Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-22 00:00:00

18.02.2022 року позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування позову вказує, що за час шлюбу (з 10.12.1997 року) було придбане 08.04.2003 року спільне майно (машина), яке відповідач продав. Шлюб розірвано 30.08.2018 року. Просить суд: 1)\~визнати за [PERSON] право спільної часткової власності на автомобіль марки ВАЗ, модель 21063, рік випуску 1987, реєстраційний № [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію ТЗ [NUMBER] від 08.04.2003 р. та зобов`язати [PERSON] виплатити [PERSON] 1/2 вартості автомобіля, а саме 1000,00 грн.; 2)\~судові витрати покласти на відповідача. Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 22.02.2022 року позов залишено без руху, надано строк на усунення недоліків. 25.03.2022\~року зазначені\~в ухвалі\~недоліки усунуто,\~надано виправлену\~позовну заяву\~та висновок\~експерта про\~оцінку вартості\~машини.Просить суд: 1) визнати за [PERSON] право спільної часткової власності на автомобіль марки ВАЗ, модель 21063, рік випуску 1987, реєстраційний № [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію ТЗ [NUMBER] від 08.04.2003 р.; 2)\~стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію за проданий спільний автомобіль марки ВАЗ, модель 21063, рік випуску 1987, реєстраційний № [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію ТЗ [NUMBER] від 08.04.2003 р. у розмірі 1/2 вартості автомобіля, а саме 8744,70 грн.; 2) судові витрати покласти на відповідача (1000,00 грн. судового збору; 1372,80 грн. витрати на проведення оціночної експертизи; 3000,00 грн. випрати на правову допомогу). Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 29.03.2022 року провадження відкрито за правилами загального позовного провадження. 06.05.2022 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказує, що просить задовольнити позов частково, а саме грошову компенсацію за проданий спільний автомобіль марки ВАЗ, модель 21063, рік випуску 1987, реєстраційний № [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу - [NUMBER] від 01.07.2020 р. виплатити в розмірі 1/2 вартості автомобіля згідно договору купівлі-продажу № 5341/2020/2198372 від 12.09.2020 р. з урахуванням витрат на його перереєстрацію. Таким чином сума складає дві тисячі гривень. Усі понесені судові витрати [PERSON] вважає не підтвердженими та безпідставними. 17.05.2022 року на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якому просить: 1)\~визнати договір купівлі-продажу ТЗ № 5341/2020/2198372 від 12.09.2020 р. недійсним; 2)\~позов про поділ автомобіля марки ВАЗ, модель 21063, рік випуску 1987, задовольнити в повному обсязі. 12.07.2022 року від позивача надійшло клопотання, в якому просить: 1)\~визнати договір купівлі-продажу ТЗ № 5341/2020/2198372 від 12.09.2020 р. недійсним, неналежним доказом; 2)\~визвати та допитати свідка покупця [PERSON] ( [ADDRESS] ); 3)\~витребувати в сервісного центру МВС в Полтавській області оригінал договору купівлі-продажу транспортного засобу № 5341/2020/2198372 від 12.09.2020 року. Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 20.02.2023 року клопотання позивача задоволено. Витребувано в Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Полтавській області оригінал договору купівлі-продажу транспортного засобу №\~5341/2020/2198372 від 12.09.2020 року. 09.03.2023\~року на\~адресу суду\~надійшла запитувана\~інформація на\~виконання вимог\~ухвалиЛенінського районного суду м. Полтави від 20.02.2023 року. 24.03.2023 року на адресу суду від судового експерта Поляниці І.В. надійшло повідомлення про неможливість прибути у судове засідання для допиту. Ухвалою від 15.05.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 11.07.2023 року від позивача надійшла заява про відкладення судового засідання. Позивач в судовому засіданні позов підтримала, просила задовольнити, від допиту свідка (покупця [PERSON] ) відмовилась. Відповідач вказав, що позов не визнає, просить враховувати для обрахунку вартості спірного автомобіля ціну, вказану в договорі купівлі-продажу транспортного засобу №\~5341/2020/2198372 від 12.09.2020 року, а не висновку оціночної експертизи. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, заслухавши думку сторін, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між позивачем і відповідачем 10.12.1997 року зареєстровано шлюб. 08.04.2003 року за відповідачем було зареєстровано право власності на автомобіль марки ВАЗ, модель 21063, рік випуску 1987, реєстраційний № [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію ТЗ [NUMBER] від 08.04.2003 р., куплений у шлюбі. 30.08.2018 року шлюб між позивачем і відповідачем розірвано за рішенням Ленінського районного суду м. Полтави у справі №\~553/3402/17. Згідно з вимогами частин 1, 2 статті 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 3 статті 368 ЦК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до змісту частин 1, 2, 3 статті 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частиною 1 статті 70\~СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Частинами 1, 2, 4 статті 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Приписами частин 1 та 2 статті 372 ЦК України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11, сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. Стосовно автомобіля судом встановлено, що за час шлюбу, а саме 08.04.2003 року за відповідачем було зареєстровано право власності на автомобіль марки ВАЗ, модель 21063, рік випуску 1987, реєстраційний № [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію ТЗ [NUMBER] від 08.04.2003 р., придбаний у шлюбі. У подальшому даний автомобіль згідно договору купівлі-продажу транспортного засобу № 5341/2020/2198372 від 12.09.2020 року відповідачем був проданий за 5000,00 грн. [PERSON] . Згідно висновку\~експерта Поляниці\~І.В.\~№\~17-03\~від 24.03.2022\~року середня\~ринкова ціна\~автомобіля марки ВАЗ, модель 21063, рік випуску 1987, реєстраційний № [NUMBER] на дату дослідження 18.02.2022 року складає 17489,40 грн. Позивач вказує, що половину коштів від продажу даного автомобіля відповідач не надав позивачу. Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до\~статей 12,\~13\~ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція зазначених норм свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 року у справі № 6-843цс17. Відповідач на спростування розміру вартості автомобіля, вказаної в висновку експерта Поляниці І.В. № 17-03 від 24.03.2022 року, інших доказів суду не надав, від призначення експертизи за ухвалою суду відмовився, а тому суд дійшов висновку, що саме ці обставини, з`ясовані на підставі висновку експерта Поляниці І.В., підлягають врахуванню під час визначення належного розміру компенсації частини спільного майна колишнього подружжя щодо вартості автомобіля. З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку, що позов у частині визнання за [PERSON] право спільної часткової власності на автомобіль марки ВАЗ, модель 21063, рік випуску 1987, реєстраційний № [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію ТЗ [NUMBER] від 08.04.2003 р.; та стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію за проданий спільний автомобіль марки ВАЗ, модель 21063, рік випуску 1987, реєстраційний № [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію ТЗ [NUMBER] від 08.04.2003 р. у розмірі 1/2 вартості автомобіля, а саме 8744,70 грн., підлягає задоволенню. Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача, а тому суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1000,00 грн. за подання позовної заяви та 1372,80 грн. витрат на проведення оціночної експертизи. Заявлені позивачем 3000,00 грн. витрат на правову допомогу стягненню не підлягають, з огляду на ненадання доказів на їх понесення. На підставі викладеного,

Outcome: approved