Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-17 00:00:00

08.08.2023 позивач [PERSON] звернулася до Старосамбірського районного суду Львівської області із зазначеною позовною заявою, в якій просить суд позбавити [PERSON] [INFO] , батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що між нею та відповідачем розірвано шлюб рішенням суду судової ділянки №7, нижньовартовського судового району міста окружного значення нижньовартовська від 01.09.2018 року. У шлюбі у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . Вказує, що їх син, [PERSON] на даний час є малолітнім, проживає разом з нею та виховується виключно нею. Зазначає, що рішенням нижньовартовського міського суду від 28 травня 2021 року відповідача зобов`язано сплачувати на її користь аліменти на утримання сина починаючи з 21.04.2021 року і до досягнення ним повноліття проте він аліменти не сплачує, внаслідок чого на даний час наявна заборгованість зі сплати аліментів. Крім того вказує, що з 2017 року ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню малолітнього сина, не утримує його матеріально, взагалі не цікавиться його життям, здоров`ям, та вихованням, матеріальної допомоги на утриманні дитини не надає, незважаючи на те, що є молодим, здоровим, працездатним чоловіком. У зв`язку із такою поведінкою відповідача виконавчий комітет Бориславської міської ради - як орган опіки ї піклування дійшов висновку про доцільність позбавлення його батьківських прав відносно малолітнього сина Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.08.2023 справу передано для розгляду судді Кушніру А.В. Ухвалою судді від 06.11.2023 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання по справі. В підготовче судове засідання позивачка не з`явилася, проте від неї до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Відповідач в підготовче судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся, 17.01.2024 від останнього надійшла заява в якій зазначає, що позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення. Представник третьої особи - Виконавчого комітету Бориславської міської ради як орган опіки та піклування у підготовче судове засідання не з`явився, від начальника служби у справах дітей Подставек Г. надійшла заява в якій просить справу розглядати без представника служби у справах дітей, проти позову не заперечує. Оскільки в судове засідання не з`явилися всі учасники справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснюється. Відповідно до положень ч.3,4 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд вважає, що у відповідності до вимог ст.ст.200, 206 ЦПК України у справі можливо ухвалити рішення про задоволення позову при проведенні підготовчого засідання, з огляду на таке. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] - сторони у справі, перебували між собою у зареєстрованому шлюбі, який рішенням суду судової ділянки №7, нижньовартовського судового району міста окружного значення нижньовартовська від 01.09.2018 року - розірвано (а.с.12,13). За час шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується наявними в матеріалах справи копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 09.09.2020 та розпорядженням про управління з опіки та піклування адміністрації м.нижньовартівськ про дозвіл на зміну прізвища [PERSON] на прізвище « [PERSON] » (а.с.16-17). Відповідно до рішенням нижньовартовського міського суду російської федерації від 28 травня 2021 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] (а.с.14,15). Як вбачається довідки про склад сімї [PERSON] жительки [ADDRESS] до складу її сім`ї входять: син [PERSON] [INFO] , син [PERSON] , [INFO] та донька [PERSON] , [INFO] ( а.с.21). Згідно висновку органу опіки і піклування виконавчого комітету Бориславської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] , затвердженого рішенням виконавчого комітету Бориславської міської ради №189 від 22.09.2022року (а.с.19), встановлено, що батько дитини [PERSON] самоусунувся від виховання дитини, не дбає про його фізичний та моральний розвиток, матеріально не забезпечує. Окрім того, [PERSON] не заперечує про усиновлення його сина іншою особою, надає дозвіл на зміну прізвища малолітньому [PERSON] на прізвище [PERSON] . Батько не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав, вихованням свого сина не займається, матеріально не утримує і в подальшому бажання такого не виявляє. Відповідно до вказаного висновку, орган опіки і піклування вважає, що позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] , є доцільним та відповідає інтересам дитини. Правовідносини, наявні між сторонами, мають наступне правове регулювання. Ч. 3 ст. 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до частин першої та другої статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено у статті 7 СК України, згідно з якою жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом ч.ч. 1-3 ст. 150 СК України, яка передбачає обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. 1 ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Відповідно до ст.153 Сімейного Кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. За змістом ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Відповідно до ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Суд вважає, що наявний в матеріалах справи висновок органу опіки та піклування є достатньо обґрунтований, повністю узгоджується з іншими матеріалами справи та відповідає інтересам дитини. Відповідно до ч.1 ст.4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Позивач, згідно з вимогами частини першої статті 206 ЦПК України, може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій заяві. Частиною четвертою статті 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідач визнав позов, про що звернувся до суду з відповідною заявою, в якій зокрема зазначив, що не заперечує проти задоволення позовних вимог. Враховуючи вищенаведене, суд, вирішуючи справу в межах наданих до суду доказів та матеріалів, враховуючи встановлені судом обставини, а також те, що відповідач позовні вимоги визнав і таке визнання не суперечить вимогам закону, не порушує прав та інтересів інших осіб, приходить до висновку, що згідно положень ч. 4 ст. 206 ЦПК України позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved