Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-10 00:00:00

17.11.2023 року від представника [PERSON] - адвоката Гайдай Я.Ф. надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, а саме вирішити питання про розірвання шлюбу у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та залишення призвища, оскільки вказаний позов не виділено в окреме провадження, та рішенням суду 23.05.2023 року вказане питання не було вирішено. 30 квітня 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] . Підставою для розірвання шлюбу стало відсутність спільних інтересів чоловіка, різні погляди на життя, відсутнє порозуміння. Подружжя втратило почуття любові та поваги один до одного, що призводить до постійних сварок т. 1 (а.с. 2-12). Ухвалою суду від 26.09.2022 року позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу було залишено без розгляду у зв`язку з повторною неявкою позивачки до суду (т. 1 а.с. 64-67). Постановою Одеського апеляційного суду від 22.12.2022 року ухвалу Біляївського районного суду Одеської області було скасовано т направлено до суду першої інстанції на продовження розгляду (т. 1 а.с. 116-118). Ухвалою суду від 01.02.2023 року справу прийнято до провадження судді для продовження розгляду справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу (т. 1 а.с. 125). Ухвалою суду від 31.03.2023 року було задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] - адвоката Гайдай Яніни Федорівни про об`єднання справ в одне провадження, та об`єднано цивільну справу №496/4475/22 (провадження №2/496/631/23) за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, в одне провадження із цивільною справою № 496/1944/21 (провадження №2/496/906/23) за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу (т. 1 а.с. 188-189). Ухвалою суду від 31.03.2023 року уточнений позов [PERSON] , про розірвання шлюбу, залишення призвища, визначення місця проживання дитини, стягнення судових витрат - було залишено без руху (т. 1 а.с. 151-155, 160-163). 21.04.2023 року [PERSON] на вимогу ухвали суду від 31.03.2023 року уточнила позов та усунула недоліки, визначенні ухвалою суду (т. 1 а.с. 170-173). Ухвалою суду від 23.05.2023 року, суд роз`єднав вимоги позовної заяви [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування Дачненської сільської ради Біляївського району Одеської області та позовні вимоги [PERSON] про визначення місця проживання дитини, стягнення судових витрат виділив у самостійне провадження (т. 1 а.с. 182, 187-189). Рішенням суду від 23.05.2023 року позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу було задоволено, шлюб між сторонами розірвано. Продовжено провадження в частині вимог [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та залишення прізвища після розірвання шлюбу (т. 1 а.с. 190-192). Не погоджуючись із рішенням суду про розірвання шлюбу, [PERSON] звернулась до суду із апеляційною скаргою, якою просить скасувати рішення суду (т. 1 а.с. 208). Ухвалою Одеського апеляційного суду від 07.09.2023 року апеляційну скаргу [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито апеляційне провадження. Ухвалою Одеського апеляційного суду від 13.11.2023 року призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження (т. 1 а.с. 219, 232). 17.11.2023 року до суду звернулась представник [PERSON] - адвокат Гайдай Я.Ф. із заявою про ухвалення додаткового рішення у справі в частині вимог [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, у зв`язку з чим суд здійснив запит про витребування справи з Одеського апеляційного суду (т. 1 а.с. 234). 23.11.2023 року Одеський апеляційний суд ухвалив справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, залишення призвища, та за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу повернути до Біляївського районного суду Одеської області (т. 1 а.с. 235). Ухвалою від 07.12.2023 року, суд першої інстанції призначив розгляд заяви представника [PERSON] - адвокат Гайдай Я.Ф. про ухвалення додаткового рішення у справі (т. 1 а.с. 239). Відповідно ч. 4 ст. 270 ЦПК України, у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Від представника [PERSON] - адвокат Гайдай Я.Ф. надійшла заява про розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення без їх участі (т. 2 а.с. 17). [PERSON] у судове засідання призначене на 14.12.2023 року не з`явилась, та на електрону адресу суду подала заяву про відкладання судового засідання, у зв`язку з перебуванням її на амбулаторному засідання, що підтвердила копією довідки про звернення до медичного закладу № 05/678 від 13.12.2023, також просила належним чином, у відповідності ст. 128 ЦПК України, повідомити її про наступну дату судового засідання, а також надати можливість ознайомитись з матеріалами справи (т. 1 а.с. 249). Суд, задовольнив заяву [PERSON] та переніс слухання справи на 11.01.2024 року, та листом від 15.12.2023 року, роз`яснив порядок ознайомлення з матеріалами справи та повідомив дату наступного засідання (т. 2 а.с. 10, 11). Про дату та час судового засідання, призначеного на 11.01.2024 року, [PERSON] повідомлена належним чином, шляхом направлення повістки на електрону адресу, що визначала [PERSON] , як свою електрону адресу ( [INFO] ), а також на електрону адресу, з якої позивачка за первісним позовом, зверталась до суду із заявою по перенесення слухання справи - ( [INFO] ). В матеріалах справи наявна заява [PERSON] на отримання судових повісток, повідомлень в електронному вигляді за допомогою смс-повідомлення, однак вказаний мобільний телефон не приймає повідомлення (т. 1 а.с. 13, т. 2 а.с. 3). Згідно матеріалів справи, адресами поштової кореспонденція [PERSON] , з яких в тому числі надходила кореспонденція позивачки за первісним позовом, визначено: [ADDRESS] , а також [ADDRESS] . Судова повістка у судове засідання, призначене на 14.12.2023 року, на адресу - [ADDRESS] , доставлена, про що наявне поштове повідомлення з відміткою про отримання адресатом. За наслідком відстеження поштового направлення на вищевказані адреси, відомостей про доставлення повісток не встановлено (т. 2 а.с. 12, 14, 15). Суд зазначає, що у відповідності ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають електронного кабінету, за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому суду адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає, не перебуває або не знаходиться. Якщо учасник судового процесу повідомляє суду номери телефонів і факсів, адресу електронної пошти або іншу аналогічну інформацію, він повинен поінформувати суд про їх зміну під час розгляду справи. Положення частини першої цієї статті застосовуються також у разі відсутності заяви про зміну номерів телефонів і факсів, адреси електронної пошти, які учасник судового процесу повідомив суду. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Отже, суд вичерпав усі можливі способи сповіщення учасника про дату, час та місце судового засідання, судове сповіщення здійснено у відповідності ст. 128 ЦПК України. Враховуючи, що [PERSON] у судове засідання не прибула, проте про дату та час засідання сповіщена належним чином, її неявка є такою, що визнана судом, як не з`явлення без поважних підстав. Аналізуючи хронологію розгляду справи та поведінку сторін, суд дійшов до висновку що дії [PERSON] спрямовані на затягування розгляду справи, навіть за її позовом. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України - неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи положення ч. 4 ст. 270 ЦПК України, суд розглядає заяву за вказаної явки та наявними в справі матеріалами. Судом, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до п. 1 ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: судом не вирішено питання стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. Відповідно до ч.2 ст.270 ЦПК України заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Вирішуючи питання щодо розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення щодо позовної вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, залишення призвища суд виходить з того, що у вказаній справі [PERSON] є позивачем у справі, яка не звернулась до суду із заявою про розгляд справи за її відсутності а також не подала заяви про відмову від позову, або закриття справи. Відповідно до п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи. Частиною 5 ст.223 ЦПК України встановлено, що у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору. Умовою для застосування ч.5 ст.223 та п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України є повторність (двічі поспіль) неявки в судове засідання позивача, повідомленого належним чином про час і місце судового розгляду. Залишення позовної заяви без розгляду з підстав, передбачених частиною п`ятою статті 223, пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України, можливе виключно за наявності сукупності таких умов: а) належне повідомлення позивача про дату, час і місце судового засідання; б) відсутність заяви позивача про розгляд справи за його відсутності; в) неявка позивача в судове засідання (підготовче засідання) без поважних причин або неповідомлення ним про причини такої неявки; г) неможливість розгляду справи по суті за відсутності позивача; ґ) відсутність вимоги відповідача щодо розгляду справи по суті на підставі наявних у ній доказів. Верховний суд (цивільна юрисдикція) постановою від 22.05.2019 у справі № 310/12817/13 роз`яснив, що процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані із принципом диспозитивності цивільного судочинства, у відповідності до змісту якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами. Зазначені наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути поважними. Таким чином, навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд повинен залишати позовну заяву без розгляду. Зазначена норма дисциплінує позивача, як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він може подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи. Законодавче формулювання частини п`ятої статті 223 ЦПК України «… якщо неявка перешкоджає розгляду справи» означає, що суд може розглянути позов по суті, однак не зобов`язаний цього робити. Це законодавче формулювання змістовно викладено у вигляді умови, яка в кожному конкретному випадку (правовій ситуації, казусові) повинна оцінюватися окремо в межах відповідних спірних правовідносин, які диктують її застосування. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 9901/949/18 (провадження № 11-1179заі19). Ознайомившись із матеріалами справи, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, оскільки усі наявні матеріали справи дають можливість розглянути справу по суті, неявка позивачки не перешкоджає розгляду справи, а позиція позивачки, викладена нею в тексті позову, при цьому заяв про повернення позову, або залишення його без розгляду, [PERSON] не подала. Задоволення позову [PERSON] до [PERSON] є єдиним логічним завершенням справи за її позовом про розлучення та залишення дошлюбного призвища, оскільки наявність задоволених вимог [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, з урахуванням неможливості збереження шлюбу встановлених судом виключає інший розвиток правовідносин. Таким чином, судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 26.01.2017 року Приморським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (приєднана справа 496/4475/22 а.с. 12). Сторони по справі мають малолітнього сина - [PERSON] [INFO] (приєднана справа 496/4475/22 а.с.11). Відповідно до ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Судом встановлено, що спільне життя стало суперечити інтересам як позивача, так і відповідача, шлюб підлягає розірванню. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово сімейний засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово союз підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позивачка скористалась даним правом та звернулась до суду з цим позовом. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а відповідач не має наміру зберігати шлюб з позивачкою, що виразилось у зверненні до суду із зустрічним позовом про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість. Відповідно до положень ч. 1 ст.110, ч. 2 ст.112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя та суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. При таких обставинах позовні вимоги є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя й збереження шлюбу суперечило б інтересам як позивача, так і відповідача, тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Щодо вимоги [PERSON] про залишення прізвища після розірвання шлюбу, то в цій частині суд роз`яснює, що у відповідності ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. За вказаних обставин, суд не наділений повноваженнями вирішувати це питання у рішенні суду. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Судовий збір, у відповідності ст. 141 ЦПК України, слід стягнути звідповідача. Виходячи з вищевикладеного,

Outcome: partial