Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-14 00:00:00

13.10.2023 р. адвокат Волошко І.С., який здійснює представництво інтересів позивача, засобами поштового зв`язку звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з вищезазначеним позовом, у якому просить стягнути з відповідача відшкодування матеріальних збитків заподіяних в результаті ДТП у розмірі 132897,60 грн., моральну шкоду у розмірі 30000,00 грн. та судові витрати. Вказує, що реальні збитки є вищі, ніж запропоноване страховиком відшкодування у розмірі 55270,00 грн. В силу завданих пошкоджень, сума запропонована відповідачем не покривала збитки завдані винуватцем ДТП, погодити розмір збитків не вдалося, що стало підставою для звернення до суду із позовом. Щодо обґрунтування завдання моральної шкоди, спричиненої моральними стражданнями, які викликали негативні зміни у житті позивача, а саме: перенесення стресової ситуації, втрата спокою, негативні переживання та погіршення психологічного та фізичного здоров`я. Невиконання відповідачем зобов`язань в частині виплати коштів на відновлення пошкоджень, завданих при ДТП суттєво погіршило рівень життя позивача та спричинило незручності при поїздках у своїх справах, у тому числі робочих питаннях, поїздках до батьків, які проживають в іншому регіоні. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 19.10.2023 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 04.12.2023 р. надійшов відзив у якому представник відповідача повністю заперечує проти задоволення позовних вимог. В обгрунтування заперечень зазначає, що розмір страхового відшкодування, що підлягає стягненню з страховика визначається виходячи з витрат, повязаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу, що було здійснено відповідачем згідно звіту про оцінку вартості збитків. Позивач же просить стягнути вартість відновлювального ремонту без урахування коефіцієнту фізичного зносу. Щодо відшкодування моральної шкоди вказує, що позивачу як власнику транспортного засобу не було завдано шкоди здоров`ю, а тому такі вимоги не підлягають задоволенню. 25.12.2023 р. від представника позивача надійшла відповідь на відзив у якій зазначається, що копією рахунку на оплату визначено орієнтовний розмір витрат на відновлення пошкодженого транспортного засобу. Відповідачем не дотримано виконання договірних зобов`язань щодо відшкодування завданої шкоди. Позивач позбавлений можливості використовувати автомобіль за призначенням у зв`язку із не проведенням відповідачем оплати страхового відшкодування. Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, доходить наступного. Судом встановлено, що 13.05.2023 р. о 19:00 год. у м.Києві по Кільцевій дорозі водій автомобіля «Тойота» д.н.з. [NUMBER] [PERSON] під час перестроювання та здійснення маневру розвороту не переконалась, що це буде безпечно і не створить перешкоду іншим учасникам дорожнього руху, внаслідок чого сталось зіткнення з автомобілем «Тойота» д.н.з. [NUMBER] . Під час ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Постановою Святошинського районного суду м.Києві від 22.06.2023 р. (ун.№759/9842/23) [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. У силу положень ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Преюдиційні факти - це факти, встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили і не підлягають доведенню в іншій справі. Отже наявність вини у діях [PERSON] у настанні дорожньо-транспортної пригоди у даному випадку встановлена і не підлягає доказуванню. Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Тойота» д.н.з. [NUMBER] - [PERSON] застрахована у ПрАТ «СК «Євроінс Україна» згідно полісу №209197574 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Строк дії полісу з 28.05.2022 р. по 27.05.2023 р. Страхова сума на одного потерпілого становить 130000,00 грн., франшиза 0 грн. Цивільно-правова відповідальність позивача як власника транспортного засобу «Тойота» д.н.з. [NUMBER] застрахована у ПрАТ «СК «Інтер-Поліс» згідно полісу №210761623 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Строк дії договору з 28.08.2022 р. по 27.08.2023 р. Страхова сума на одного потерпілого за шкоду завдану життя і здоров`ю 320000,00 грн., за шкоду заподіяну майну 160000,00 грн., розмір франшизи 0 грн. У подальшому водій «Тойота» д.н.з. [NUMBER] [PERSON] , власником транспортного засобу якого є [PERSON] , звернувся до ПрАТ «СК «Євроінс Україна» із повідомленням про ДТП. 15.05.2023 р. уповноваженою особою ПрАТ «СК «Євроінс Україна» здійснено огляд транспортного засобу «Тойота» д.н.з. [NUMBER] за результатами якого складено протокол огляду транспортного засобу, де описано завдані пошкодження. У підтвердження заподіяної шкоди внаслідок ДТП, позивачем надано рахунок «GRM.Service» ФОП [PERSON] на оплату №794 від 24.05.2023 р. згідно якого вартість запчастин та робіт становить 132897,60 грн. та акт виконаних робіт №А967/1. Разом із цим, відповідачем надано звіт №26024 про оцінку вартості збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу від 08.08.2023 р. за результатами якого оцінювачем складено висновок, що вартість збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу «Тойота» д.н.з. [NUMBER] внаслідок його пошкодження, за станом на дату оцінки становить 66648,23 грн., що без урахування ПДВ становить 59407,69 грн. Вказана вартість відновлювального ремонту визначена із вирахуванням коефіцієнту фізичного зносу, який становить 0,7 згідно Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 24.11.2003 р. №142/5/2092. З урахуванням наведеного, суд констатує, що у результаті ДТП, у вчиненні якої визнано винною [PERSON] , було пошкоджено автомобіль «Тойота» д.н.з. [NUMBER] , власником якого є позивач у справі. Частина четверта статті 41 Конституції України проголошує, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до положень частини третьої статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Частинами першою та другою статті 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України). За приписами статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Пунктом 8 частини першої статті 16 ЦК України встановлено, що відшкодування збитків є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів. Відповідно до частин першої та другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Як зазначено у ст. 1 Закону України "Про страхування" страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу України). Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників, про що зазначено у ст. 3 Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Згідно ст. 5 вказаного Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Отже, ПрАТ "СК "Євроінс Україна", уклавши з [PERSON] договір страхування його цивільно-правової відповідальності, взяло на себе обов`язок у межах страхової суми відповідати за шкоду, завдану страхувальником іншій особі внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу - автомобіля «Тойота» д.н.з. [NUMBER] . За змістом пунктів 9.1 і 9.2 статті 9 Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Позивач стверджує, що розрахована страховиком сума страхового відшкодування є невірною, не відповідає реальному розміру завданих їй збитків та не покриває розміру всієї шкоди, завданої внаслідок ДТП, яка, згідно рахунку та акту виконаних робіт становить 132897,60 грн. Приписи статті 29 та пункту 32.7 статті 32 цього Закону передбачають, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом ТЗ з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Пунктами 1.6 та 8.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, визначено, що відновлювальний ремонт передбачає здійснення комплексу операцій через заміну складових частин або відновлення справності/роботоздатності ТЗ за формулою визначення вартості ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу ТЗ. Отже, якщо для відновлення пошкодженого під час дорожньо-транспортної пригоди ТЗ ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільноправової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого ТЗ. Такого висновку дійшов Верховний суд у Постанові від 12 березня 2018 року у справі № 910/5001/17. Таким чином, пред`явлення особою вимоги про виплату страхового відшкодування в розмірі повної вартості відновлювального ремонту без урахування коефіцієнта фізичного зносу є неправомірним. В силу чинного законодавства, страховик компенсує лише матеріальний збиток, а різницю між збитком та вартістю відновлювального ремонту компенсує винна особа. Розмір матеріального збитку - це вартість відновлювального ремонту із застосуванням зносу автомобіля, а відновлювальний ремонт - без нього. Фізичний знос фактично полягає у зменшенні вартості деталі у зв`язку з її експлуатацією і обов`язок щодо його відшкодування покладається сам на винну особу. Такі висновки наведені, зокрема у постанові Верховного Суду N 522/15636/16-ц від 11.12.2019 року. Пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, встановлено, що вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Виходячи з аналізу зазначених норм, визначення розміру матеріального збитку при настанні страхового випадку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, який повинен відповідати вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 № 142/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24.11.2003 за № 1074/8395 (з відповідним змінами). Наданий відповідачем звіт відповідає вказаним вимогам закону та підзаконних нормативно-правових актів. Будь-яких належних та допустимих доказів на його спростування позивачем не надано. Окрім того, згідно з абзацом другим пункту 36.2 статті 36 Закону "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника) сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Позивач не заявляє клопотання про проведення експертизи, позивачем не надаються будь-які висновки або звіти, які б спростовували, наданий відповідачем звіт №26024 про оцінку вартості збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу від 08.08.2023 р. Наданий же самим позивачем рахунок не приймається судом, оскільки не містить у собі ні відповідних розрахунків, ні інформації щодо якого транспортного засобу він складений, відтак не належним доказом. Окрім того, сам позивач вказує, що у рахунку зазначено орієнтовний розмір витрат на відновлення пошкодження транспортного засобу. Таким чином, із відповідача підлягає стягненню сума страхового відшкодування, визначена у звіті №26024 про оцінку вартості збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу від 08.08.2023 р., що без урахування ПДВ становить 59407,69 грн. Щодо відшкодування моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Пунктом 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України, передбачено, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (частина перша та пункт 1 частини другої статті 23 ЦК України). Виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права компенсація моральної шкоди повинна відбуватися в будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства (пункт 92 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі N 216/3521/16-ц). Згідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до роз`яснень, які викладені у п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Пунктом 5 даної Постанови також роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно зі статтею 26-1 Закону N 1961-IV страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та пунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону,- МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час ДТП, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2021 року (справа N 147/66/17 провадження N 14-95цс20) звертає увагу на те, що потерпіла особа у разі настання страхового випадку набуває право на відшкодування моральної шкоди. Страхове відшкодування такої шкоди охоплює лише шкоду потерпілій фізичній особі, заподіяну у зв`язку з її каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (зокрема, смертю). У таких випадках розмір моральної шкоди, яку відшкодовує страховик винної особи, передбачений статтею 26-1 та пунктом 27.3 статті 27 Закону. Звертаючись з позовними вимогами представник [PERSON] посилався на те, що внаслідок ДТП, а саме неправомірними діями відповідача позивачці завдано моральної шкоди, яка виразилась у моральних стражданнях, які викликали негативні зміни у житті позивача, а саме: перенесення стресової ситуації, втрата спокою, негативні переживання та погіршення психологічного та фізичного здоров`я. Завдання шкоди суттєво погіршило рівень життя позивача та спричинило незручності при поїздках у своїх справах, у тому числі робочих питаннях, поїздках до батьків, які проживають в іншому регіоні. Суд звертає увагу, що відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Проте, звертаючись із позовними вимогами про стягнення моральної шкоди позивачем не було надано доказів отримання тілесних ушкоджень. Також, в матеріалах справи відсутні відомості про здійснення ПрАТ "СК "Євроінс Україна" страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю позивача. Разом з тим, моральна шкода відшкодовується страховиком потерпілому - фізичній особі, у випадку коли останній зазнав ушкодження здоров`я під час ДТП. За таких обставин, суд доходить висновку про відмову в задоволені позовних вимог про стягнення моральної шкоду з підстав її недоведеності. Щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховується: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. На підтвердження понесених позивачем витрат, пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги надано договір про надання правової допомоги №25/08.23-О від 25.08.2023 р. та акт здачі-приймання робіт згідно вказаного договору. Слід зазначити, що при вирішенні цього питання, необхідно враховувати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківській документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також їх розрахунку є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Вказана позиція викладена також у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) . Позивачем не надано доказів здійснення фактичної оплати витрат на правову допомогу (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківській документ, касові чеки). Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Разом із цим, згідно вимог ч. 1 ст. 127 ЦПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Пунктами 1,3 частини 2 статті 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи задоволення судом позовних вимог на 36,5% з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1268,80 грн. Аналізуючи досліджені докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд доходить висновку про часткове задоволення позову.

Outcome: partial