Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Богуславського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] та просить суд стягувати з відповідача аліменти на її користь на утримання повнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки його доходу (заробітку), до закінчення дитиною навчання, посилаючись на відсутність добровільної допомоги зі сторони відповідача та передбачений сімейним законодавством обов`язок по утриманню їх спільної дитини. В обґрунтування вимог зазначено, що їх спільна донька [PERSON] перебуває на її утриманні, досягла повноліття, однак продовжує навчання у Національному університеті біоресурсів і природокористування України і термін її навчання закінчується 30.06.2026 року. Відповідач добровільно допомоги на утримання доньки, яка продовжує навчання не надає, тому у зв`язку з необхідністю матеріальної допомоги доньці просить задовольнити заявлені вимоги. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справи між суддями від 18 жовтня 2023 року справу розподілено головуючому судді Романенко К.С. Ухвалою Богуславського районного суду Київської області від 20 листопада 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін. Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, а відповідачу також копію позовної заяви з додатками, які він отримав особисто 30 листопада 2023 року, що підтверджується його підписом на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення № 0600234917584. 13 грудня 2023 року від відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву. Відповідно до вказаного відзиву відповідач вказує, що у зв`язку з тим, що він добровільно сплачує витрати на навчання доньки та додатково надає кошти, позов про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання він визнає частко та не заперечує, щоб був визначений розмір аліментів у розмірі 1/6 частини його доходу. Зауважив, що донька навчається за державним замовленням, натомість позивачка зазначає, що вона самостійно несе витрати, пов`язані із навчанням дитини, хоча доказів оплати такого навчання та витрат на утримання доньки до позовної заяви не додає. Крім цього зазначив, що має неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який перебуває на його утриманні. 21 грудня 2023 року позивачем подано до суду відповідь на відзив у якому позивачка вважає заперечення відповідача безпідставними і такими, що не мають значення для вирішення справи. Третя особа [PERSON] надіслала до суду заперечення на відзив у якому зазначила, що у зв`язку із навчанням вона не працює, тому не може самостійно себе забезпечувати матеріально: купувати одяг, взуття, продукти харчування, необхідне канцелярське приладдя. Тому всі ці витрати повністю покриваються позивачем [PERSON] . Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від сторін до суду не надходили. З`ясувавши доводи та аргументи сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з огляду на таке. Судом встановлено, що [PERSON] і [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с. 6 копія свідоцтва про народження), яка проживає з матір`ю, що не спростовано відповідачем по справі. [PERSON] досягла повноліття, однак продовжує навчання у Національному університеті біоресурсів і природокористування України на 1 курсі денної форми навчання на гуманітарно-педагогічному факультеті (а.с. 10 копія довідки). Відповідно до статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Відповідно до статті 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» встановлено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладений у постанові Верховного Суду від 29.01.2018 р., у справі № 622/373/16-ц, в постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року у справі № 6-1296цс15. При визначенні розміру аліментів суд враховує положення статті 182 СК України. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з вимогами пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Судом встановлено, що відповідач не заперечував свого обов`язку щодо сплати аліментів, проте зазначив, що має матеріальну можливість сплачувати аліменти на навчання доньки у розмірі 1/6, що регулярно це і робив. Відповідно до положень частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Проте ствердження відповідача щодо регулярної щомісячної матеріальної допомоги доньці жодними доказами не підтверджено, в матеріалах справи відсутні квитанції або поштові переводи. Посилання відповідача на те, що позивачем не надано жодного доказу, що вона утримує спільну доньку є необґрунтованими, виходячи з наступного. Так, звертаючись до суду із вищевказаним позовом, [PERSON] зазначала, що в навчальний період донька тимчасово проживає за місцем свого навчання, а весь інший період із нею, що підтверджуються запереченнями третьою особи [PERSON] , в яких також зазначено, що остання перебуває на утриманні матері. Таким чином, судом встановлено та відповідачем не спростовано, що повнолітня [PERSON] перебуває на утриманні матері, а тому відповідно до правової позиції, викладеної неодноразово Верховним Судом, в тому числі й у постанові від 05 грудня 2018 року у справі №701/699/16-ц (провадження № 61-20608св18), вимога про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, на користь матері є обґрунтованою та такою, що відповідає нормам сімейного законодавства. Разом з тим, судом приймається до уваги наявність у відповідача на утриманні неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який перебуває на утриманні відповідача, що не заперечується позивачем. Таким чином, оскільки законом встановлено обов`язок відповідача надавати матеріальну підтримку доньці, яка продовжує навчання, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги батька, сімейним законодавством не визначено розмір обов`язкової частки, який повинен бути стягнуто з батьків на утримання повнолітньої дитини на період навчання, виходячи з принципів розумності та справедливості і наданих до суду письмових доказів, відповідно до яких відповідач має на утриманні неповнолітннього сина, суд вважає, що з [PERSON] на користь позивача на утримання доньки [PERSON] на період її навчання, слід стягнути аліменти в розмірі 1/6 частки доходу (заробітку), що буде відповідати інтересам сторін та повнолітньої дитини. Відповідно до статті 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Датою подачі позову є 18 жовтня 2023 року, тому саме з цієї дати слід проводити стягнення. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Крім того, оскільки відповідно до пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI позивач звільнена від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів, він підлягає стягненню з відповідача відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, в дохід держави в сумі 1211,20 грн.

Outcome: partial