Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-18 00:00:00

07.12.2023 [PERSON] звернулася до суду із позовом до Зміївської територіальної громади в особі Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області про встановлення факту, що має юридичне значення в якому просить встановити факт її постійного проживання разом з спадкодавцем [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] на час відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила, що [INFO] померла її мати [PERSON] [PERSON] , [INFO] . На час відкриття спадщини померла [PERSON] була зареєстрована в [ADDRESS] , однак з лютого 2022 року та на час смерті [PERSON] без реєстрації місця проживання проживала однією сім`єю разом з дочкою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне за життя померлій майно. Крім того, за життя померла [PERSON] склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом та зареєстрований в реєстрі за № 904, відповідно до якого частку свого майна, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право заповіла [PERSON] . Позивач зазначає, що є спадкоємицею майна померлої першої черги та прийняла спадщину, оскільки на момент смерті спадкодавці [PERSON] проживала з останньою однією сім`єю. Будь-які спадкоємці які б в встановленому законом порядку зверталися з заявою про прийняття спадщини після померлої відсутні. [PERSON] звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, нотаріусом було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину померлої [INFO] [PERSON] з підстав пропуску строку для прийняття спадщини та не надання доказів на підтвердження факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Оскільки у позивача виникли труднощі в оформлені спадкових прав остання звернулася до суду з даним позовом. Ухвалою судді Зміївського районного суду Харківської області від 11 грудня 2023 року провадження у зазначеній справі відкрито та призначено підготовче засідання, задоволено клопотання позивача про витребування доказів. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 04 січня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Представник позивача [PERSON] адвокат Біленко О.О. до канцелярії суду надав заяву відповідно до якої просив проводити розгляд справи за відсутності позивача та її представника, на задоволенні позову наполягав в повному обсязі з підстав викладених в ньому. Представник відповідача [PERSON] до канцелярії суду надала заяву в якій просила проводити розгляд справи за відсутності представника Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області за наявними матеріалами у справі. Відповідно до частини 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України\~учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. У зв`язку з неявкою осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень частини 2\~статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглянув цивільну справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального запису. Дослідивши доводи позовної заяви, письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Частинами 1, 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до статей 76-81 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Спірним є факт постійного проживання позивача разом з спадкодавицею матір`ю [PERSON] . за адресою: [ADDRESS] , станом на день її смерті [INFO] . Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] копія Свідоцтва про народження, серії [NUMBER] виданого 05 квітня 1980 року, актовий запис № 24 (а.с. 6 зворот). 02 травня 1998 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу змінено з " [PERSON] " на " [PERSON] ", актовий запис № 7 (а.с. 6 зворот). [INFO] померла [PERSON] , [INFO] копія Свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , актовий запис № 380 (а.с. 7). За життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений 25 травня 2021 року приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Харківської області Лещенко Л.В. та зареєстрований в реєстрі за номером 904, відповідно до якого все своє майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла [PERSON] та [PERSON] в частці кожній (а.с. 8). Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №046552, [PERSON] належить земельної ділянки, площею 2,8435 га., кадастровий номер 6321781000:04:000:0031, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Борівської сільської ради Харківської області. (а.с.9) З Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину №75187308 від 19.12.2023 вбачається, що спадкова справа після [PERSON] померлої [INFO] , не заводилася (а.с. 23). Встановлено, що позивач [PERSON] має зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] (а. с. 5). З листа приватного нотаріуса Чугуївського районного нотаріального округу Харківської області Трубнікової В., вбачається, що [PERSON] відмовлено у вчиненні такої нотаріальної дії, як видача на її ім`я свідоцтва про право на спадщину за законом та запропоновано звернутися до суду для встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини (а. с. 10). Судом встановлено та не спростовувалося сторонами, що на час відкриття спадщини спадкодавця [PERSON] , була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Разом з тим, з Акту обстеження складеного 05 грудня 2023 року депутатом Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області Ревенком А.В., в присутності свідків [PERSON] , [PERSON] , вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , без реєстрації місця проживання постійно у період з лютого 2022 року по 27.04.2023 фактично, постійно, однією сім`єю з [PERSON] проживала матір останньої [PERSON] , [INFO] , які вели спільне господарство та спільний побут, мали спільний бюджет, [PERSON] піклувалась про матір, здійснювала за нею догляд. Після смерті матері [PERSON] . 27.04.2023 [PERSON] здійснила її поховання (а.с. 10 зворот). Частиною 1 статті 16 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до частини 1, пункту 5 частини 2 статті 293 Цивільного процесуального кодексу України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до частини 6 статті 294 Цивільного процесуального кодексу України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах. У відповідністю з частини 2 статті 315 Цивільного процесуального кодексу України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 "Про судову практику у справах про спадкування" передбачено, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України\~ спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Згідно статті 1217 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі\~статтею 1218 Цивільного кодексу України\~до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 статті 1220 Цивільного кодексу України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до частини першої статті 1221 Цивільного кодексу України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно частин 3, 5 статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270 Цивільного кодексу України, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Аналогічну норму містить пункт 3.21 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5. Відповідно до частини 1 статті 1269 Цивільного кодексу України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (стаття1270 Цивільного кодексу України). Таким чином, обставинами, які підлягають встановленню та доказуванню у даній справі, є встановлення кола спадкоємців та наявність підстав для переходу права власності в порядку спадкування. Згідно роз`яснень наданих в пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у спорах про спадкування" № 7 від 30 травня 2008 року якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 Цивільного кодексу України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в\~ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Статтями 2, 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" не є абсолютним підтвердженням\~обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 Цивільного кодексу України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом. Крім того, положеннями статті 5 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" передбачено, що довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки (абзац 1 частини другої статті 3 Сімейного кодексу України). На підставі\~зазначених вище\~доводів позивача\~ [PERSON] \~та її\~представника,\~викладених у\~позові,\~письмових доказів,\~судом достовірно\~встановлено,\~що[PERSON] постійно проживала разом із матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Водночас, через відсутність реєстрації місця проживання спадкодавиці у вказаному житловому будинку, позивач не має можливості надати нотаріусу документи, що підтверджують цей факт, у зв`язку з чим не може реалізувати своє право на отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом. За таких обставин, позовна заява є обґрунтованою і підлягає задоволенню. Оскільки позивач не вимагав відшкодування судових витрат, з урахуванням характеру спірних правовідносин та дотримуючись принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд дійшов висновку про відсутність підстав для вирішення питання щодо розподілу судових витрат між сторонами відповідно до статті\~141,\~142 Цивільного процесуального кодексу України.

Outcome: approved