (форсмажор), можуть бути підтверджені належними доказами, зокрема висновками експертів, показаннями свідків. Суд також враховує підстави звільнення від доказування обставини, які визнаються учасниками справи, обставини, визнані судом загальновідомими тощо. Отже, суд визнає наявність форсмажорних обставин з урахуванням установлених обставин справи та наявних у справі доказів. Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно з частинами третьою, четвертою статті 12, частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що невиплата належних позивачу, як працівникові, грошових коштів у строки, визначені КЗпП, сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили. Також, відповідачем жодним чином не обґрунтовано яким чином введений в країні воєнний стан унеможливив виконання ним зобов`язань щодо виплати заробітної плати та середнього заробітку за час проходження останнім військової служби: під час мобілізації на особливий період. При цьому, суд враховує, що ТОВ «БМБУД» здійснює свою господарську діяльність не в зоні ведення бойових дій, та відповідачем не надано доказів того, що внаслідок введення в країні воєнного стану йому було завдано збитків, в тому числі не надано сертифіката про форсмажорні обставини (обставини непереборної сили), який видається Торговопромисловою палатою України та уповноваженими нею регіональними торговопромисловими палатами. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд доходить висновку, що в даному випадку мають місце порушення відповідачем прав позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення з ТОВ «БМБУД» в користь [PERSON] заборгованості із невиплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час проходження військової служби під час мобілізації на особливий період в сумі 42 496,77 грн. та компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням встановлених строків їх виплати в сумі 7 827,86 грн. Згідно пункту 2 частини першої статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Також, в порядку, визначеному статтею 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 1073, 60 грн, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved