Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-17 00:00:00

Рух справи 29.11.2021 до Солом`янського районного суду міста Києва надійшла вказана позовна заява, датована 08.11.2021, за підписом представника позивача - адвоката Мужика Н.Т. (діє на підставі довіреності), в якій ставиться питання про стягнення з відповідача 97 049,58 грн заборгованості за кредитним договором, сплачену суму судового збору, а також витрати на професійну правову допомогу у розмірі 13% від ціни позову та фіксовану суму у розмірі 1 400,00 грн. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.11.2021 для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю Зуєвич Л.Л. Фактично справу передано судді по реєстру 02.12.2021. Судом в порядку ч. 6 ст. 187 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) направлявся запит щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача у справі. Відповідь на такий запит надійшла 04.12.2021. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 10.12.2021 вказану позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (письмового провадження). Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 21.12.2023 АТ «Кредобанк» запропоновано у дводенний строк з дня отримання даної ухвали надати до суду надати детальний розрахунок заборгованості відповідача за кредитним договором з урахуванням зазначених у виписці по рахунку відповідача даних про вихідний залишок у розмірі 43 180,00 грн. Як вбачається з довідки про доставку електронного листа (а.с. 56) ухвала суду від 21.12.2023 була отримана позивачем через його електронний кабінет 21.12.2023. На день винесення рішення від сторін у справі будь-яких документів в порядку реагування на ухвалу від 21.12.2023 до суду не надійшло. Оскільки розгляд справи відбувався в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України /далі - ЦПК України/). Обґрунтування позову В позові вказується, що 19.08.2020 [PERSON] (далі - Позичальник) уклав з ПАТ «Кредобанк» (далі - Банк) Кредитний договір № ПКК/26318, відповідно до умов якого Банк зобов`язувався надати Позичальнику кредит, а Позичальник зобов`язувався в порядку та на умовах, визначених Кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені графіком погашення кредиту. Зазначається, що відповідно до умов Кредитного договору у випадку прострочення погашення кредиту або іншого порушення графіку повернення кредиту та сплати відсотків Позичальником, Кредитор вправі вимагати дострокового погашення кредиту. В свою чергу, Позичальник зобов`язаний достроково погасити кредит та інші нарахування. Крім того, зауважується, що Кредитним договором передбачено, що у разі невиконання Позичальником зобов`язань згідно з Кредитним договором Позичальник сплачує Банку пеню. Пеня нараховується на суму прострочених платежів із розрахунку фактичної кількості прострочених днів у розмірі, зазначеному у Кредитного договору, і підлягає сплаті у національній валюті України за офіційним курсом НБУ, встановленим на день сплати. Як стверджує позивач, Банк належним чином виконав свій обов`язок щодо надання Позичальнику кредиту, натомість Позичальник своїх зобов`язань за Кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 22.09.2021 року заборгованість за Кредитним договором становить 97 049,58 гривень, в т.ч.: 83 369, 71 грн - борг по тілу, 13 679,87 грн - борг по процентах. Щодо правової позиції відповідачів Відзив на позовну заяву не надійшов. Судом в порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України направлялись запити щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичних осіб - відповідачів. З відповіді Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Солом`янської РДА від 04.12.2021 вбачається, що місце проживання відповідача ( [PERSON] , [INFO] ) з 14.02.2003 зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка …> надсилається …> разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням …> за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 № 1382-IV громадянин України …> зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Відповідно до ч. 10 ст. 6 цього Закону реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. …> За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції. Кореспонденція суду є офіційною, тому повинна надсилатися саме за адресою зареєстрованого місця проживання або, як виняток, на адресу, зазначену самим учасником справи - адресатом. Суд направляв на зареєстровану адресу відповідача копію ухвали про відкриття провадження з копіями позовної заяви та доданих до неї документів. Таким чином, суд виконав покладений на нього обов`язок інформувати учасників справи про її розгляд. Відповідач кореспонденцію суду не отримав, а лист повернувся до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 46). Вживаючи всіх залежних від суду заходів задля повідомлення відповідача, суд 16.08.2023 суд зробив оголошення для відповідача про розгляд даної справи на офіційному сайті судової влади (а.с. 45; https://sl.ki.court.gov.ua/sud2609/gromadyanam/111/1464059/). Оцінюючи можливість розгляду справи за таких обставин, суд виходить з того, що відповідно до ст. 55 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (далі - Конвенція) держава має позитивні зобов`язання перед людиною забезпечувати розгляд справи у розумний строк. Особа, яка звертається до суду, має законні очікування, що справу буде розглянуто. Поведінка відповідача не може стати на заваді обов`язку суду розглянути справу. Однак з гарантій ст. 6 Конвенції випливає як право позивача на розгляд справи у розумний строк, так і право відповідача знати про судове провадження проти нього. Суд звертає увагу, що одержання учасником справи належно надісланої судової кореспонденції перебуває поза сферою контролю суду. В свою чергу особа, яка зареєструвала свої місце проживання за певною адресою, діючи розумно та добросовісно, повинна дбати про те, щоб мати змогу отримувати надіслану їй кореспонденцію своєчасно. У разі виникнення перешкод, адресат міг, зокрема, подати заяву про пересилання або доставку адресованих йому поштових відправлень на іншу адресу. Це передбачено п.п. 118, 123 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270. Отже, для добросовісного адресата є механізм забезпечення права на отримання офіційної кореспонденції незалежно від того живе він чи ні за певною адресою. Натомість у суду немає жодного механізму забезпечити вручення судової кореспонденції учаснику справи, який не бажає її отримувати або не проживає за зареєстрованою адресою. З огляду на це, неотримання судової кореспонденції відповідачем не може бути перешкодою для розгляду справи. Відповідно до ч. 9 ст. 130 ЦПК України особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою. Однак процесуальне законодавство не визначає наслідків невручення повістки-повідомлення з причин закінчення строку зберігання. В т.ч. жодними законами чи підзаконними актами не передбачено, скільки разів суд має перенаправляти кореспонденцію на єдину відому (офіційну) адресу, з якої вона повертається без вручення, для того щоб особа вважалась такою, що повідомлена. Зважаючи на те, що відповідача належним чином повідомлено про розгляд справи (за зареєстрованим місцем проживання а також шляхом оголошення через сайт судової влади), незалежно від того чи отримав відповідач адресовану йому кореспонденцію, суд вважає, що гарантії ст. 6 Конвенції щодо відповідача дотримано і справу може бути розглянуто по суті. Будь-яких заяв від відповідача не надходило, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити його правову позицію щодо предмета спору. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Фактичні обставини справи, встановлені судом Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин в їх сукупності, суд встановив наступне. Судом встановлено, що між АТ "Кредобанк", як кредитодавцем з одного боку, та [PERSON] , як позичальником з іншого, 19.08.2020 укладено заяву Договір № ПП/26318 про відкриття кредитної лінії (а.с. 11-12). З матеріалів справи вбачається що відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, що витікає із кредитного договору № ПП/26318. Зазначений договір як договір приєднання складається із заяви позичальника (а.с. 11) та додатку про відкриття кредитної лінії (а.с. 12). Позивач виконав свої зобов`язання в повному обсязі, надавши кредитні кошти відповідачу, що підтверджується анкетою-заявою, підписаною останнім, разом із заявою Договором № ПП/26318 від 19.08.2020, відміткою про відкриття рахунку з зарахуванням кредитних коштів на цю картку. Пунктом 1 Додатку про відкриття кредитної лінії № № ПП/26318 від 19.08.2020 до Заяви-Договору № 2621020574080/980/РКО від 08.07.2019 зазначено, що шляхом підписання Заяви-Договору та цього Додатку Клієнт просить, а Банк, на підставі рішення уповноваженої особи Банку (у разі їх необхідності) зобов`язується, - надати банківські послуги, визначені цим Додатком. Відповідно до п.п. 1.1 Додатку про відкриття кредитної лінії, Сторони, шляхом підписання цього Додатку погодили, що для здійснення комунікації між Сторонами у випадках, визначених Правилами, Сторони будуть використовувати Фінансовий номер телефону, зазначений в реквізитах цього Додатку Клієнта; Шляхом підписання цього Додатку Клієнт підтверджує, що Рахунок є Поточним рахунком «Кредитна картка» і Клієнт зобов`язується неухильно дотримуватися умов цього Додатку та Глави 41 Розділу II Правил ФО. Згідно з п. 1.3 Додатку про відкриття кредитної лінії: максимальний ліміт Кредитної лінії: 200 000,00 грн.; термін (строк) Кредитної лінії 18.08.2023; тип процентної ставки: фіксована; розмір процентів за Кредитним договором: 30,00% річних з дати укладення цього Договору, крім періоду, вказаного у п.1.3.2.3.2.2. цього Додатку до дати повернення Кредиту в повному обсязі 0,00001% (річних у разі погашення повного Кредиту (Кредитів) не пізніше останнього дня кожного календарного місяця, наступного за місяцем отримання Кредиту, при цьому Пільговий період не може перевищувати 62 календарні дні. Орієнтована реальна річна процентна ставка 37,38% річних; орієнтована загальна вартість Кредиту для Клієнта за Кредитним договором становить 240 500,00 грн. За змістом п. 1.3.2.6 Додатку про відкриття кредитної лінії, видача Клієнту Кредиту за Кредитним договором здійснюється Банком, в межах Поточного ліміту Кредитної лінії, безготівкові їм шляхом з Позичкового рахунку на Поточний рахунок Клієнта, на якому встановлений Поточний ліміт Кредитної лінії під час ініціювання Клієнтом видаткової операції (видаткових операцій), якщо сума видаткової операції (видаткових операцій) перевищує залишок власних коштів Клієнта на Поточному рахунку. Датою видачі Банком Клієнту Кредиту є дата проведення відповідної видаткової операції перевищує залишок власних коштів Клієнта на Поточному рахунку. Датою видачі Банком Клієнту Кредиту є дата проведення відповідної видаткової операції зі списання коштів з Поточного рахунку Клієнта в межах Поточного ліміту Кредитної лінії. Ціль видачі Кредиту на Кредитним договором - поточні потреби Клієнта. Відповідно до п. 1.3.2.7.1 Додатку про відкриття кредитної лінії, Клієнт зобов`язаний здійснювати погашення заборгованості за Кредитним договором ( у тому числі тіла Кредиту, процентів, комісій, неустойки та інших платежів, передбачених Кредитним договором) шляхом внесення коштів на Поточний рахунок у будь-який спосіб, передбачений законодавством України. Відповідно до п. 1.3.2.7.3 Додатку про відкриття кредитної лінії Клієнт зобов`язанні повністю погасити заборгованість за Кредитом (кредитами) виданими в межах Кредитної лінії, процентами, комісіями, неустойкою та іншими платежами, передбаченими Кредитним договором не пізніше терміну, вказаного у п. 1.3.2.2 цього Додану або впродовж строку передбаченого п. 1.3.2.7.5 цього Додатку. Згідно з п. 1.3.2.7.5 Додатку про відкриття кредитної лінії Банк має право в будь-який момент, без обґрунтування причин такого рішення вимагати від Клієнта повернути усю суму за Кредитним договором, за умови направлення Клієнту попередження про це за 30 календарних днів до запланованої дати повернення. Попередження направляється Банком Клієнту у спосіб, що дає змогу встановити дату відправлення повідомлення ( письмове повідомлення поштою, електронною поштою на e-mail Клієнта, смс- повідомлення на номер Фінансового телефону Клієнта тощо, які Клієнт Повідомив Банку в останніх поданих Клієнтом Банку документах і відомостях. Клієнт зобов`язаний повернути Банку усю суму заборгованості за Кредитним договором не пізніше 31 календарного дня від дати відправлення Банком відповідного повідомлення Клієнту. Відповідно до п 1.3.2.8.1 Додатку про відкриття кредитної лінії, за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань за Кредитним договором Клієнт сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочення, розрахованої від суми кожного несвоєчасного виконаного грошового зобов`язання Клієнта, за кожен день прострочення від дати виникнення прострочення до дати, то передує даті погашення заборгованості Клієнта. За порушення зобов`язань за Кредитним договором Банк має права стягнути з Клієнта такий штраф: в розмірі 100 грн., одноразово за кожен окремий випадок порушення, невиконання або неналежного виконання обов`язків/вимог, передбачених п.1.3.2.7.2. цього Додатку Випискою по рахунку підтверджується рух коштів по рахунку № [NUMBER] , власником якого є відповідач ( [PERSON] ) в період з 19.08.2020 по 12.102021, а також те, що відповідач ( [PERSON] ) в певні періоди сплачував відсотки та фактично користувався кредитними коштами, що вказує на те, що останній прийняв та зобов`язався виконувати певні обов`язки, визначені умовами Кредитного договору (а.с. 5-10). З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 12.10.2021 заборгованість за Кредитним договором становить 97 049,58 грн, з яких (а.с. 4): - 83 369,71 грн - борг по тілу кредиту; - 13 679,87 грн - борг по процентах; Разом з тим, з наданої позивачем копії виписки по руху коштів по рахунку відповідача ( [PERSON] ) з 19.08.2020 по 12.10.2021 (а.с. 5-10) вбачається, що: по дебету рахунку - 239 701,09 грн, по кредиту рахунку - 282 881,09 грн, вихідний залишок складає - 43 180,00 грн. При цьому, на виконання ухвали від 21.12.2023 позивачем будь-яких пояснень та розрахунків з урахуванням даних, зазначених у виписці по рахунку відповідача суду не надано. Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема з правочинів. Згідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору (ст. 627 ЦК України). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст.ст. 626, 628 ЦК України). Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. При цьому, суд бере до уваги, що відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18), ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. З урахуванням принципу тлумачення favor contractus (тлумачення договору на користь дійсності) сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності (див. постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10.03.2021 у справі № 607/11746/17 (провадження № 61-18730св20). Як вказано у постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23.01.2019 у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) тлумачення ст. 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду). Разом з тим, суд звертає увагу на правові висновки, наведені, зокрема, у постанові Верховного Суду від 26.10.2022 у справі № 333/5483/20 (провадження № 61-19321св21), а саме: «Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (у редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 (у редакції, чинній на час вирішення справи судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій). Таким чином, виписка за картковим рахунком може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом апеляційної інстанції у сукупності з іншими доказами». Відповідна правова позиція Верховного Суду є сталою, поширюваною та відомою. Так, наприклад, у постанові Верховного Суду від 23.03.2023 у справі № 910/3105/21, також зазначено, що : «194. Розрахунок заборгованості самостійно, за відсутності первинних документів, не може вважатися доказом, який підтверджує суму видачі банком кредиту позичальнику, суми траншів кредиту, дату коли саме та яка сума кредитних коштів була повернута позичальником банку за відображеним у ньому періодом і як наслідок загальну суму боргу. 195. Виписки з особового рахунка клієнта банку (банківські виписки з рахунку позичальника) є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. 196. Виписки по особовому рахунку (картковому рахунку) можуть бути належним доказом заборгованості щодо тіла кредиту за кредитним договором, який суду необхідно оцінити відповідно до вимог процесуального закону при перевірці доводів про реальне виконання кредитного договору». З огляду на наведене, суд дійшов висновку що належними та допустимим доказами підтверджена заборгованість відповідача за Кредитним договором в межах розміру 43 180,00 грн, яка відповідачем не спростована, та підлягає стягненню. Щодо вимог про стягнення з відповідача прострочених відсотків, суд бере до уваги, що як підтверджено матеріалами справи 29.09.2021 представником АТ «Кредобанк» на адресу відповідача направило досудову вимогу щодо дострокового стягнення заборгованості (а.с. 14-19). Суд звертає увагу на те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказаний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12. Крім того, Верховний Суд у постанові від 14.02.2018 у справі № 564/2199/15-ц зазначив, що згідно зі ст. 611 ЦК України після того, як кредитор направив боржнику вимогу про дострокове погашення кредиту, він змінив терміни повернення кредиту, які були передбачені кредитним договором. Водночас сам кредитний договір припинив свою дію з відповідної дати, тому у кредитора відсутні підстави для стягнення після зміненої дати виконання зобов`язання процентів за користування кредитом, штрафів та пені, визначених договором. Таким чином, з огляду на те, що позивач надіслав до відповідача вимогу про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, нарахування відсотків після такої вимоги є неправомірним. Виходячи з викладеного, суд вважає, що позовні вимоги АТ «Кредобанк» підлягають частковому задоволенню, шляхом стягнення з відповідача суми боргу, що є документально підтверджена у справі - 43 180,00 грн. Щодо судових витрат Згідно з п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Щодо судового збору Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням часткового задоволення позову, на підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 998,80 грн судового збору, сплаченого за подання позовної заяви (44% від 2 270,00 грн, а.с. 33). Щодо витрат на правничу допомогу Згідно положень ч. ч. 1 - 4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Суд враховує, що відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Як вбачається з матеріалів справи, у прохальній частині позовної заяві позивачем, зокрема, ставиться питання про стягнення з відповідача витрат на професійну правову допомогу у розмірі 13% від ціни позову та фіксовану суму у розмірі 1 400,00 грн. На підтвердження суми витрат на правничу допомогу та наданих послуг, позивачем до матеріалів справи долучено: - копію свідоцтва на право зайняття адвокатською діяльністю (а.с. 31); - копію довіреності від 26.10.2021 № 12201 (а.с. 32). Разом з тим, у постанові Верховного Суду від 23.06.2022 у справі № 607/4341/20 (провадження № 61-18451св20) вказано, що обов`язковим переліком документів на підтвердження відповідних витрат, незалежно від юрисдикції спору, є: договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); розрахунок наданих послуг з їх детальним описом; документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, тощо) (висновки, викладені Верховним Судом у постановах у справах № 821/227/17, № 726/549/19, № 810/3806/18). Такі ж висновки щодо застосування норм права викладені Верховним Судом у постановах від 15.04.2020 у справі № 199/3939/18-ц та від 09.06.2020 у справі № 466/9758/16-ц. При стягненні витрат на правову допомогу необхідно враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (ст.ст. 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат (див. постанову Верховного Суду від 06.12.2023 у справі № 370/463/21, провадження № 61-10515св23). Як зазначено, зокрема, у постанові Верховного Суду від 07.08.2023 у справі № 640/14930/20 склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі. Суд під час вирішення питання щодо розподілу судових витрат зобов`язаний оцінити рівень витрат на правничу допомогу обґрунтовано у кожному конкретному випадку за критеріями співмірності необхідних і достатніх витрат. Ключовим критерієм під час розгляду питання щодо можливості стягнення «гонорару успіху» є розумність заявлених витрат. Тобто розмір відповідної суми має бути обґрунтованим. Крім того, підлягає оцінці необхідність саме такого розміру витрат. Суд також звертає увагу, що як зазначено у постанові Верховного Суду від 02.02.2023 у справі № 915/606/21, суд порушує принцип змагальності сторін, якщо самостійно з власної ініціативи здійснює за сторону доведення обставин, що мають значення для вирішення питання розподілу судових витрат. Таким чином, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження визначеного позивачем розміру витрат на правничу допомогу. Частиною 4 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Оскільки наразі матеріали справи не містять достатніх доказів на підтвердження витрат на правничу допомогу, які позивач сплатив або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, то суд вважає передчасним вирішення питання щодо відшкодування позивачу таких судових витрат (на правничу допомогу). Враховуючи викладене,

Outcome: partial