Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-21 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. [PERSON] (далі позивач) через представника [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до ТОВ «ТЕХНОПОЛІС-1» (далі відповідач) і просить стягнути на його користь заборгованість по заробітній платі та компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 89072,32 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 17278 грн. Свої вимоги мотивує тим, що з 17.10.2011 по 31.08.2023 перебував у трудових відносинах з відповідачем. Звільнений з роботи за згодою сторін відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України. На момент звільнення заборгованість перед по невиплаченій заробітній платі складалась з невиплаченої заробітної плати за липень та серпень 2023 року та не виплата компенсації за 102 дні невикористаної відпустки. При зверненні до відповідача за розрахунком заборгованості по заробітній платі в усній формі було отримано відповідь про те, що внаслідок відсутності грошових коштів немає можливості розрахуватися по заборгованості. Зазначає, що заробітна плата позивача за останні два місяці становить мінімальний розмір передбачений законом і складає з урахуванням утримань у загальному розмірі 10787 грн. Для виплати компенсації за невикористані дні відпустки середньоденна заробітна плата за останні 12 календарних місяців роботи становить 953,42 грн. Сума компенсації невикористаної відпустки за 102 дні з урахуванням утримань становить 78285,32 грн. Затримка при звільненні станом на день подання позовної заяви 21.09.2023 складає 21 робочий день. Розмір середньоденної заробітної плати для розрахунку середнього заробітку за час розрахунку при звільненні становить 918 грн. Розмір невиплаченого середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за 21 робочий день становить 19278 грн. Загальна сума, яка підлягає стягненню становить 108350,32 грн. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Позивач [PERSON] у судове засідання не прибув. У судовому засіданні 26.12.2023 позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Вказував, перебував у трудових відносинах з ТОВ «ТЕХНОПОЛІС-1», був звільнений з роботи 31.08.2023 за згодою сторін. Після звільнення з ним не був проведений розрахунок по заробітній платі та не виплачено компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки. Зазначив, що його оклад був у розмірі мінімальної заробітної плати, а всі інші нарахування це процент від здійснених ним продажів, які він бачив у телеграм боті. ТОВ «ТЕХНОПОЛІС-1», будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи представника у судове засідання не направило, у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подало. Заяви, клопотання. 15.11.2023 представником позивача подано заяву про долучення доказів до матеріалів справи. 20.11.2023 представником позивача подано клопотання про витребування доказів та долучення доказів до матеріалів справи. 08.01.2024 представником відповідача подано клопотання про долучення до матеріалів справи витребуваних доказів. Інші процесуальні\~дії у\~справі. Ухвалою суду від 04.10.2023 по справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін на 04.10.2023, витребувано докази. 30.10.2023 для виклику представника позивача розгляд справи відкладено на 15.11.2023. 15.11.2023 розгляд справи відкладено на 06.12.2023. 06.12.2023 ухвалою суду витребувано докази, розгляд справи відкладено на 26.12.2023. 26.12.2023 для надання витребуваних доказів розгляд справи відкладено на 22.01.2024. Фактичні обставини, встановлені судом. [PERSON] перебував у трудових відносинах з ТОВ «ТЕХНОПОЛІС-1», звільнений з 31.08.2023 на підставі заяви працівника за угодою сторін згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки та Наказом про припинення трудового договору № Т01/30/08/017 від 31.08.2023 (а.с. 6, 7). У Наказі про припинення трудового договору наявна відмітка про виплату компенсації за 102 невикористаних календарних днів відпустки. 21.09.2023 [PERSON] направив на адресу ТОВ «ТЕХНОПОЛІС-1» заяву від 20.09.2023, у якій просив надати йому розрахунок заборгованості та виплатити її йому на реквізити рахунку який не змінився, у зв`язку з невиплатою йому заробітної плати за липень-серпень 2023 року та невиплати компенсації за 102 дні невикористаних календарних днів відпустки (а.с. 9, 10). З витягу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового страхування [PERSON] вбачається, що Товариством з обмеженою відповідальністю «ТЕХНОПОЛІС-1» нараховувалась заробітна плата по червень 2023 року включно, нарахування заробітної плати за липень, серпень 2023 року не вбачається (а.с. 8, 33-35). Як вбачається з виписки по банківській карті позивача, відкритої в АТ «Ощадбанк», останнє нарахування заробітної плати відповідачем було проведено 07.08.2023 у сумі 21020,31 грн. за червень 2023 року (а.с. 41-62). З розрахункового листа за серпень 2023 року вбачається, що борг підприємства на початок місяця становив 39066,44 грн., у серпні 2023 року позивачу нараховано компенсацію за 102 дні відпустки у розмірі 100184,40 грн. та оклад по годинах у розмірі 6700 грн., що у сумі становить 106884,40 грн., з яких всього утримано 20842,46 грн. та виплачено 21020,31 грн., борг ТОВ «ТЕХНОПОЛІС-1» перед [PERSON] на кінець місяця становить 104088,07 грн. (а.с. 81 на звороті). Таким чином, судом встановлено, що у день звільнення відповідач не провів розрахунок з позивачем та не виплатив заборгованість із заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку яка становить 104088,07 грн. Згідно довідки про середню заробітну плату (грошове забезпечення, винагороду за цивільно-правовим договором) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням № Т0100000167 від 21.12.2023 [PERSON] середньоденна заробітна плата становить 1284,41 грн., середньомісячна заробітна плата становить 27614,81 грн. без вирахування податків та обов`язкових платежів (а.с. 81). Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права. Виплата заробітної плати працівнику гарантована статтею 43 Конституції України. За вимогами статей 115, 116 КЗпП України, статті 24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективним органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата, а при звільненні працівника всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Відповідно до частини 1 статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно з частиною 1 статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Судом встановлено,\~що у день звільнення 31.08.2023 ТОВ «ТЕХНОПОЛІС-1» не виплатило [PERSON] належні звільненому працівникові суми, які залишаються не сплаченими станом на 22.01.2024, що свідчить про порушення відповідачем строків виплати заробітної плати, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість із заробітної плати та грошова компенсація за невикористані дні щорічної відпустки у розмірі 104088,07 грн., з яких вже вирахувано податки та обов`язкові платежі. Відповідно до статті 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Позивачем заявлено вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні по день звернення до суду з позовом з 31.08.2023 по 21.09.2023. У позові наведено розрахунок середнього заробітку за вказаний період у розмірі 19278 грн. виходячи із розміру середньоденного заробітку 918 грн. та кількості днів затримки розрахунку 21 день. На виконання ухвали суду відповідачем надано Довідку про середню заробітну плату, відповідно до якої середньоденна заробітна плата [PERSON] без вирахування податків та обов`язкових платежів становить 1284,41 грн. Період затримки розрахунку при звільненні перед позивачем за період з 01.09.2023 (перший робочий день після звільнення) по 20.09.2023 включно (останній робочий день до подання позову до суду) становить 14 робочих днів, а тому середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за вказаний період без вирахування податків та обов`язкових платежів становить 17981,74 грн. (1284,41 грн. х 14 = 17981,74 грн.), а не 19278 грн., як зазначено у розрахунку, наведеному позові. Звертаючись до суду з даним позовом позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість із заробітної плати, грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у загальному розмірі 108350,32 грн. Враховуючи, що суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості із заробітної плати та грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки у розмірі 104088,07 грн. (з яких вже вирахувано податки та обов`язкові платежі), а також враховуючи принцип диспозитивності цивільного процесу, проголошений у статті 13 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток у сумі 5093,39 грн. з послідуючим утриманням з цієї суми податків та обов`язкових платежів. З огляду на встановлені судом обставини, позовні вимоги підлягають задоволенню, а з ТОВ «ТЕХНОПОЛІС-1» на користь [PERSON] підлягає стягненню заборгованість із заробітної плати та грошова компенсація за невикористані дні щорічної відпустки у розмірі 104088,07 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 5093,39 грн., з послідуючим утриманням з цієї суми податків та обов`язкових платежів. Судові витрати. Позивачі -\~у справах\~про стягнення\~заробітної плати відповідно\~до статті\~5\~Закону України\~«Про судовий\~збір» звільнені від сплати судового. Судовий збір за вимогою про стягнення заборгованості із заробітної плати становить 1073,60 грн. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1073,60 грн. за вимогу про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні. Зважаючи на викладене, на підставі частини 1 статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1073,60 грн. та 1073,60 грн. на користь держави.

Outcome: approved