Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-17 00:00:00

У квітні 2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання правочину дійсним та визнання права власності на житловий будинок, мотивуючи його тим, що 28 січня 2019 року між ним та [PERSON] було підписано договір про наміри про укладення в майбутньому договору купівлі-продажу будинку та досягнуто домовленості про купівлю-продаж дерев`яного будинку, обкладеного цеглою, жилою площею 32,6 кв.м з надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] . При укладенні цієї угоди ними було погоджено всі належні умови купівлі-продажу житлового приміщення, зокрема щодо ціни об`єкту в гривні, що еквівалентна сумі 7500 доларів США по курсу НБУ на день укладення договору, передачі будинку у власність та володіння, нотаріального оформлення договору купівлі - продажу будинку не пізніше 17.00 години 15 травня 2019 року. На підтвердження укладеної угоди того ж дня ним було сплачено [PERSON] в присутності дружини останнього [PERSON] 75000 доларів США, що згідно з курсом НБУ на дату подання позову становить 274 264,50 грн., отримання яких [PERSON] підтвердив власним підписом. З дозволу власника будинку він(позивач) 05 лютого 2019 року вселився з сім`єю в будинок і весь час проживає в ньому та чекає на нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу. [PERSON] помер [INFO] . Його спадкоємці: дружина [PERSON] та дочка [PERSON] звернулися до Шостої Харківської міської державної нотаріальної контори для відкриття спадщини, при цьому [PERSON] відмовилася від прийняття спадщини на користь дочки [PERSON] . Відповідачка не заперечує та визнала вище вказаний договір про наміри про укладення в майбутньому договору купівлі-продажу будинку від 28.01.2019. На підтвердження правочину [PERSON] видала розписку, у якій пообіцяла нотаріально посвідчити укладений між позивачем та її батьком договір купівлі-продажу після отримання свідоцтва про право на спадщину. Однак, незважаючи на сплату позивачем коштів в повному обсязі, договір-купівлі-продажу не посвідчено нотаріально, оскільки відповідачка посилається на те, що не оформила свідоцтво про право на спадщину то у зв`язку із хворобою , то війною, то у зв`язку із виїздом з постійного місця проживання. Позивач зазначає, що у зв`язку з обстрілами будинок пошкоджений та потребує ремонту. Так як він юридично не є власником будинку, він не може подати документи на отримання допомоги від держави та благодійних установ. На підставі викладеного та вимог ч.2 ст. 220 ЦК України [PERSON] просив: визнати дійсним договір купівлі - продажу (розписка) домоволодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , укладений 7 вересня 2019 року між сторонами у справі, та визнати за ним, [PERSON] , право власності на вказане домоволодіння. Ухвалою судді Чугуївського міського суду Харківської області Буніна Є.О. від 10.04. 2023 року зазначена справа передана до розгляду за територіальною підсудністю до Машівського районного суду Полтавської області (а.с.24). Ухвалою судді Машівського районного суду Полтавської області Шинкарчук Я.А. від 05.05.2023 року вказана цивільна справа передана до розгляду за територіальною підсудністю до Чугуївського міського суду Харківської області(а.с. 28). Ухвалою судді Чугуївського міського суду Харківської області Карімова І.В. від 07.06. 2023 року відкрито провадження у справі, розгляд якої визначено проводити в порядку загального провадження, а ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 24.10.2023 року закрито підготовче провадження і розгляд справи призначено до розгляду по суті (а.с. 33,46). 17.10.2023 рок удо суду надійшло клопотання відповідачки [PERSON] про розгляд справи за її відсутністю із зазначенням, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просить їх задовольнити (а.с.40). 24.10.2023 року сторона позивача надала заяву про розгляд справи за відсутністю позивача [PERSON] та його представника за довіреністю [PERSON] , позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять їх задовольнити (а.с. 43). Враховуючи зазначене, суд ухвалює рішення без участі сторін та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, на підставі наявних матеріалів справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Оцінивши в сукупності письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного. Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченим 21 грудня 1994 року державним нотаріусом Вовчанської державної нотаріальної контори Ворона Г.В. за реєстровим № 4779 , спадкоємцем майна [PERSON] , померлого [INFO] , є його син [PERSON] . Спадкове майно, на яке видано це свідоцтво, складається з житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] . Цей жилий будинок дерев`яний, обкладений цеглою, жилою площею 32,6 кв.м, та надвірні будівлі: літня кухня літ Б, сарай літ. В,З,Ж, гараж літ. Г, погріб літ П, вбиральня літ. У, огорожа літ №. Зазначений будинок зареєстрований у Вовчанському 21.12.1994 року в реєстровій книзі під №3/701 бюро технічної інвентаризації на праві приватної власності за [PERSON] (а.с. 10-14). 28 січня 2019 року між [PERSON] (продавець) з однієї сторони та [PERSON] (покупець) з іншої сторони, було укладено договір про наміри про укладення в майбутньому договору купівлі-продажу будинку. Відповідно до пункту 1.1. договору предметом цього договору є угода сторін, відповідно до якої продавець має намір продати, а покупець придбати нерухоме майно, яке знаходиться у власності продавця, а саме: жилий будинок дерев`яний, обкладений цеглою, жилою площею 32,6 кв.м, та надвірні будівлі: літня кухня літ Б, сарай літ. В,З,Ж, гараж літ. Г, погріб літ П, вбиральня літ. У, огорожа літ №,що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та зобов`язались в майбутньому укласти (нотаріально посвідчити) договір купівлі-продажу цього нерухомого майна. Згідно із пунктом 1.2. цього договору сторони домовились укласти (нотаріально посвідчити) договір купівлі-продажу не пізніше 17 год.00 хвилин 15 травня 2019 року у приватного нотаріуса Хаславська К.В. за адресою: м. Харків, пр.. Гагаріна,1. Згідно із пунктом 1.3. цього договору узгоджена сторонами ціна оєкту складає суму в гривнях, що буде еквівалентна сумі 7500 доларів США по курсу НБУ на день укладення договору купівлі-продажу. Відповідно до пункту 1.5. договору сторони узгодили всі істотні умови (елементи) договору купівлі-продажу та зазначили обов`язки сторін в пункті 2 договору про наміри. Відповідно до пункту 3.1. договору сторони на підтвердження вказаних в договорі зобов`язань та забезпечення виконання цього договору покупець передав, продавець прийняв у рахунок належних за договором купівлі-продажу платежів грошову суму, у розмірі 225 000,00 грн. , що еквівалентно 7500,00 доларів США. Згідно пункту 5.6. покупець з 05 лютого отримує ключі від будинку, може проживати та володіти будинком, всіма надвірними будівлями та обробляти город. На договорі є відмітка про те, що продавець отримав гарантійну суму, передбачену пунктом 3.1. цього договору(а.с. 5-8). [PERSON] помер [INFO] , актовий запис №29, що підтверджується копією свідоцтва про смерть [NUMBER] , виданого 06 березня 1999 року виконавчим комітетом Старосалтівської селищної ради Вовчанського району Харківської області(а.с.15). Як зазначає позивач та не оспорюється відповідачкою спадкоємці померлого [PERSON] - дружина [PERSON] та дочка [PERSON] звернулися до Шостої Харківської міської державної нотаріальної контори для відкриття спадщини, при цьому [PERSON] відмовилася від прийняття спадщини на користь дочки [PERSON] . Зазначені обставини підтверджуються й витягом № 56176898 від 16.05.2019 про реєстрацію в Спадковому реєстрі спадкової справи №64186839 у Спадковому реєстрі, номер у нотаріуса 329/2019, заведеної 16.05.2019 року Шостою Харківською міською державною нотаріальною конторою, де вона і зберігається(а.с.16), та заявою [PERSON] про відмову від прийняття спадщини на користь дочки [PERSON] (а.с.17). Як вбачається з копії розписки [PERSON] від 07 вересня 2019 року остання визнала та повністю підтверджує договір про наміри(про укладення в майбутньому договору купівлі-продажу будинку) від 28.01.2019 р. між її батьком [PERSON] та [PERSON] . Цією розпискою дала обіцянку нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , після отримання свідоцтва про право на спадщину(а.с.9). У статтях 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів, в тому числі, вільне волевиявлення учасника правочину. Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частина перша статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Оскільки укладений 28.01.2019 року договір про наміри про укладення в майбутньому договору купівлі-продажу будинку між [PERSON] та [PERSON] містить вимоги, передбачені статтею 635 ЦК України, він вважається попереднім договором. Положення частини другої статті 635 ЦК України містять спеціальну норму, якою передбачено перелік правових наслідків порушення попереднього договору. Цією нормою встановлено обов`язок сторони, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. За змістом статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Примусове виконання зобов`язання в натурі суперечить принципу вільного волевиявлення учасника правочину та вимогам статті 635 ЦК України про правові наслідки порушення зобов`язання за попереднім договором. Відповідно до частини третьої статті 635 ЦК України зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку, встановленого попереднім договором. Припинення зобов`язання з попереднього договору внаслідок не укладення основного договору протягом встановленого попереднім договором строку унеможливлює спонукання до укладення основного договору в судовому порядку, визнання такого договору дійсним, виконання обов`язку в натурі чи виникнення основного договірного зобов`язання як правової підстави для виникнення в набувача права власності на майно. Відповідно до статті 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Згідно із частиною третьою статті 640 ЦК України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Відповідно до статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. За правилами частини другої статті 220 ЦК України у випадку, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Зазначена частина друга статті 220 ЦК України застосовується до правовідносин у разі, коли сторони вчинили правочин у встановленій законом письмовій формі, зміст якого відповідав волі сторін, які дійшовши згоди щодо усіх істотних умов договору, виконали такий договір повністю чи частково, і лише не було дотримано вимоги про нотаріальне посвідчення такого договору через ухилення однієї сторони договору. На підтвердження своїх позовних вимог [PERSON] надав договір про наміри про укладення в майбутньому договору купівлі-продажу будинку (попередній договір купівлі-продажу будинку), укладений 28 січня 2019 року між ним та [PERSON] у простій письмовій формі, а також вказував про здійснення розрахунку за цим договором. Проте договір купівлі-продажу будинку сторонами не було укладено. Укладення попереднього договору та виконання умов, які у ньому були передбачені, є лише передумовами для укладення основного договору, і не заміняє собою основний договір. Навпаки, внаслідок не укладення основного договору зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється. Положеннями ЦК України й інших актів цивільного законодавства, прямо не передбачено такий правовий наслідок невиконання попереднього договору, як визнання права власності на річ, що мала бути придбана в майбутньому за договором купівлі-продажу. Такий правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 03 червня 2021 року у справі № 522/970/18, провадження № 61-319св20. Звертаючись до суду з вказаним позовом, [PERSON] просив визнати на підставі ч.2 ст. 220 ЦК України дійсним договір купівлі-продажу (розписку) спірного домоволодіння, укладеного між ним та відповідачкою [PERSON] 7 вересня 2019 року. Між тим суд зазначає, що розписка [PERSON] , надана нею 7 вересня 2019 року свідчить лише про визнання договору про наміри (попереднього договору), укладеного 28 січня 2019 року між позивачем та її батьком [PERSON] . Також розписка містить посилання на обов`язок відповідачки посвідчити нотаріально договір купівлі-продажу будинку після отримання нею свідоцтва про право на спадщину. Тобто ця розписка [PERSON] не містить загальних вимог ЦК України щодо змісту і форми правочину відповідно до вимог ст.ст. 202, 203, ч.2 ст. 207, ст.ст. 208-210 ЦК України, не містить й істотних умов, притаманних договору: як предмет, ціна та строк дії, або умов, передбачених статтею 638,655 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Отже, системний аналіз зазначених норм права та їх тлумачення свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. Проте відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухому майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном. Такий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі №303/6974/16 (провадження №61-39511св18). Тобто, звернувшись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, [PERSON] стала власником спірного будинку, тому має право володіти та користуватися цим майном. Відсутність реєстрації права власності на зазначений будинок зумовлює обмеження у праві розпорядження нею. За таких обставин суд вважає, що доводи [PERSON] щодо укладання ним з відповідачкою [PERSON] договору від 07.09.2019 року купівлі-продажу будинку є безпідставними, оскільки не грунтуються на вимогах закону та матеріалах справи. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, тобто обов`язок доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Таким чином, суд доходить висновку про те, що частина друга статті 220 ЦК України застосовується до правовідносин у разі, коли сторони у встановленій законом письмовій формі вчинили правочин, зміст якого відповідав волі сторін, які дійшли згоди щодо усіх істотних умов договору, виконали такий договір повністю або частково, і лише не було дотримано вимоги про нотаріальне посвідчення такого договору через ухилення однієї його сторони. При розгляді позову [PERSON] вищезазначених обставин судом не встановлено. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин), та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Таким чином, суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. За таких обставин суд відмовляє [PERSON] у задоволенні його позову за недоведеністю вимог. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України суд покладає судові витрати на позивача.

Outcome: dismissed