Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-18 00:00:00

[PERSON] 30 жовтня 2023 року звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Позивач в своєму позові посилається на те, що 21 лютого 2015 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб. Шлюб було зареєстровано 21 лютого 2015 року Дніпровським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про що в книзі реєстрації шлюбів 21 лютого 2015 року зроблений відповідний актовий запис №10 та видано свідоцтво про шлюб від 24 березня 2018 року серія [NUMBER] . Від даного шлюбу подружжя мають двох спільних дітей: - син [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серія [NUMBER] від 25 травня 2018 року) - донька [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серія [NUMBER] від 02 червня 2018 року). Позивач зазначає, що протягом останніх років шлюбні відносини поступово погіршувалися, що влітку цього року призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Кожен із сторін має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім`ю. У відносинах відсутнє порозуміння та повага, втрачені всі фізичні та духовні зв`язки. Шлюб є лише формальним, оскільки особисті відносини тривалий час не підтримуються, вони мають негативний характер, взагалі відсутнє спілкування. Вважала, що подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе, оскільки суперечить її інтересам та інтересам їх неповнолітніх дітей. Позивач надала заяву в якій позовні вимоги підтримала та просила задовольнити у повному обсязі, справу розглянути без її участі. Відповідач надав заяву в якій позовні вимоги визнав та просив задовольнити, справу розглянути без його участі Перевіривши матеріали справи, оцінивши добуті та представлені докази, суд вважає позов обґрунтованим і підлягаючим задоволенню. Частиною 1 статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 21 лютого 2015 року перебувають у зареєстрованому Дніпровським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області шлюбі, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблений відповідний актовий запис №10 та видано свідоцтво про шлюб від 24 березня 2018 року серія [NUMBER] . Від даного шлюбу подружжя мають двох спільних дітей: - син [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серія [NUMBER] від 25 травня 2018 року) - донька [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серія [NUMBER] від 02 червня 2018 року). Відповідно до ч. 10 ст. 7 Сімейного кодексу України, кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Спільне життя між подружжям не склалось, протягом останніх років шлюбні відносини поступово погіршувалися, що влітку цього року призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Кожен із сторін має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім`ю. У відносинах відсутнє порозуміння та повага, втрачені всі фізичні та духовні зв`язки. Шлюб є лише формальним, оскільки особисті відносини тривалий час не підтримуються, вони мають негативний характер, взагалі відсутнє спілкування. Подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе, оскільки суперечить її інтересам та інтересам їх неповнолітніх дітей. У відповідності до ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Згідно ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності. Приймаючи до уваги, що шлюбні відносини між подружжям припинились, відсутні будь-які взаємні сімейні права та обов`язки, фактично шлюб має лише формальний характер. Збереження сім`ї неможливо, суд вважає можливим шлюб між ними розірвати. Прізвище позивача залишити « [PERSON] », оскільки відповідних клопотань не надходило. Судові витрати залишити за позивачем на прохання позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved