Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-23 00:00:00

У вересні 2023 року [PERSON] звернулася до Солом`янського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] , відповідно до якого просила розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 10 вересня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1413. В обґрунтування позову [PERSON] зазначила, що вона з відповідачем перебуває в шлюбі, зареєстрованому Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м.Києві, актовий запис №1413. За час шлюбу в них народилися діти: дочка [PERSON] , [INFO] , та дочка [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя у неї з відповідачем не склалося через різні характери та погляди на таке життя, відсутність взаєморозуміння та спільних інтересів. Все це стало наслідком втрати між нею та відповідачем почуття любові та поваги один до одного. Суперечності, що виникли між нею та відповідачем з різних причин, призвели до розпаду сім`ї. На даний момент вона та відповідач припинили вести спільне господарство, проживають окремо один від одного, мають окремі бюджети. Вона не має наміру зберігати шлюб з відповідачем, подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить її інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого шлюб підлягає розірванню. Діти перебувають на її утриманні та проживають разом із нею. Солом`янський районний суд м. Києва ухвалою від 02 жовтня 2023 року передав цивільну справу № 760/21867/23 за підсудністю на розгляд до Вишгородського районного суду Київської області, який ухвалою від 13 листопада 2023 року передав вказану цивільну справу на розгляд за підсудністю до Славутицького міського суду Київської області. 14 грудня 2023 року матеріали цивільної справи №760/21867/23 надійшли до канцелярії Славутицького міського суду Київської області та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14 грудня 2023 року для розгляду даної справи визначено суддю Бабич Н.С. Ухвалою судді від 28 грудня 2023 року після виконання вимог, передбачених частиною шостою статті 187 ЦПК України, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання на 24 січня 2024 року. Позивач [PERSON] у призначене судове засідання не прибула, про дату, час і місце якого повідомлена належним чином в порядку, передбаченому статтями 128-130 ЦПК України. На електронну адресу суду надіслала заяву, підписану кваліфікованим електронним підписом, в якій просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала. Відповідач [PERSON] у призначене судове засідання не прибув, про дату, час і місце якого повідомлений належним чином в порядку, передбаченому статтями 128-130 ЦПК України. На електронну адресу суду надіслав заяву, підписану кваліфікованим електронним підписом, в якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України в разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого. З матеріалів справи судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 10 вересня 2014 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м.Києві, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м.Києві 10 вересня 2014 року складено відповідний актовий запис за № 1413 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Прізвище після державної реєстрації шлюбу: чоловіка- [PERSON] , дружини- [PERSON] (а.с.12). Під час шлюбу в них народилися діти: дочка [PERSON] , [INFO] , та дочка [PERSON] , [INFO] , батьком яких є відповідач, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] ( а.с.13-14). Як убачається із змісту позовної заяви, причиною звернення позивача до суду з позовом про розірвання шлюбу стало те, що сімейне життя у сторін не склалося через різні характери та погляди на таке життя, відсутність взаєморозуміння та спільних інтересів. Між позивачем та відповідачем втрачені почуття любові та поваги один до одного. Суперечності, що виникли між ними з різних причин, призвели до розпаду сім`ї. Сторони припинили вести спільне господарство, проживають окремо один від одного, мають окремі бюджети. Позивач не має наміру зберігати шлюб з відповідачем, подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що має істотне значення. Відповідно до положень\~статті 51 Конституції України, частини першої статті 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі статтею 17\~Закону України\~«Про\~виконання\~рішень та\~застосування\~практики Європейського\~суду\~з прав\~людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Зі статті 5 Протоколу №7 Конвенції про\~захист\~прав\~людини\~і\~основоположних\~свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.) вбачається, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно з частиною другою статті 18, статтею 51, частиною третьою статті 56, частиною першою статті 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя. Відповідно до частини другої статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання. Примирення між подружжям та збереження сім`ї неможливе. За таких обставин суд дійшов висновку, що сім`я розпалася остаточно, а шлюб існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача. Ураховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених частиною другою статті 110 СК України, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб. Як убачається із змісту позовної заяви, малолітні діти сторін перебувають на утриманні позивача [PERSON] та проживають разом із нею. Про наявність між сторонами спору щодо місця проживання дітей та майна, набутого за час шлюбу, у позовній заяві не зазначено та відповідачем в заяві, в якій він підтримав позов та просив задовольнити, також не вказано. Відповідно до статті 113\~СК\~України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач [PERSON] щодо її прізвища після розірвання шлюбу свою позицію не висловила, тому суд дійшов висновку про необхідність залишення їй прізвища [PERSON] . Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. За змістом частини першої статті 142\~ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Згідно з ІD квитанцією 8601-4526-7557-1815 від 20 вересня 2023 року АТ «Таскомбанк» позивач [PERSON] при зверненні до Солом`янського районного суду м.Києва з позовом про розірвання шлюбу сплатила судовий збір у сумі 1073, 60 грн ( а.с.19). Проте, відповідно до виписки судовий збір зараховано до спеціального фонду державного бюджету України в сумі 1073 грн, що на 60 коп менше від суми судового збору, яка підлягає сплаті при зверненні до суду з позовом про розірвання шлюбу з урахуванням ставки судового збору, визначеної пунктом 3 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (а.с.33). Виходячи з наведеного та враховуючи, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, а зарахована до спеціального фонду державного бюджету сума судового збору становить 1073 грн, то на користь позивача з державного бюджету підлягає поверненню судовий збір в сумі 536 гривень 20 копійок, а з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 536 гривень 80 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: approved