Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до Гайсинського районного суду Вінницької області з позовом до Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області про стягнення процесуальних, судових витрат та моральної шкоди, завданої органами дізнання, досудового слідства в кримінальному провадженні. Позов обґрунтував тим, що постановою ВДВС ГРУЮ від 24.10.2013 року відкрите виконавче провадження на виконання рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 14.08.2013 року. В межах виконавчого провадження ухвалою Гайсинського районного суду від 23.09.2014 року боржника оголошено в розшук та заборонено виїзд за кордон. Проте, зазначена ухвала органами поліції не виконується, у зв`язку з чим позивач був вимушений звертатися з письмовими заявами про кримінальні правопорушення до Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області. За заявою [PERSON] по факту шахрайських дій [PERSON] . Гайсинським РУП ГУНП у Вінницькій області 31.03.2020 року внесено повідомлення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12020021240000042 про кримінальне правопорушення за ознаками ч.2 ст.385 КК України. Кримінальне провадження №12020021240000042 від 31.03.2020 неодноразово закривалося постановами слідчих Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області, які скасовувалися слідчими суддями Ладижинського міського суду Вінницької області. Проте, під час розгляду скарг на неправомірні постанови слідчих, не було вирішено питання про стягнення процесуальних витрат. Для підготовки відповідних скарг на неправомірні постанови слідчих Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області позивачем було витрачено особистий час, який на думку позивача повинен бути компенсований відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100, за кожну витрачену годину в розмірі 22 грн. Також з відповідача підлягає стягненню матеріальна шкода, яка складається з вартості проїзду за консультаціями до юристів, постійне оскарження бездіяльності ВДВС, запитів тощо. З відповідача підлягають стягненню судові витрати на відправку 5 рекомендованих листів на суму 100 грн., а також виготовлення копій документів на суму 25 грн., всього на суму 125 грн. Також позивачу заподіяна моральна шкода, яка становить 16 460 грн. Отже, на підставі ст.118-130 КПК України, ст.ст.15-23, 1167, 1172, 1176 ЦК України позивач просить стягнути з Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області на його користь процесуальні витрати в сумі 1460 грн., судові витрати в сумі 125 грн., матеріальну шкоду в сумі 1280 грн., моральну шкоду в сумі 16 460 грн. Розпорядженням голови Гайсинського районного суду Ковчежнюка В.М. від 23.05.2023 №5 цивільну справу передано на розгляд до Ладижинського міського суду Вінницької області у зв`язку із неможливістю автоматизованого розподілу справи між суддями від 23.05.2023, оскільки не вистачає потрібної кількості суддів для розподілу справи у зв`язку з самовідводами суддів. 29.05.2023 цивільна справа надійшла до Ладижинського міського суду Вінницької області, та згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 29.05.2023 передана в провадженні судді Нікандрової С.О. Ухвалою суду від 01.06.2023 позовну заяву [PERSON] залишено без руху для усунення недоліків. Ухвалою суду від 23.06.2023 позовну заяву [PERSON] до Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області про стягнення процесуальних, судових витрат та моральної шкоди, завданої органами дізнання, досудового слідства в кримінальному провадженні повернута позивачу. Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 27 липня 2023 року ухвалу Ладижинського міського суду Вінницької області від 23 червня 2023 року скасовано, матеріали позовної заяви [PERSON] до Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області про стягнення процесуальних, судових витрат та моральної шкоди, завданої органами дізнання, досудового слідства в кримінальному провадженні направлені до суду першої інстанції для продовження розгляду. Ухвалою Ладижинського міського суду Вінницької області від 07 серпня 2023 року відкрито провадження у цивільній справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідач Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області ухвалу про відкриття провадження з матеріалами справи отримав 21.08.2023 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.58), проте відзив на позовну заяву не подав. Ухвалою від 02.10.2023 задоволено клопотання позивача [PERSON] про витребування доказів. Витребувано з Ладижинського міського суду Вінницької області для огляду в судовому засіданні матеріали кримінальних проваджень №135/402/23, №129/3290/22, №129/463/23, №129/1635/23. У судові засідання позивач [PERSON] не з`явився, належним чином повідомлявся про розгляд цивільної справи на 04.09.2023, 02.10.2023, 06.11.2023, 11.12.2023, 15.01.2024 року, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.60, 63, 72, 89). 18.12.2023 року від позивача [PERSON] через Вінницький апеляційний суд надійшла заява, у якій він просить розгляд справи №129/1636/23 провести без його участі та задовольнити позов (а.с.87-88). У судові засідання представник відповідача Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області не з`явився, відповідач належним чином повідомлений про розгляд цивільної справи на 04.09.2023, 02.10.2023, 06.11.2023, 11.12.2023, 15.01.2024 року, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.58, 64, 71, 81, 82, 90), причини неявки суду не повідомив, із заявами і клопотаннями з процесуальних питань не звертався. Ухвалою від 15.01.2024 провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення процесуальних, судових витрат в кримінальному провадженні закрите на підставі п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України, оскільки справа в цій частині не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Дослідивши матеріали цивільної справи, витребувані матеріали кримінальних проваджень, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що СВ Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області здійснює досудове розслідування кримінального провадження № 42020021240000042 від 31.03.2020, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.382 КК України. Кримінальне провадження №42020021240000042 від 31.03.2020 розслідується за заявою [PERSON] про невиконання рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 14.08.2013 про стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] суми боргу. Постановою слідчого Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області від 22.06.2020 закрито кримінальне провадження, внесене 31.03.2020 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №42020021240000042 у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України. Ухвалою Ладижинського міського суду Вінницької області від 25.05.2023 року у справі №129/3290/22 (провадження №1-кс/135/161/23) задоволено скаргу [PERSON] та скасовано постанову слідчого Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області від 22.06.2020 про закриття кримінального провадження, внесеного 31.03.2020 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №42020021240000042. Постановою слідчого Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області від 14.02.2023 закрито кримінальне провадження, внесене 31.03.2020 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №42020021240000042 у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України. Ухвалою Ладижинського міського суду Вінницької області від 29.06.2023 року у справі №129/1635/23 (провадження №1-кс/135/196/23) задоволено скаргу [PERSON] та скасовано постанову слідчого Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області від 14.02.2023 про закриття кримінального провадження, внесеного 31.03.2020 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42020021240000042. Постановою слідчого СВ Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області 01.08.2023 було закрито кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №42020021240000042 у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України. Ухвалою Ладижинського міського суду Вінницької області від 20.11.2023 у справі №129/2761/23 було задоволено скаргу [PERSON] та скасовано постанову про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №42020021240000042, винесену 01.08.2023 слідчим СВ Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області Паращуком Д.В. Крім того, судом встановлено, що СВ Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області здійснює досудове розслідування кримінального провадження № 42022020000000004 від 06.01.2022, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.382 КК України. Кримінальне провадження №42022020000000004 від 06.01.2022 розслідується за заявою [PERSON] щодо умисного невиконання боржником [PERSON] та службовими особами Гайсинського районного відділу ДВС рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 14.08.2013 по справі №129/1083/13-ц про стягнення боргу. Постановою слідчого Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції Ковалевської О.І. від 15.03.2022 закрито кримінальне провадження, внесене 06.01.2022 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №42022020000000004 у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України. Ухвалою Ладижинського міського суду Вінницької області від 10.04.2023 року у справі №129/20/23 (провадження №1-кс/135/58/23) задоволено скаргу [PERSON] та скасовано постанову слідчого Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області, старшого лейтенанта поліції Ковалевської О.І. від 15.03.2022 про закриття кримінального провадження, внесеного 06.01.2022 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №42022020000000004. Обгрунтувовуючи свої позовні вимоги, [PERSON] посилається на те, що незаконні, протиправні дії органу досудового розслідування при здійсненні досудового розслідування призвели до завдання йому моральних, фізичних, душевних і психологічних страждань внаслідок тривалого невиконання слідчими і прокурорами кримінально процесуальних норм та фальшування кримінального провадження, чим йому завдано моральну шкоду, яку він оцінює в розмірі 16 460 грн. Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості. Аналіз наведеної статті дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до частини першої статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Згідно із частиною шостою статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Тобто, шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди вказаними органами діють правила частини шостої цієї статті і завдана шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України). Вказаний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду України від 25 травня 2016 року у справі №6-440цс16, Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №346/4623/15-ц (провадження № 61-4538св18), 19 вересня 2018 року у справі №646/9109/15-ц (провадження №61-6648св18), 15 травня 2019 року у справі №639/3414/18 (провадження №61-8279ск19), 03 квітня 2019 року у справі №211/7655/15 (провадження №614165св18), 04 грудня 2019 року у справі №345/4225/18 (провадження №61-15344св19). Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Ними передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є необхідною, однак не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які підлягають доведенню у відповідних спорах. Підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди. Такий правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 25 січня 2021 року у справі №227/4410/19 (провадження № 61-9407св20), від 22 березня 2021 року у справі №203/1067/19 (провадження №61-23293св19), від 25 березня 2021 року у справі №227/3052/19 (провадження №61-22337св19). В постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі №197/1330/14-ц (провадження № 61-21956св19) вказано, що причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами. При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала. Обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із цих складових є підставою для відмови у задоволенні позову. Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності, на підставі чого суди першої та апеляційної інстанцій встановлюють наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання та приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження з нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік і стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен установити, чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, установити причинно-наслідковий зв`язок і визначити сумірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам (постанова Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №464/3789/17 (провадження №К/9901/59673/18)). В постанові Верховного Суду від 09 листопада 2022 року у справі №641/5005/20 (провадження №61-19219св21) зазначено, що суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунути недоліки у такій діяльності. Наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного відшкодування моральної шкоди. При цьому не будь-яке рішення слідчого судді свідчить про протиправність дій державних органів, а мають значення конкретні обставини, встановлені таким рішенням. При встановленні в порядку судового контролю слідчим суддею протиправності дій чи бездіяльності слідчих органів для вирішення питання про відшкодування шкоди необхідним є доведення заподіяння такими діями (бездіяльністю) моральної шкоди та, відповідно, наявність причинно-наслідкового зв`язку між такими діями (бездіяльністю) та заподіяною шкодою. Отже, для відшкодування моральної шкоди необхідно встановити та довести наявність усіх складових елементів цивільного правопорушення, і насамперед спричинення позивачеві моральної шкоди. Слід враховувати, що причинний зв`язок між шкодою, завданою потерпілому, та протиправним діянням заподіювача шкоди є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. При цьому, [PERSON] не надав будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження заподіяння йому моральної шкоди та причинно-наслідкового зв`язку між протиправною бездіяльністю відповідача та моральною шкодою. Сама по собі незгода позивача [PERSON] з процесуальними рішеннями, прийнятими посадовими особами органів досудового розслідування, які оскаржувалися ним в порядку, передбаченому КПК України, та їх подальше скасування судом (в тому числі неодноразове), не свідчить про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу. Окрім цього, задоволення судами процесуальних звернень (скарг) спрямоване на забезпечення повноти та об`єктивності здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні, тому самі по собі ухвали слідчого судді про задоволення скарг не є правовою підставою для відшкодування учасникам кримінального провадження моральної шкоди. Такий висновок узгоджується із висновками Європейського суду з прав людини, викладеними у рішеннях у справі «Перна проти Італії» (Perna v.Italy) від 25 липня 2001 року, заява №48898/99, п. 54 та у справі «Білуха проти України» від 09 листопада 2006 року, заява №33949/02, п. 76, де встановлено, що визнання судом порушення саме по собі становить достатньо справедливу сатисфакцію (в т.ч. як відшкодування моральної шкоди) за шкоду, завдану особі. Отже, права позивача [PERSON] були відновлені шляхом постановлення слідчими суддями ухвал, постановленими за результатами розгляду скарг про оскарження постанов уповноважених осіб під час досудового розслідування в порядку, визначеному КПК. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про недоведеність пред`явленого позову, адже позивачем, всупереч вимогам статті 81 ЦПК України, не доведено належними та допустимими доказами заподіяння йому моральної шкоди та її розмір, причинний зв`язок між прийняттям слідчими постанов про закриття кримінального провадження, та завданням моральної шкоди. Аналогічні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №641/2328/17 (провадження №61-7053зпв18), від 23 січня 2019 року у справі №308/1990/16-ц (провадження №61-17901св18), від 28 січня 2019 року у справі №686/7576/18 (провадження №61-43847св18), від 12 квітня 2019 року у справі №686/10651/18 (провадження №61-305св19), від 16 травня 2019 року у справі №686/20079/18 (провадження №61-5360св19), від 31 липня 2019 року у справі №686/22133/18 (провадження №61-10591св19), 13 листопада 2019 року у справі №382/814/17 (провадження №61-28691св18), 25 листопада 2019 року у справі №686/22462/18 (провадження №61-17648св 19), від 03 грудня 2019 року у справі №686/26653/18 (провадження №61-12277св19) та 18 грудня 2019 року у справі №554/11821/14 (провадження №61-28437св18).

Outcome: dismissed