Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-15 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості за договором фінансового лізингу. Свої вимоги мотивував тим, що 10 вересня 2021 року між Акціонерним товариством Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" та [PERSON] уклали договір фінансового лізингу № К2Н0А!00000599, відповідно до п. 2.1. статті 2 якого Лізингодавець зобов`язується набути у власність вказаний Лізингоодержувачем транспортний засіб (предмет лізингу) і надати Лізингоодержувачу цей майно за плату в тимчасове користування. Позивачем було придбано об`єкт лізингу, а саме: транспортний засіб марки KIA K5, 2016 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , вартість об`єкту лізингу - 367200,00 грн, загальна сума лізингових платежів становить у розмірі 557614,11грн, які сплачуються відповідачем на користь позивача з 10.09.2021 року по 09.09.2024 рік лізинговими платежами. Умовами договору передбачено сплату Лізингоодержувачем на користь Лізингодавця винагороду за користування предметом лізингу (п.6.2.3 статті 6, п.14.3 статті 14 Договору). Відповідна винагорода розраховується у відсотках річних від залишку невідшкодованої частини вартості предмета лізингу, виходячи з 360 днів у році за фактичну кількість днів користуванням предметом лізингу (п.4.1 статті 4 Договору). Враховуючи порушення відповідачем своїх зобов`язань в частині своєчасної сплати лізингових платежів з відповідача підгягає стягненню заборгованість за користування предметом лізингу у розмірі 12 772,14 грн., яка складається з: 12 421,78 грн. - заборгованість залишок вартості предмету лізингу та 350,36 грн. - заборгованість за винагородою за користування предметом лізингу. У зв`язку з чим просить суд стягнути з відповідача заборгованість за Договором фінансового лізингу № К2Н0А!00000599 від 10 вересня 2021 року станом на 22 липня 2022 року у розмірі 12 772 грн. 14 коп. та витрати по сплаті судового збору. Згідно вимог ч.1 3 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Судом було вжито всіх заходів для повідомлення відповідача про розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження, однак, відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. 10 вересня 2021 року між Акціонерним товариством Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" та [PERSON] укладено договір фінансового лізингу № К2Н0А!00000599, відповідно до п. 2.1. статті 2 якого Лізингодавець зобов`язується набути у власність вказаний Лізингоодержувачем транспортний засіб (предмет лізингу) і надати Лізингоодержувачу це майно за плату в тимчасове користування. Позивачем придбано об`єкт лізингу, а саме: транспортний засіб марки KIA K5, 2016 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , вартість об`єкту лізингу - 367 200,00 грн, загальна сума лізингових платежів становить у розмірі 557 614,11грн, які сплачуються відповідачем на користь позивача з 10 вересня 2021 року по 09 вересня 2024 року лізинговими платежами (а.с. 9-16, 16 зв., 17, 18 зв., 31-48а). Згідно розрахунку суми заборгованості винагорода за користування предметом лізингу у розмірі 12 772,14 грн., яка складається з: 12 421,78 грн. - заборгованість залишок вартості предмету лізингу та 350,36 грн. - заборгованість за винагородою за користування предметом лізингу (а.с. 19). Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за винагородою за користування предметом лізингу у загальному розмірі 12 772,14 грн, яка складається з: 12421,78 грн - заборгованість залишок вартості предмету лізингу та 350,36 грн. - заборгованість за винагородою за користування предметом лізингу. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк. Лізингодавець на умовах фінансового лізингу передає у платне володіння та користування предмет лізингу, найменування, марка, модель, комплектація, рік виписку, ціна одиниці, кількість і загальна вартість якого на момент укладення договору наведені в статті 14 п. 14.1 Договору, Додатку 1 (Специфікації), а Лізингоодержувач зобов`язується прийняти Предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та платежі з відшкодувань витрат Лізингодавця, пов`язаних з виконанням Договору, на умовах цього Договору. По закінченню строку лізингу, до Лізингоодержувача переходить право власності на предмет лізингу згідно з умовами Договору (за виключенням випадків, передбачених Договором та/або чинним законодавством України) (п. 2.2. статті 2 Договору). За змістом п. 2.3. статті 2 Договору строк користування Лізингоодержувачем предметом лізингу (строк лізингу) зазначений в статті 14 п. 14.2. Договору і складається з періодів (місяців) лізингу, зазначених в Додатку 2 «Графік сплати лізингових платежів» (графіу) до Договору та починається з дати підписання сторонами акту приймання-передачі предмета лізингу, але, в будь-якому випадку, не може бути менше одного року. Предмет лізингу є власністю Лізингодавця протягом усього строку дії даного договору. В разі переходу права власності на предмет лізингу від Лізингодавця до Лізингоодержувача згідно з умовами Договору, предмет лізингу по закінченню строку лізингу [PERSON] не повертається (п. 2.4. статті 2 Договору). У пункті 4.1. статті 4 Договору сторони узгодили, що сплата Лізингоодержувачем за користування предметом лізингу здійснюється відповідно до статті 14 п. 14.3. у складі лізингових платежів, при цьому відсотки розраховуються на залишок невідшкодованої частини вартості предмета лізингу, виходячи з 360 днів у році. Дата погашення в часовий інтервал нарахування відсотків не включається. Нарахування відсотків за користування предметом лізингу здійснюється щодня з дати підписання акту приймання-передачі транспортного засобу відповідно до суми невідшкодованої частини вартості предмета лізингу на кінець операційного дня до поточної дати, в яку Лізингоодержувач здійснює сплату винагороди за користування предметом лізингу в складі лізингового платежу або окремо. Розрахунок відсотків проводиться до повного повернення вартості предмету лізингу на суму непогашеної частини вартості предмету лізингу, або до моменту повернення предмету лізингу Лізингодавцю з дати підписання акту приймання-передачі транспортного засобу. Відповідно до п. 4.2. статті 4 Договору усі платежі за Договором Лізингоодержувач зобов`язаний здійснювати в національній валюті України (гривнях) відповідно до графіку та умов цього Договору шляхом перерахування грошових коштів на транзитний рахунок відповідно до статті 14 п. 14.5. Договору. Лізингові платежі включають: платежі з відшкодування частини вартості предмета лізингу; винагороду Лізингодавця за користування предметом лізингу (винагорода); платежі з відшкодування витрат Лізингодавця, пов`язаних з порушеннями Лізингоодержувача; платежі з відшкодування витрат Лізингодавця, пов`язаних зі страхуванням предмету лізингу; платежі з відшкодування витрат адміністративних штрафів, пов`язаних з порушеннями Лізингоодержувача; платежі з відшкодування інших д витрат Лізингодавця, пов`язаних з виконанням цього Договору (в т.ч. не зазначені в Договорі, але що можуть виникнути у Лізингодавця при виконанні Договору). Погашення заборгованості здійснюється шляхом сплати лізингових платежів, відповідно до статті 14 п. 14.10. цього Договору, графіку у періоди сплати. Якщо строк сплати будь-якого лізингового платежу припадає на неробочий (вихідний, святковий або ін.) день, то Лізингоодержувач зобов`язаний сплатити такий платіж не пізніше останнього робочого дня, який передує такому вихідному (святковому та ін.) дню (п. 4.4. статті 4 Договору). Для погашення заборгованості Лізингодавець відкриває Лізингоодержувачу транзитний рахунок (п. 4.5. статті 4 Договору). За змістом п. 6.2.2. статті 6 Договору на Лізингоодержувача було покладено обов`язок сплатити Лізингодавцю платежі з відшкодування вартості предмета лізингу, відшкодування витрат Лізингодавця, пов`язаних зі страхуванням предмету лізингу відповідно і до графіку та статті 14 п. 14.3. цього Договору. Відповідно до п. 6.2.3. етапі 6 Договору Лізингоодержувач зобов`язався сплатити Лізингодавцю винагороду за користування предметом лізингу відповідно до графіку та статгі 14 п. 14.3. цього Договору. Окрім цього, у п. 6.2.4. статті 6 Договору сторони узгодили, що Лізингоодержувач зобов`язаний сплатити Лізингодавцю інші платежі відповідно до етапі 14 п. 14.6. Договору, в строки, визначені умовами Договору та/або графіком лізингових платежів. Пункт 14.3. статті 14 Договору визначає лізингові платежі та порядок їх сплати: щомісячно, згідно з графіком, та включають в себе: платіж з відшкодування частини вартості предмету лізингу у розмірі згідно з додатком 2 (графік лізингових платежів); винагорода за користування предметом лізингу в розмірі 14,1% річних від суми залишку невідшкодованої частини предмета лізингу; платежі з відшкодування витрат Лізингодавця, пов`язаних зі страхуванням предмету лізингу за цим Договором згідно з додатком 2 (графік лізингових платежів). У відповідності до п. 14.7. статті 14 Договору після прийняття Лізингодавцем позитивного рішення про надання фінансового лізингу, але не пізніше дати укладення Договору, Лізингоодержувач вносить авансовий лізинговий платіж у розмірі 191000,00 гри. Щомісяця в період сплати лізингових платежів Лізингоодержувач сплачує лізинговий платіж та відшкодовує Лізингодавцю всі витрати Лізингодавця, що пов`язанні з виконанням Договору, та які виникли у Лізингодавця протягом місяця, який передує поточному місяцю (п. 14.10. статті 14 Договору). Згідно із п. 9.2. статті 9 Договору у випадку порушення Лізингоодержувачем зобов`язань, передбачених пунктами 6.2.2., 6.2.3. Договору, щодо сплати винагород та відшкодувань вартості предмета лізингу, Лізингоодержувач сплачує пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочки. За приписами ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно із ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору. Статтею 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» визначено, що фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). У відповідності до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» відносини, що виникають у зв`язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. Відповідно до ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. При цьому, ч. 2 ст. 16 вищевказаного Закону, передбачає саме структуру сплати, а не механізм та порядок їх виплат. Так, лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом; інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов`язані з виконанням договору лізингу. Згідно із ч. 1, 2 ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Виходячи з аналізу норм чинного цивільного законодавства, договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним і містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу транспортного засобу, про що свідчить зміст договору, укладеного з урахуванням правил статті 628 ЦК України. За імперативним положенням статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. У разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним (частина перша статті 220 ЦК України). Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Суд звертає увагу, що договір, на підставі якого позивач просить стягнути з відповідача заборгованість, юридично є в цілому нікчемним в силу порушення імперативних вимог щодо його обов`язкового нотаріального посвідчення. Нікчемний договір є недійсним разом з усіма його умовами та не створює для сторін зобов`язань, що в ньому закріплені. Отже, аналізований у справі договір розглядається з точки зору права як такий, що юридично не мав місця та не створив будь-яких правових наслідків, окрім тих, що пов`язані з його недійсністю. Крім того, суд враховує правові висновки, викладені Верховним Судом України у постановах від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2766цс15, від 19 жовтня 2016 року у справі № 6-1551цс16, від 18 січня 2017 року у справі № 6-648цс16, щодо обґрунтованості застосування до спірних правовідносин норми статті 799 ЦК України, надавши оцінку відсутності нотаріального посвідчення спірного договору в розумінні частини першої статті 220 цього Кодексу. Судом не встановлено підстав відступити від зазначених правових висновків, які суд визнає обов`язковими у справі. За встановлених обставин суд приходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Оскільки судом ухвалено рішення про відмову у задоволенні позову, з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України, суд відносить судові витрати по сплаті судового збору на рахунок позивача.

Outcome: dismissed