Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-17 00:00:00

25 квітня 2023 року на адресу Шишацького районного суду Полтавської області з Миргородського міськрайонного суду Полтавської області за підсудністю надійшла цивільна справа № 541/3524/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Миргородська міська рада, про надання дозволу на здійснення реєстрації місця проживання малолітньої дитини без згоди батька. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що після розлучення з чоловіком позивач з донькою [PERSON] , [INFO] почала проживати окремо від останнього. До 06.09.2023 їх зареєстрована адреса місця проживання була: [ADDRESS] . 06 вересня 2023 року позивач змінила своє місце фактичного проживання та реєстрації і на даний час проживає разом з донькою за адресою: [ADDRESS] . Разом з тим, зареєструвати доньку за новим місцем проживання позивач не може, оскільки відповідач не надає згоди на це. Ухвалою суду від 16 листопада 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, визначено проводити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження та призначено дату проведення судового засідання з повідомленням сторін. Присутня в судовому засіданні представник позивача адвокат Ковердяєва Л.В. підтримала заявлені вимоги, надала пояснення, аналогічні доводам позовної заяви, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність. У вирішені спору поклався на розсуд суду. Відповідач [PERSON] був повідомлений судом про час та місце розгляду справи за зареєстрованим місцем проживання (п.2 ч.7, п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України), однак двічі поспіль не з`явився в судові засідання. Про причини неявки суд не повідомив. Заяв та клопотань, в тому числі відзиву на позовну заяву від нього не надходило. У зв`язку з цим, відповідно до норм ст.ст. 223, 280-284 ЦПК України, суд розглядає справу у заочному порядку та ухвалює заочне рішення. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову, виходячи з наступного. 20 листопада 2010 року між сторонами у справі було укладено шлюб. [INFO] у подружжя народилася донька [PERSON] . Так, відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Ковердинобалківською сільською радою Шишацького району Полтавської області 01 серпня 2011 року батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с.9). Рішенням Шишацького районного суду Полтавської області від 01 серпня 2012 року, яке 14 серпня 2012 року набрало законної сили, шлюб між сторонами розірвано (а.с.12-13). З матеріалів вбачається, що після розірвання шлюбу і до 06.09.2023 позивач разом з донькою були зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с.6, 11). 06 вересня 2023 року позивач змінила своє місце фактичного проживання та реєстрації і на даний час проживає разом з донькою за адресою: [ADDRESS] (а.с.7). Разом з тим, змінити зареєстроване місце проживання своєї малолітньої доньки [PERSON] позивач не може, оскільки відповідач не надає згоди на це. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 242 ЦК України батьки є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Згідно з ч. 2 ст. 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Згідно з ч. 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Відповідно до частини 2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Судом встановлено, що на час звернення позивача з позовом до суду, їх спільній з відповідачем доньці [PERSON] виповнилося лише 12 років, а тому самостійно обрати собі місце проживання вона не може. Згідно з ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. За ч. 1 ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Згідно ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання і зняття з місця реєстрації особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників. Пунктом 18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою КМУ від 02.03.2016 року №207 (далі Правил) передбачено, що у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Згідно з п. 26 Правил, у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами зняття з реєстрації місця проживання дитини, яка не досягла 14 років, разом з одним із батьків здійснюється за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Як встановлено судом, за відсутності письмової згоди батька на реєстрацію, позивач позбавлена можливості зареєструвати малолітню дитину за фактичним місцем проживання. Статтею 3 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20.11.1989 року із змінами, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року №789-ХІІ, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Оскільки нездійснення реєстрації місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] за фактичним місцем проживання з її матір`ю суперечить її інтересам та суттєво обмежує реалізацію її прав, гарантованих Конституцією та законами України, зокрема права на свободу пересування та вільний вибір місця проживання, права на освіту, охорону здоров`я та соціальний захист, суд вважає, що позовні вимоги про надання дозволу на реєстрацію місця проживання дитини без згоди батька підлягають задоволенню. При прийнятті рішення суд виходить з пріоритету інтересів дитини, її найкращого забезпечення і враховуючи обставини справи, приходить до висновку, що рішення про надання згоди на зміну місця реєстрації дитини без згоди батька за місцем проживання матері буде ефективним способом захисту прав дитини. Позиція Миргородської міської ради, як органу опіки та піклування, свідчить про те, що її працівники підтримують даний висновок суду. В той же час відповідачем не надано жодних належних доказів, що підтверджують необґрунтованість чи безпідставність позовних вимог. Судові витрати у справі становлять 1073 грн. 60 коп. сплаченого позивачем судового збору. Судовий збір суд розподіляє відповідно до приписів ч.1 ст. 141 ЦПК України та повністю покладає його на відповідача, в зв`язку з повним задоволенням позовних вимог. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved