Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-16 00:00:00

До Ірпінського міського суду Київської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визначення додаткового строку на подачу заяви про прийняття спадщини. В позовній заяві позивач зазначає, що [INFO] померла його мати [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина на 1/3 частину будинку [ADDRESS] . Вказаний об`єкт нерухомості належав їй на підставі свідоцтва на право власності від 08.09.1993 року, іншими співвласниками будинку є його брати - відповідачі по справі [PERSON] та [PERSON] . Мати тривалий час хворіла, він на цей час перемістився в даний будинок та надавав їй допомогу, доглядав за нею. Зараз також мешкає в будинку Але у період 06.11.2020 по 06.05.2021 року не подав заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори із-за зайнятості на роботі так працює за графіком, коли по декілька діб знаходиться за межами Ірпінського регіону. 04 вересня 2021 року отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії приватного нотаріуса Бучанського районного нотаріального округу Київської області Іванової В.В., де вона посилалася на той факт, що спадкоємцем був пропущений передбачений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини і відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, що залишилося після смерті його матері [PERSON] . Його брати -відповідачі по справі [PERSON] та [PERSON] виставили на продаж будинок [ADDRESS] , щоб не допустити його до спадкування майна після смерті матері. Просить суд визначити йому додатковий строк - 2 місяці для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] - адвокат Стогов В.Є. через канцелярію суду подав відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що [INFO] померла мати сторін - [PERSON] , і після неї відкрилась спадщина на 1/3 частки житлового будинку за адресою [ADDRESS] . У визначений законом шестимісячний строк після смерті [PERSON] [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Іванової В.В. із заявою про прийняття спадщини та надав усі документи, необхідні для оформлення спадщини. Оскільки, [PERSON] склала заповіт на його ім`я, 24.09.2021 року йому було видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спадкове майно - 1/3 частки житлового будинку за адресою [ADDRESS] . Позивач [PERSON] не звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після [PERSON] у шестимісячний строк (до 06.05.2023 року), а звернувся до нотаріуса тільки 02.09.2023 року - через 4 місяці після закінчення строку на прийняття спадщини. Як причину пропуску строку для прийняття спадщини позивач зазначає «зайнятість на роботі так як працює за графіком коли по декілька діб знаходиться за межами Ірпінського регіону». При цьому, позивач не надав жодного доказу на підтвердження цих обстави, а саме: що він взагалі працював у період з 06.11.2020 року по 06.05.2021 року, що він виїжджав у цей період у відрядження за межі Ірпінського регіону, а якщо виїжджав, то як часто та як надовго. Окрім того, періодична робота позивача за межами Ірпінського регіону не могла створити позивачу об`єктивні, непереборні, істотні труднощі для подання ним заяви про прийняття спадщини особисто або поштою протягом 6 місяців, він достеменно знав про смерть матері, але свідомо не звертався за прийняттям спадщини протягом 10 місяців. Факт періодичної роботи позивача за межами Ірпінського регіону позивача сам по собі не свідчить про наявність об`єктивних, непереборних перешкод для звернення із заявою про прийняття спадщини, оскільки перебування позивача за межами Ірпінського регіону не позбавляло його можливості подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу особисто або подати заяву про прийняття спадщини поштою, як передбачено пунктами 3.3 та 3.5 глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5. Також позивачем у позовній заяві зазначені недостовірні відомості про його проживання в будинку за адресою [ADDRESS] , надання допомоги матері, догляду за нею та проживання в цьому будинку на момент подання позовної заяви. Так, позивач не проживав в будинку за адресою [ADDRESS] , як мінімум з вересня 1993 року, що підтверджується його неучастю в приватизації будинку 08.09.1993 року, оскільки він не проживав та не був прописаний в будинку. Через погані відносини з родичами, позивач не проживав у цьому будинку і на час смерті матері, а тим більше не надавав їй допомогу та не доглядав її. Наданий позивачем Акт перевірки житлових умов від 13.09.2023 року складений зі слів самого позивача, без реальної перевірки житлових умов, (оскільки, зазначену в акті комісію ніхто з відповідачів не пускав до будинку та взагалі ніколи не бачив, а члени комісії невідомі відповідачам, тобто як мінімум не є сусідами сторін), без участі реально проживаючих та зареєстрованих у будинку відповідачів, без зазначення обставин та доказів, які підтверджують фактичне мешкання позивача в будинку. За таких обставин вважає, що позивачем не доведено поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини, а тому його позов є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Просить відмовити [PERSON] у позові до [PERSON] та [PERSON] про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини повністю. Позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи в його відсутності , позовні вимоги просив задовільнити. Представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] - адвокат Стогов В.С. в судове засідання не з`явився, просив відмовити у задоволенні позову. Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У статті 129 Конституції України, закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд. Згідно з пунктом 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER] [PERSON] народився [INFO] , його батьками є [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] померла [INFO] в місті Вишгороді Київської області, що вбачається за свідоцтва про смерть (повторно) серія [NUMBER] . Факт того, що померла [PERSON] , [INFO] є матір`ю [PERSON] учасники розгляду не заперечували. Згідно постанови приватного нотаріуса Бучанського районного нотаріального округу Київської області Іванової В.В. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 04 вересня 2021 року № 270/02-14 вбачається, що [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, що залишилося після смерті його матері [PERSON] відмовлено у зв`язку з тим, що спадкоємцем був пропущений передбачений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини. Згідно ст.ст. 1268, 1269, 1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її і протягом шести місяців з часу відкриття спадщини спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріуса заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 1272 ЦК України у разі, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Частиною 3 зазначеної статті передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Як роз`яснено Верховним Судом України у п. 26 постанови Пленуму від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» суди відкривають провадження у справі за позовом особи про визначення додаткового строку для прийняття спадщини у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину, а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця за місцем відкриття спадщини, наявність обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії. За наявності у спадковій справі заяви спадкоємця про відмову від права на спадщину його вимоги про визначення додаткового строку про прийняття спадщини задоволенню не підлягають. Судом встановлено, що [PERSON] пропустив строк встановлений ст. 1270 ЦК України для подачі заяви про прийняття спадщини. Відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Частиною 5 та 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В обґрунтування пропуску прийняття спадщини [PERSON] зазначає, що поважною причиною даного строку є складні умови праці, які пов`язані з тривалими відрядженнями, а саме: вказує, що він у період 06.11.2020 по 06.05.2021 року не подав заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори із-за зайнятості на роботі так як працював за графіком коли по декілька діб знаходився за межами Ірпінського регіону. Однак при цьому, не надав жодних доказів, щодо місця його роботи, умов роботи, не надано жодних даних щодо перебування його за межами Ірпінського регіону на протязі шести місяців після смерті [PERSON] . Крім того, позивачем жодним чином в суді не спростовано і заперечень відповідачів щодо позовних вимог. Позивач не надав до суду жодного доказу, що міг би підтвердити обставини поважності пропуску строку, а відтак суд не визнає поважною причину пропуску строку для прийняття спадщини. Верховний Суд зазначив, що правила частини третьої статті 1272 ЦК про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини визнані судом поважними. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Разом з тим, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Верховний Суд підкреслив, що судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо. З огляду на вищевикладене, позивач не надав належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність суб`єктивних, не переробних істотних труднощів для подання заяви у межах передбаченого законодавством шестимісячного строку для прийняття спадщини. За загальним правилом положення про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; ці обставини визнані судом поважними. Аналогічний висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17. З указаним висновком погодився Верховний Суд у постанові від 01 квітня 2019 року у справі № 643/3049/16-ц (провадження № 61-39398св18). Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, причини пропуску строку для прийняття спадщини зазначені позивачем суд не визнає поважними, а матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що у позивача є поважні причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами на вчинення цих дій. Суд приймає до уваги наступні фактичні обставини щодо порушення позивачем встановленої законом процедури прийняття спадщини, а саме, подачі заяви про прийняття спадщини з порушенням шестимісячного строку і відсутності у позивача поважних причин для його пропуску і вважає за необхідне відмовити у його задоволенні в повному обсязі. Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що позовна вимога [PERSON] не підлягає задоволенню в повному обсязі, як така, що необґрунтована та недоведена. На підставі ст. 1272 ЦК України,

Outcome: dismissed