Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить суд: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , відшкодування завданої шкоди в сумі 29292 грн., з яких відшкодування: франшизи - 3560 грн.; втрати товарної вартості автомобіля позивача в сумі 14232, 99 грн.; моральної шкоди - 10000 грн.; Витрат на проведення оцінки автомобіля становлять 1500 грн.; Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] витрати понесені позивачем на правову допомогу. В обгрунтування поданого позову покликається на те, що 19.05.2023 року о 22 год. 30 хв. за адресою м. Львів, вул. Грабовського, 4, [PERSON] , керуючи транспортним засобом Nissan Rogue, д.н.з. [NUMBER] , рухаючись заднім ходом не впевнився в безпечності, в результаті чого допустив наїзд на припаркований автомобіль Skoda Scala, д.н.з. [NUMBER] , який належить позивачу. У результаті наведеного автомобіль позивача отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками. Постановою Галицького районного суду м. Львова від 17.07.2023 року відповідача було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення вищезазначеного ДТП. Позивач отримав страхове відшкодування за Договором добровільного страхування наземного транспорту укладеного («Правильне КАСКО») від 3.05.23 р укладеного між [PERSON] та ПАТ «Страхова група «ТАС» ( далі «Договір», в розмірі 11213, 6 грн. В той самий час, згідно зі страховим актом від 22.06.23 року та долученого до нього розрахунку страхового відшкодування загальний розмір матеріального збитку становить 17577 грн., з яких франшиза - 3560 грн. (п. 8.33 Договору «Франшиза» - частина збитків, що не відшкодовуються страховиком). Крім того, згідно зі звітом № 1599/33 про оцінку автомобіля має місце втрата товарної вартості автомобіля позивача в сумі 14232, 99 грн. Витрати на проведення оцінки автомобіля становлять 1500 грн. Також, внаслідок ДТП позивачу було завдано моральної шкоди. Моральна шкода полягає у завданих позивачу душевних стражданнях, пов`язаних із втратою нормальних соціальних зв`язків, неможливістю користуватись своїм транспортним засобом, необхідністю витрачати час, зусилля на проведення ремонтних робіт та на стягнення з відповідача відшкодування за завдані збитки (оскільки останній відмовився добровільно відшкодовувати завдані збитки). Крім того, позивач є інвалідом 2 групи з дитинства, страждає на бронхіальну астму. Як наслідок зайві фізичні навантаження, в тому числі пересування по вулиці без автомобіля, завдають шкоду здоров`ю [PERSON] , змушують додатково хвилюватися та переживати з приводу потенційних приступів астми, пов`язаних з додатковим фізичним навантаженням. Таким чином, позивач оцінює завдану моральну шкоду в розмірі 10000 грн. Оскільки, зі сторони відповідача позивачем не отримано ніякого відшкодування, тому просить суд позов задоволити. Ухвалою суду від 01 вересня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та призначено до судового розгляду з викликом сторін у судове засідання. Ухвалою суду від 04 жовтня 2023 року за клопотанням представника позивача [PERSON] судове засідання відкладено. 05 січня 2024 року від представника позивача [PERSON] надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи доказів на підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу. Також просить суд проводити розгляд справи у його відсутності. Проти винесення заочного рішення не заперечує. У судовому засіданні 29.11.2023 р. представник позивача [PERSON] та позивач [PERSON] позовні вимоги підтримали. Надали пояснення аналогічні викладеним у позові. Просили суд позовні вимого задоволити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце судового засідання повідомлявся належним чином. З матеріалів справи вбачається, що відповідачу надсилалася судова повістка за місцем реєстрації, яка зазначена в довідці відділу обліку та моніторингу про реєстрацію місця проживання ГУДМС України у Львівській області /а.с.34/, рекомендованим поштовим відправленням про вручення поштового відправлення. Однак, до суду з Укрпошта повернувся конверт через закінчення терміну зберігання. Крім цього, виклик відповідача до суду був здійснений через оголошення на офіційному вебпорталі судової влади України (через веб - сайт Галицького районного суду м.Львова), що підтверджується матеріалами справи. У відповідності до ч.8 п.4 ст.128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Однак, відповідач на виклик до суду не з`явився, відзив на позовну заяву не подав, а також від нього не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у його відсутності. Тому, за згодою позивача та представника позивача, у відповідності до ст.280 ЦПК України, суд ухвалив справу слухати у заочному порядку. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку. Згідно з п. 1 ст. 4, ч. 2 ст.5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи, законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд встановив, що постановою Галицького районного суду м.Львова від 17 липня 2023 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.122-4, ст.124 КУпАП та накладено на нього стягнення у виді штрафу у розмірі 3400 грн., а також стягнуто із [PERSON] на користь ДСА України судовий збір в розмірі 536,80 грн. Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. На момент ДТП транспортний засіб марки «Skoda Scala», р.н. [NUMBER] був застрахований в ПАТ «СТРАХОВА ГРУПА «ТАС», що стверджується договором добровільного страхування наземного транспорту від 03.05.2023 р. Позивач отримав страхове відшкодування за Договором добровільного страхування наземного транспорту укладеного («Правильне КАСКО»), в розмірі 11213, 6 грн. Згідно зі страховим актом від 22.06.23 року та долученого до нього розрахунку страхового відшкодування загальний розмір матеріального збитку становить 17577 грн., з яких франшиза - 3560 грн., що передбачено п.8.33 Договору «Франшиза» - частина збитків що не відшкодовуються страховиком. Крім того, згідно зі звітом № 1599/33 про оцінку автомобіля марки «Skoda Scala», р.н. [NUMBER] , величина втрати товарної вартості зазначеного автомобіля складає: 14232,99 грн. У частині першій статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, що її заподіяла. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно зі статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Статтею 1192 ЦК України передбачено, що якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. У статті 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"). Згідно зі статтею 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є дорожнього-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Зокрема, правила відшкодування шкоди, заподіяної третій особі, встановлені у статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", згідно з пунктом 22.1. якої у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Отже, страховик за договором страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує лише шкоду, яка визначена та оцінена в порядку, встановленому цим законом. Разом з тим, згідно ст.9 Закону України «Про страхування» визначено, що франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування. Верховний суд у постанові від 07 квітня 2021 року, справа № 757/29950/14-ц, ЄДРСР № 96281704, зазначив наступне: «…. страховик за договором страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує лише шкоду, яка визначена та оцінена в порядку, встановленому цим законом. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Згідно зі статтями 29, 32 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством. Шкоду, пов`язану з утратою товарної вартості транспортного засобу, страховик не відшкодовує. Пунктом 2.4. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі - Методика), передбачено, що вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі - КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Відповідно до пункту 8.3. Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості. Отже, за змістом указаних положень законодавства величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків). Пунктом 1.6. Методики визначено, що величина втрати товарної вартості - це умовна величина зниження ринкової вартості КТЗ, відновленого за нормативними вимогами після пошкодження, порівняно з ринковою вартістю подібного непошкодженого КТЗ. Пунктом 8.6. Методики передбачено два випадки, коли в разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту виникає фізичний знос, яким характеризується величина втрати товарної вартості: 1) унаслідок передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду; 2) унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих елементів складових частин, захисних властивостей покриттів або застосування для ремонту складових частин, які були в ужитку чи в ремонті. Отже, показник передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією зі складових показника величини втрати товарної вартості транспортного засобу. Втрата товарної вартості транспортного засобу розглядається в Методиці як економічне поняття, що охоплює, серед іншого, і втрату товарного (зовнішнього) вигляду. Враховуючи зміст викладеного, втрату товарної вартості можна визначити як зменшення вартості транспортного засобу, викликане передчасним погіршенням товарного (зовнішнього) вигляду автомобіля та (або) його експлуатаційних якостей у результаті зниження міцності чи довговічності окремих деталей, вузлів й агрегатів, з`єднань і захисних властивостей покриттів унаслідок ДТП і подальшого ремонту. Передчасні зміни геометричних параметрів, фізико-хімічних властивостей, конструктивних матеріалів і характеристик інших процесів транспортного засобу, які є результатом проведення окремих видів ремонтних робіт, призводять до погіршення зовнішнього (товарного) вигляду, функціональних та експлуатаційних характеристик і зниження безвідмовності й довговічності транспортного засобу. Втрата товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією з причин фізичного зносу (у разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту), яким характеризується величина втрати товарної вартості. Економічна характеристика втрати товарного вигляду дозволяє віднести витрати на його відновлення до конкретних виявів реальних збитків. Відповідно до пункту 8.6.1. Методики величина втрати товарної вартості нараховується у разі потреби проведення ремонтних робіт з відновлення пошкоджених складових частин усіх типів КТЗ. Відновлювальний ремонт (або ремонт) - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника (ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Складова частина КТЗ (складник) - деталь, складова одиниця чи комплектувальний виріб, які відповідають вимогам конструкторської документації (пункт 1.6 Методики). Тобто величина втрати товарної вартості нараховується в разі потреби проведення ремонтних робіт, що здійснюються як методами відновлення, так і методами заміни пошкодженої: деталі, складової одиниці чи комплектувального виробу, які відповідають вимогам конструкторської документації, усіх типів КТЗ. Пунктом 8.6.2. Методики визначено вичерпний перелік випадків, коли величина втрати товарної вартості КТЗ не нараховується, зокрема в разі заміни окремих складників, що не потребують фарбування та не погіршують зовнішній вигляд КТЗ (скло, фари, бампери, декоративні накладки, пневматичні шини, зовнішня і внутрішня фурнітура тощо) (підпункт "е"). Таким чином, нарахування втрати товарної вартості передбачено, коли проводиться ремонт окремих деталей, вузлів і агрегатів, а також у разі заміни деталей, якщо це впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості транспортного засобу. Втрата товарної вартості не нараховується у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів, що не потребують фарбування, за умови, що це не впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості автомобіля (заміна двигуна на новий, заміна фар, ліхтарів, скла, шин тощо). Якщо ж у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів буде потрібне фарбування, то за умови, що це впливає на зовнішній вигляд транспортного засобу, втрата товарної вартості нараховується. Системний аналіз пункту 32.7. частини першої статті 32 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", статті 22, абзацу третього пункту 3 частини першої статті 988, статей 1166, 1187, 1194 ЦК України, пунктів 1.6., 8.6., 8.6.1., 8.6.2. Методики дає можливість дійти висновків, що власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода в вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку. Аналогічні правові висновки висловлено у постанові Верховного Суду від 01 липня 2020 року у справі № 420/998/18 (провадження № 61-11714св19).». Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення матеріальних збитків є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки відповідач в добровільному порядку відшкодувати завдану шкоду відмовляється, а тому остання підлягає стягненню у судовому порядку. Що ж стосується позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. У ч.1 ст.1167 ЦК України відповідальність за моральну шкоду, завдану фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, покладається на особу, яка її завдала, за загальним правилом за наявності її вини. Тобто, ч. 1 ст. 1167 ЦК України визначає: по-перше, відповідальну за моральну шкоду особу, а саме, особу, яка її завдала; та по-друге, загальні умови відшкодування моральної шкоди - і серед інших, - наявність вини заподіювача, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті. У ч. 2 ст. 1167 ЦК України, передбачені спеціальні випадки відшкодування моральної шкоди, коли на відміну від загальних правил, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, серед яких - і випадок відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Таким чином, ч.2 ст.1167 ЦК України, передбачає підстави відшкодування моральної шкоди незалежно від вини заподіювача, проте не змінює відповідальну за відшкодування моральної шкоди особу, якою за змістом ст. 1167, 1187 ЦК України, залишається особа, яка безпосередньо завдала моральну шкоду, а саме - особа, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Відповідно до п.3, 9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Як встановлено у судовому засіданні, внаслідок ДТП позивачу було завдано моральної шкоди. Моральна шкода полягає у завданих позивачу душевних стражданнях, пов`язаних із втратою нормальних соціальних зв`язків, неможливістю користуватись своїм транспортним засобом, необхідністю витрачати час, зусилля на проведення ремонтних робіт та на стягнення з відповідача відшкодування за завдані збитки (оскільки останній відмовився добровільно відшкодовувати завдані збитки). Моральну шкоду позивач оцінює 10000,00 грн. Проте, при визначені розміру відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, суд враховує вимоги розумності і справедливості, характер та тривалість заподіяння позивачу душевних страждань та вважає, що достатнім розміром для компенсації такої шкоди буде сума 2000,00 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ч. 1,3 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України), судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, втому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Як вбачається із матеріалів справи, 23 серпня 2023 року між [PERSON] та адвокатом Квак Вадимом Васильовичем було укладено договір про надання правової допомоги, відповідного до якого Виконавець представляє інтереси Замовника в суді. Згідно Договору, замовник сплачує виконавцю 10000,00 грн. за попередню консультацію, підготовку та збір доказів у справі, складання позовної заяви у справі, представництво інтересів в суді першої інстанції. Відповідно до акту про надання правової допомоги від 02.01.2024 р. виконавець надав, а замовник прийняв юридичні послуги у формі: надання попередньої усної консультації; збір та аналіз матеріалів справи та доказів у справі; підготовка позову у справі; представництво інтересів замовника в суді першої інстанції. Підписання даного акту сторони засвідчують, що: вищенаведені послуги були надані в повному обсязі, претензій та зауважень щодо надання юридичних послуг немає; Замовник надав, а виконавець отримав 10000,00 грн. в якості оплати за вищезазначені в цьому акті юридичні послуги. З доданих до заяви доказів вбачається, що позивачу були надані, та відповідно ним прийняті, послуги професійної правової (правничої) допомоги, за які позивач оплатив 10000,00 грн., що стверджується платіжним дорученням №Р24А1628310654D0463 від 29.08.2023 р. Послуги професійної правової (правничої) допомоги були надані позивачу належним чином, у повному обсязі та прийняті ним без зауважень чи застережень. Вартість наданих послуг професійної правової (правничої) допомоги є розумною та співмірною зі складністю справи та часом, затраченим представником позивача на надання таких послуг. Відтак, під час вирішення питання про розмір судових витрат, суд вважає, що всі дії, вчинені представником позивача в межах розгляду цивільної справи №461/7020/23, є правничою допомогою в розумінні вимог закону в межах саме даної цивільної справи, відповідають критеріям дійсності та необхідності задля захисту прав та інтересів позивача, а тому витрати на професійну правничу допомогу, надану адвокатом Квак В.В. у розмірі 10000,00 грн., підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідачем не було спростована вказана позиція щодо розміру судових витрат на правову допомогу. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9.ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», як особа з інвалідністю 2 групи, то відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати слід покласти на відповідача, стягнувши з останнього на користь держави судовий збір в розмірі 1288,32 грн.

Outcome: approved