Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-23 00:00:00

Позивач [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Трун О.В., звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування вимог зазначив, що він перебував у трудових відносинах з ТОВ «Краснолиманське» з 13.03.2018 по 28.09.2020. 30.09.2020 був звільнений з роботи за власним бажанням згідно ст.38 КЗпП України. При звільненні відповідач в порушенням вимог ст.116 КЗпП України не здійснив з ним повного та остаточного розрахунку, що змусило його звернутися до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області суду за захистом своїх трудових прав. Судовим \~наказом \~Красноармійського \~міськрайонного \~суду \~Донецької \~області \~від \~20.01.2021\~ року\~ \~з \~Товариства \~з \~обмеженою відповідальністю\~ «Краснолиманське»\~ \~ на\~ \~його користь\~ \~стягнута заборгованість\~ з\~заробітної плати\~в розмірі\~151725\~,88\~грн.\~17\~ жовтня\~ 2023\~ року\~ стягнення\~ в\~ примусовому\~ порядку\~ виконано\~ в\~ повному\~обсязі.\~ У зв`язку проведенням з ним несвоєчасного розрахунку при звільненні позивач відповідно до ст.117 КЗпП України просить суд стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 21.01.2021 - наступного дня після винесення Красноармійським міськрайонним судом Донецької області судового наказу про стягнення заборгованості по заробітній платі по 02.07.2021. Згідно відзиву на позовну заяву відповідач позовні вимоги не визнає, але факту заборгованості перед позивачем по заробітній платі в сумі 151725,88 грн, яка була стягнута в примусовому порядку з ТОВ «Краснолиманське» 17.10.2023 згідно судового наказу Красноармійського міськрайонного суду від 20.01.2021, не спростовує і відповідальності роботодавця за несвоєчасний розрахунок зі звільненим працівником, визначеної статтею 117 КЗпП України, не заперечує. Разом з тим, вважає, що дії позивача направлені на безпідставне збагачення. В разі вирішення питання на користь працівника просить врахувати принципи розумної співмірності та пропорційності, а також врахувати висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені у постанові від 26.06.2019 у справі №761/9584 (провадження №6-113цс16). Розгляд справи здійснюється у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін. Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін сторони не заявили. Судом встановлено,\~що позивач \~ [PERSON] \~ з 13.03.2018 по 28.09.2020 перебував у трудових відносинах з відповідачем. 28.09.2020 відповідно до наказу №273к був звільнений з роботи за ч.1 ст.38 КЗпП України за власним бажанням, що підтверджується записами його трудової книжки (а.с.11-11зв.). Згідно судового\~наказу Красноармійського\~міськрайонного суду\~Донецької області\~від 20.01.2021з\~відповідача на\~користь позивача\~була стягнута\~нарахована,\~але не\~виплачена йому\~при звільненні\~заборгованість з\~заробітної плати\~в розмірі\~151725,88\~грн (а.с.10). 25.02.2021 на підставі виданого судом наказу Покровським міжрайонним відділом державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) було відкрито виконавче провадження №64633636 з примусового стягнення з ТОВ «Краснолиманське» на користь позивача вказаної заборгованості (а.с.8). Згідно платіжного документу, заборгованість з заробітної плати в розмірі 151725,88 грн. була сплачена позивачу 17.10.2023 (а.с.12). Положеннями ч. 1\~ст.\~47\~КЗпП України встановлено,\~що роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені\~статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки що зберігається у працівника. У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені\~статтею 116\~цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація відповідно до ст.117 КЗпП України повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. За змістом статей\~94,\~116,\~117 КЗпП України\~середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Таким чином, обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~ст. 116 КЗпП України. При цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Як слідує\~з досліджених\~судом доказів,\~не спростованих\~відповідачем,\~ про\~вимогу \~про здійснення\~розрахунку \~з позивачем\~ вперше\~ відповідач\~дізнався,\~ коли позивач звернувся до Красноармійського міськрайонного суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ТОВ «Краснолиманське» нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, за результатами розгляду якої 20.01.2021 було видано судовий наказ. Оскільки \~в день\~звільнення 28.09.2020\~позивач не\~працював,\~ період розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні має визначатися з наступного дня після отримання відповідачем вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі, тобто з 21.01.2021. Згідно довідки відповідача від 01.12.2023 №475, середньоденний заробіток позивача, розрахований відповідачем згідно Постанови КМУ №100 від 08.02.1995, складає 1317,01 грн.(а.с.25,зв.). Отже,\~середній заробіток\~за час\~затримки розрахунку\~за визначений\~позивачем період\~з 21.01.2021\~по 02.07.2021\~складає 151456,15 грн. (1317,01 грн. х 115 дн.). Так як роботодавець своєчасно не здійснив із працівником розрахунку при звільненні, він має нести відповідальність, передбачену ст.117 КЗпП України, за час затримки розрахунку. Встановлений\~статтею 117 КЗпП України\~механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця. Згідно рішення Конституційного Суду України № 3-рп/2012 від 25 січня 2012 року (справа № 1-11/2012), одним із елементів верховенства права є принцип пропорційності, який у сфері соціального захисту означає, зокрема, що заходи, передбачені в нормативно-правових актах, повинні спрямовуватися на досягнення легітимної мети та мають бути співмірними із нею. Так як оцінка втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру, суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач. Так, у постанові від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц, Велика Палата Верховного Суду, зокрема, звернула увагу, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця. Слід також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця (п. 71, 72). З огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, суд, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України. Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Верховний Суд зазначає, що законодавство України не передбачає обов`язок працівника звернутися до роботодавця з вимогою про виплату йому належних платежів при звільненні. Водночас у трудових правовідносинах працівник має діяти добросовісно, реалізуючи його права, що вимагає, зокрема ч.3 ст.13 ЦК України, не допускаючи дії, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Приймаючи до уваги наведене та встановлені обставини справи, суд вважає за доцільне зменшити розмір відшкодування, яке підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за несвоєчасне проведення з ним остаточного розрахунку, до 80000\~грн, що сприятиме досягненню справедливого балансу між захистом прав працівника та додержанням принципів справедливості і співмірності у трудових відносинах і не призведе до явно нерозумних і несправедливих наслідків. \~ \~ \~ \~Вирішуючи питання судового збору, суд вважає за необхідне, відповідно до ст.141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним при зверненні до суду витрати за сплату судового пропорційно задоволеним вимогам в розмірі 567,08 грн.

Outcome: partial