Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-09 00:00:00

У листопаді 2023 року позивач звернувся в суд з позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 16.10.2020 року між Кредитною спілкою «СуперКредит» та відповідачем було укладено договір про споживчий кредит № СК48/183/20/137/95С про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (кредитна лінія), відповідно до п. 1.1 якого позивач зобов`язався надати відповідачу кредит в сумі 13000 грн.. 16.10.2020 року між позивачем та відповідачем укладено Додатковий договір про транш № 1 до договору про споживчий кредит № СК48/183/20/137/95С про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (кредитна лінія). Позивач виконав умови Договору та надав відповідачу кредит в сумі 13000 грн., а останній його отримав, що підтверджується видатковим касовим ордером від 16.10.2020 року. Відповідачем було порушено строки сплати обов`язкових платежів та процентів за користування кредитом, що в свою чергу спричинило затримку повернення частини кредиту та сплати процентів за Договором, та підтверджується розрахунком нарахування процентів та штрафних санкцій по Договору, з якого вбачається, що заборгованість [PERSON] перед позивачем станом на 16.10.2023 року складає 20204,68 грн.. 29.11.2023 року відкрито провадження у даній справі та розгляд справи призначено у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними в справі матеріалами. Відповідачем відзиву на позовну заяву подано не було, також до суду не надходило клопотань про слухання справи у порядку загального позовного провадження. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, знаходить позов підлягаючим до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 16.10.2020 року між Кредитною спілкою «СуперКредит» та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит № СК48/183/20/137/95С про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (кредитна лінія), відповідно до п. 1.1 якого позивач зобов`язався надати відповідачу кредит в сумі 13000 грн.. 16.10.2020 року між позивачем та відповідачем було укладено Додатковий договір про транш № 1 до договору про споживчий кредит № СК48/183/20/137/95С про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (кредитної лінії), відповідно до п. 1 якого сторони погодили, що позивач надає відповідачу транш в сумі 13000 грн.. Відповідно до п 3.1 Договору кредит мав надаватися відповідачу у національній валюті, після підписання Договору готівкою в касі позивача або шляхом безготівкового перерахування коштів за дорученням відповідача, або шляхом спрямування суми виданого кредиту на цільовий внесок відповідача в додатковий капітал за його заявою. Відповідно до п. 3.2 Договору нарахування процентів за Договором здійснюється на залишок суми кредиту за фактичну кількість календарних днів користування кредитом з розрахунку 84 % річних. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Як підтверджується видатковим касовим ордером від 16.10.2020 року відповідач отримав від позивача 13000 грн.. Відповідачем було порушено умови кредитного договору № СК48/183/20/137/95С, а саме зобов`язання проводити сплату нарахованих процентів і погашення частини кредиту вчасно кожного місяця, внаслідок чого станом на 16.10.2023 року утворилась заборгованість у розмірі 20204,68 грн., з яких: 7948,62 грн. - сума заборгованості по тілу кредиту станом на 16.10.2023 року; 12256,06 грн. - сума заборгованості по сплаті процентів за період з 16.12.2021 року по 16.10.2023 року. Оцінивши в сукупності надані докази, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] не виконав грошового зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого кредитна спілка вправі стягнути з відповідача прострочене тіло кредиту та несплачені проценти. Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. На думку суду позивачем надано достатньо доказів на обґрунтування своїх позовних вимог, тому позов підлягає до задоволення. Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути 2684 грн. 00 коп. на оплату судового збору при зверненні до суду. В частині заявлених вимог щодо стягнення витрат на правову допомогу, суд приходить до наступних висновків: У відповідності до статті 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті першій Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. За приписами частини 3 статті 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, стаття 903 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі статтею 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.ч. 3,4 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Зважаючи на принципи співмірності та справедливості, враховуючи зміст позовних вимог та докази, подані стороною позивача на підтвердження обґрунтованості судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката, зокрема, актом приймання передачі наданих послуг до договору про надання правової (правничої) допомоги від 05.10.2023 року, від 13.11.2023 року, копією платіжної інструкції на суму 2450 грн., підлягають стягненню на користь позивача з відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 2450 грн. та судовий збір в сумі 2684, 00грн..

Outcome: approved