Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-21 00:00:00

26.10.2023 року адвокат Капак В.М. в інтересах [PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. Просив суд ухвалити рішення, яким: Визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , наступне майно: - нежитлове приміщення, загальною площею - 121,7 кв.м., яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , ринковою вартістю - 480000 грн. 00 коп.; - двокімнатну квартиру [ADDRESS] , ринковою вартістю - 515000 грн. 00 коп.; - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею - 73,6 кв.м., житловою площею - 43,2 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , ринковою вартістю - 430000 грн. 00 коп.; - земельну ділянку, кадастровий номер 2624087101:02:006:0012, загальною площею 0,2500 га., цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , ринковою вартістю - 230000 грн. 00 коп.; - сонячні модулі торгівельної марки «Leapton solar», які складаються із наступного: модулі Leapton LP 182*182-M-78-MH-590W - 56 шт., інвертор HUAWEI SUN-33RTL - 1 шт., система кріплень для наземної СЕС - 1 шт., кабель сонячний - 300 м.п., конектора МС4 - 18 шт., які знаходяться за адресою: [ADDRESS] , загальною вартістю 451218 грн. 00 коп. Виділити йому, [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , та визнати за ним право власності на наступне майно, загальною вартістю - 995000 грн. 00 коп.: - нежитлове приміщення, загальною площею - 121,7 кв.м., яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , ринковою вартістю - 480000 грн. 00 коп.; - двокімнатну квартиру [ADDRESS] , ринковою вартістю - 515000 грн. 00 коп. Виділити відповідачу [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , та визнати за нею право власності на наступне майно, загальною вартістю - 1111218 грн. 00 коп.: - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею - 73,6 кв.м., житловою площею - 43,2 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , ринковою вартістю - 430000 грн. 00 коп.; - земельну ділянку, кадастровий номер 2624087101:02:006:0012, загальною площею 0,2500 га., цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , ринковою вартістю - 230000 грн. 00 коп.; - сонячні модулі торгівельної марки «Leapton solar», які складаються із наступного: модулі Leapton LP 182*182-M-78-MH-590W - 56 шт., інвертор HUAWEI SUN-33RTL - 1 шт., система кріплень для наземної СЕС - 1 шт., кабель сонячний - 300 м.п., конектора МС4 - 18 шт., які знаходяться за адресою: [ADDRESS] , загальною вартістю 451218 грн. 00 коп. В судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів представник позивача вимоги [PERSON] підтримав з підстав, наведених в позовній заяві та просив їх задоволити в повному обсязі. Крім того зазначив, що не заперечує щодо заочного розгляду даної справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не прибула, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася заздалегідь та належним чином рекомендованою кореспонденцією. Крім того, про час і місце слухання справи відповідач повідомлена належним чином, у відповідності до ч.11 ст.128 ЦПК України, шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті судової влади України, з опублікуванням якого особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Про причини неявки відповідач не повідомила, заяви про слухання справи у її відсутність на адресу суду не надходило. Враховуючи наведене, згідно ухвали від 22.01.2024 року про розгляд вказаної справи в порядку заочного розгляду, суд ухвалює рішення в порядку заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.ст.280-281 ЦПК України. Вислухавши представника позивача, дослідивши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.ст.80, 81 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обгрунтування і заперечення позовних вимог, з`ясувавши фактичні обставини справи та за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні обставин справи, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Відповідно до ч.1 ст.21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Згідно із ч.1 ст.36 цього Кодексу, шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Із змісту положень глав 7 та 8 СК України, вбачається, що власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном. В судовому засіданні встановлено, що з 22.02.1997 року [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, який було зареєстровано у виконавчому комітеті Чорноославської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, актовий запис №2. Однак, згідно рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 03.06.2022 року шлюб між сторонами по даній справі було розірвано, що підтверджується копією зазначеного рішення, яка долучена до матеріалів справи. Вказане рішення 05.07.2022 року набрало законної сили (а.с.9-10). Як з`ясовано в ході розгляду справи, за час подружнього життя [PERSON] та [PERSON] за спільні кошти придбали і побудували наступне майно: - нежитлове приміщення, загальною площею - 121,7 кв.м., яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.13-16); - двокімнатну квартиру [ADDRESS] (а.с.28-29); - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею - 73,6 кв.м., житловою площею - 43,2 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.39-41); - земельну ділянку, кадастровий номер 2624087101:02:006:0012, загальною площею 0,2500 га., цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с.51); - земельну ділянку, кадастровий номер 2624010100:01:001:0331, загальною площею 0,0024 га., цільове призначення: для будівництва та обслуговування гаражу, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с.60); - сонячні модулі торгівельної марки «Leapton solar», які знаходяться за адресою: [ADDRESS] (а.с.69-79). Судом перевірено, що згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 01.12.2012 року позивач [PERSON] є власником нежитлового приміщення, загальною площею 121,7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яке набуте на підставі рішення виконавчого комітету Надвірнянської міської ради Івано-Франківської області від 19.11.2012 року (а.с.11, 12). Відповідно до звіту про незалежну оцінку від 12.09.2023 року, ринкова вартість вказаного нежитлового приміщення, становить 480000 грн. 00 коп. (а.с.52-59). Також, згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 09.09.2010 року, [PERSON] являється власником двокімнатної квартири [ADDRESS] . Дана квартира була набута на підставі договору міни від 18.03.2010 року (а.с.25-27). Як вбачається із звіту про незалежну оцінку від 12.09.2023 року, вартість зазначеної двокімнатної квартири становить 515000 грн. 00 коп. (а.с.42-49). Крім того, у відповідності до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23.02.2021 року позивач є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею - 73,6 кв.м., житловою площею - 43,2 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , ринкова вартість яких згідно звіту про незалежну оцінку від 12.09.2023 року складає 430000 грн. 00 коп. (а.с.30-37, 38). Власником земельної ділянки, кадастровий номер 2624087101:02:006:0012, загальною площею 0,2500 га., яка розташована за адресою: [ADDRESS] , згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 16.08.2021 року являється [PERSON] і її ринкова вартість відповідно до звіту про незалежну оцінку від 12.09.2023 року становить 230000 грн. 00 коп. (а.с.17-24, 50). Також, як вбачається із матеріалів справи, на вищевказаній земельній ділянці, кадастровий номер 2624087101:02:006:0012, за час шлюбу сторони по справі як подружжя встановили сонячні модулі торгівельної марки «Leapton solar», які складаються із наступного: модулі Leapton LP 182*182-M-78-MH-590W - 56 шт., інвертор HUAWEI SUN-33RTL - 1 шт., система кріплень для наземної СЕС - 1 шт., кабель сонячний - 300 м.п., конектора МС4 - 18 шт., загальною вартістю 451218 грн. 00 коп. Дане майно, як встановлено в процесі розгляду справи, набуте [PERSON] та [PERSON] під час шлюбу за спільні кошти подружжя. Крім того, згідно долученого до матеріалів справи державного акту серії ЯМ №541956, [PERSON] належить земельна ділянка кадастровий номер 2624010100:01:001:0331, загальною площею 0,0024 га., цільове призначення: для будівництва та обслуговування гаражу, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Підставою набуття права власності наведено рішення 19 сесії 6 демократичного скликання Надвірнянської міської ради від 28.02.2012 року за №776-19/2012. Відповідно до п.5 ч.1 ст.57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Отже, оскільки вказана земельна ділянка набута позивачем в порядку безоплатної приватизації, дане майно являється особистою власністю [PERSON] , а тому поділу між подружжям не підлягає. Відповідно до звіту про незалежну оцінку від від 13.09.2023 року, ринкова вартість даної земельної ділянки складає 16000 грн. 00 коп. Суд констатує, що норми СК України, зокрема наведені у статтях 57, 60, встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя щодо належного їм майна. Згідно ч.ч.1, 2 ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Також відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю. Разом з тим, ч.1 ст.68 СК України закріплено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Як з`ясовано судом, після розірвання шлюбу між сторонами по даній справі виник спір з приводу володіння та користування спільним майном, яке являється спільною сумісною власністю подружжя, в зв`язку з чим позивач просить поділити його, виділивши кожному з них відповідну його (майна) частину, а саме, як зазначено вище, позивачу: нежитлове приміщення, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , ринковою вартістю - 480000 грн. 00 коп. та двокімнатну квартиру [ADDRESS] , ринковою вартістю - 515000 грн. 00 коп., тобто загальною вартістю 995000 грн. 00 коп. Натомість відповідачу [PERSON] позивач просить виділити: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , ринковою вартістю - 430000 грн. 00 коп.; земельну ділянку, кадастровий номер 2624087101:02:006:0012, загальною площею 0,2500 га., яка розташована за адресою: [ADDRESS] , ринковою вартістю - 230000 грн. 00 коп. та сонячні модулі торгівельної марки «Leapton solar», які знаходяться за адресою: [ADDRESS] , загальною вартістю 451218 грн. 00 коп., відповідно загальною вартістю майна - 1111218 грн. 00 коп. Суд звертає увагу, що згідно абз.1 п.22 Постанови Пленуму ВС України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст.372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. В абзацах 1, 2 п.23 вказаної постанови закріплено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч.3 ст.368 ЦК України, відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Відповідно до ст.370 ЦК України, співвласники мають право на виділ в натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. Згідно з ч.3 ст.364 ЦК України, у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває права власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Статтями 364, 367 ЦК України передбачено, що кожен із співвласників має право на виділ його частки майна, що є у спільній частковій власності, в натурі або його поділ з дотриманням вимог статті 183 ЦК України. Як закріплено ч.ч.1-3 ст.372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Верховний суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, в постанові від 01.07.2019 року у справі №404/10673/14-ц висловив позицію, що системний аналіз положень статей 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України дає підстави дійти висновку про те, що у спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Виділ часток (поділ) будинку, що перебуває в спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або в разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася. У пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року №7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» судам роз'яснено, що в спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Згідно до положень статей 319, 321 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю (ч.3 ст.368 ЦК України). Згідно ч.1 ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частиною 1 ст.70 даного кодексу визначено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч.1 ст.71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Із ч.ч.1-3 ст.370 ЦК України слідує, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що наступне майно: - нежитлове приміщення, загальною площею - 121,7 кв.м., яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , ринковою вартістю - 480000 грн. 00 коп.; - двокімнатну квартиру [ADDRESS] , ринковою вартістю - 515000 грн. 00 коп.; - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею - 73,6 кв.м., житловою площею - 43,2 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , ринковою вартістю - 430000 грн. 00 коп.; - земельну ділянку, кадастровий номер 2624087101:02:006:0012, загальною площею 0,2500 га., цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , ринковою вартістю - 230000 грн. 00 коп.; - сонячні модулі торгівельної марки «Leapton solar», які складаються із наступного: модулі Leapton LP 182*182-M-78-MH-590W - 56 шт., інвертор HUAWEI SUN-33RTL - 1 шт., система кріплень для наземної СЕС - 1 шт., кабель сонячний - 300 м.п., конектора МС4 - 18 шт., які знаходяться за адресою: [ADDRESS] , загальною вартістю 451218 грн. 00 коп., слід визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які з 22.02.1997 року по 03.06.2022 року перебували в зареєстрованому шлюбі, як майно, придбане ними за час спільного проживання за спільні кошти. Вирішуючи спір про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності сторін по справі, суд приходить до наступного висновку. Вислухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи, суд вважає за можливе виділити [PERSON] та [PERSON] відповідні частки майна при його розподілі наступним чином: Виділити позивачу [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , жителю [ADDRESS] , та визнати за ним право власності на наступне майно, загальною вартістю - 995000 грн. 00 коп.: - нежитлове приміщення, загальною площею - 121,7 кв.м., яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , ринковою вартістю - 480000 грн. 00 коп.; - двокімнатну квартиру [ADDRESS] , ринковою вартістю - 515000 грн. 00 коп. Виділити відповідачу [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , зареєстрованій: [ADDRESS] , та визнати за нею право власності на наступне майно, загальною вартістю - 1111218 грн. 00 коп.: - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею - 73,6 кв.м., житловою площею - 43,2 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , ринковою вартістю - 430000 грн. 00 коп.; - земельну ділянку, кадастровий номер 2624087101:02:006:0012, загальною площею 0,2500 га., цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , ринковою вартістю - 230000 грн. 00 коп.; - сонячні модулі торгівельної марки «Leapton solar», які складаються із наступного: модулі Leapton LP 182*182-M-78-MH-590W - 56 шт., інвертор HUAWEI SUN-33RTL - 1 шт., система кріплень для наземної СЕС - 1 шт., кабель сонячний - 300 м.п., конектора МС4 - 18 шт., які знаходяться за адресою: [ADDRESS] , загальною вартістю 451218 грн. 00 коп. Суд вважає, що такий варіант поділу спірного майна буде відповідати інтересам сторін та вимогам чинного законодавства, оскільки він наближений до ідеальних часток, які необхідно виділити кожному із співвласників, а також зважаючи на те, що відповідачу виділяється майно більшою загальною вартістю - 1111218 грн. 00 коп., тобто не порушує інтереси відповідача [PERSON] . Встановлені в ході судового розгляду обставини по даній справі, не спростовано відповідачем, яка будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, до суду не прибула та не повідомила про прични своєї неявки. Суд зауважує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. Як зазначено вище, у відповідності до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, з огляду на всі зазначені вище, повно та всебічно з`ясовані обставини, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного ст.13 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справу лише в межах заявлених сторонами вимог і лише на підставі поданих ними доказів, суд прийшов до висновку про можливість задоволення позовних вимог [PERSON] . Що стосується розподілу судових витрат по справі, суд встановив такі обставини. Як перевірено судом, при зверненні 26.10.2023 року до суду із даним позовом, стороною позивача попередньо, а саме 26.09.2023 року було сплачено судовий збір в сумі 8052 грн. 00 коп. Даний розмір судового збору представник позивача обгрунтовує тим, що «… згідно ч.2 ст.4 ЗУ «Про судовий збір» за заяву про поділ майна судовий збір становить 1% вартості позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше трьох його розмірів для працездатних осіб - не менше 1073,60 грн. та не більше 8052 грн.». Таким чином, виходячи із ціни позову, а саме вартості частини майна, на яке претендує позивач - 995000 грн. 00 коп., останнім було сплачено за подання даного позову до суду зазначену вище суму судового збору - 8052 грн. 00 коп. Разом з тим, суд констатує наступне: У відповідності до підпункту 3 п.1 ч.2 ст.4 ЗУ «Про судовий збір» визначено, що за подання до суду позовної заяви про поділ майна при розірванні шлюбу сплачується судовий збір у розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 3 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Проте, у даному позові [PERSON] заявлено позовну вимогу виключно про поділ майна подружжя, натомість позов про розірвання шлюбу вирішено судом попередньо і як зазначено вище, ще 03.06.2022 року ухвалене рішення, яким шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Вказане рішення 05.07.2022 року набрало законної сили (а.с.9-10). Отже, на момент звернення позивача до суду із позовною вимогою про поділ майна подружжя, шлюб між сторонами по даній справи вже був розірваним і відповідне рішення набрало законної сили. З огляду на викладене, суд приходить до наступного висновку: У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачем заявлено позовну вимогу майнового характеру то сплаті на користь держави при зверненні до суду підлягав судовий збір у відповідності до підпункту 1 п.1 ч.2 ст.4 ЗУ «Про судовий збір», яким закріплено, що за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою - підприємцем встановлено судовий збір у розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Згідно ст.7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2023 рік», з 1 січня 2023 року прожитковий мінімум на одну особу, для працездатних осіб було установлено в розмірі 2684 гривні. Тобто, верхньою граничною межею сплати фізичними особами судового збору станом на 2023 рік являлась сума - 13420 грн. 00 коп. Таким чином, виходячи з вартості частини майна, на яке претендує позивач - 995000 грн. 00 коп., сплаті на користь держави за подання даного позову до суду, станом на 26.10.2023 року, підлягав судовий збір у розмірі 9950 грн. 00 коп. Враховуючи наведене, з позивача [PERSON] на користь держави під час ухвалення рішення слід достягнути 1898 грн. 00 коп. судового збору. Також, виходячи із вартості частини майна, а саме загальною вартістю - 1111218 грн. 00 коп., яке виділено відповідачу [PERSON] і на яке за нею визнається право власності, з відповідача на користь держави слід стягнути - 11112 грн. 18 коп. судового збору. На підставі ст.ст.183, 319, 321, 325, 328, 364, 367, 368, 370, 372, 392 ЦК України, ст.ст.21, 36, 57, 60, 68, 69, 70, 71 СК України,

Outcome: approved