Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-21 00:00:00

09 жовтня 2023 року до Дарницького районного суду міста Києва надійшла позовна заява ТОВ "ФК "Брайт-К" до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, що 26 березня 2021 року між [PERSON] та АТ "Креді Агріколь Банк" було укладено кредитний договір № 1/4096754, відповідно до якого банк надав позичальнику кредитні кошти у сумі 15 000, 00 грн. строком на 12 місяців. Умовами договору встановлено, що за користування кредитом позичальник сплачує процентну винагороду щомісячно у розмірі 15 % річних, починаючи з дня надання кредиту до моменту повного погашення заборгованості. Також позичальник сплачує комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості, у розмірі 2,85 % у місяць від суми кредиту. 05 серпня 2021 року між АТ "Креді Агріколь Банк" та ТОВ "ФК "Брайт-К" було укладено договір відступлення права вимоги № 2-2021, відповідно до якого, до ТОВ "ФК "Брайт-К" перейшло право вимоги за кредитним договором № 1/4096754 від 26 березня 2021 року, який було укладено між [PERSON] та АТ "Креді Агріколь Банк". Наразі відповідач порушує умови договору та не здійснює повернення кредиту згідно графіку платежів по кредиту, у зв`язку із чим у нього утворилася заборгованість, яка становить 33 330,46 грн., з яких: 15000,00 - заборгованість за тілом кредиту, 854, 25 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом (станом на 11 серпня 2021 року), 2137, 50 грн. - заборгованість за комісією за обслуговування кредитної заборгованості (станом на 11 серпня 2021 року), 4651, 21 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом (станом на 05 вересня 2023 року, яка нарахована за період з 12 серпня 2021 року по 05 вересня 2023 року), 10 687, 50 грн. - заборгованість за комісією за обслуговування кредитної заборгованості (станом на 05 вересня 2023 року, яка нарахована за період з 12 серпня 2021 року по 05 вересня 2023 року). У зв`язку із викладеним, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь суму зазначеної заборгованості. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 жовтня 2023 року цивільну справу № 753/18225/23 передано судді Шаповаловій К.В. 17 жовтня 2023 року до суду надійшла відповідь з електронного реєстру територіальної громади м. Києва ГІОЦ/КМДА про зареєстроване місце проживання відповідача. Ухвалою суду від 19 жовтня 2023 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. У відповідності до частини восьмої статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Копія ухвали про відкриття провадження у справі двічі направлялися відповідачу на адресу його місця реєстрації: [ADDRESS] , проте конверти поверталися до суду без вручення адресату, з відмітками "адресат відсутній за вказаною адресою" та "за закінченням терміну зберігання". Відповідно до пункту 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 23 січня 2023 року у справі № 496/4633/18 листи, що повернулися з відміткою довідкою поштового відділення про причину повернення - «за закінченням терміну зберігання» або «інші причини», є належно врученими. Звісно ж, за умови, що їх було направлено на адресу, вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (щодо юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців) або на адресу місця реєстрації (щодо фізичних осіб) чи на адресу, самостійно зазначену стороною як адреса для листування. У відповідності до статей 174, 178 ЦПК України відповідач не скористався своїм процесуальним правом та не направив суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти позову. Суд, проаналізувавши обставини справи у їх сукупності, дослідивши додані до позовної заяви докази, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 26 березня 2021 року між АТ «Креді Агріколь Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 1/4096754. Пунктом 1.1 договору передбачено, що банк надає позичальнику кредит у сумі 15000,00 грн. строком на 12 місяців - з 26 березня 2021 року до 25 березня 2022 року. Позичальник сплачує платежі для погашення заборгованості за цим договором щомісячно в число місяця визначене графіком платежів по кредиту. Пунктом 1.2 договору передбачено, що кредит надається на споживчі потреби. Відповідно до пункту 1.3, за користування кредитом позичальник сплачує: 1.3.1 - процентну винагороду (проценти) щомісячно, в розмірі 15,00 % річних (фіксована процентна ставка), починаючи з дня надання кредиту до моменту повного погашення заборгованості за договором; 1.3.2 - комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно, в розмірі 2,85% у місяць від суми кредиту. Пунктом 2.2 договору передбачено, що позичальник зобов`язаний погашати кредит та сплачувати відсотки та комісію у валюті кредиту, відповідно до розрахунків графіку платежів по кредиту (додаток 1 до договору), щомісяця, вдень повернення кредиту на рахунок погашення заборгованості, який зазначено в п. 2.1 договору. Пунктом 2.3 договору передбачено, що підписанням договору позичальник підтверджує, що він у письмовій формі у повному обсязі отримав від банку інформацію, визначену ЗУ "Про споживче кредитування" та/або іншими нормативно-правовими актами, що регулюють це питання. Згідно пункту 3.1 договору, у разі прострочення сплати строку поточної заборгованості за кредитом, процентами, комісійною винагородою згідно умов договору, на суму простроченого платежу нараховується пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, але не більше ніж 15% від суми простроченого платежу. Згідно пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. За частиною першою статті 16 ЦК України, частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 525 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами (статті 628, 629 ЦК України). Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до положень частин першої, третьої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Згідно з статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною першою статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Відповідно до положень частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною першою статті 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно із статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною першою статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Статтями 610, 611 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (штрафу, пені). На підтвердження умов кредитування між АТ "Креді Агріколь Банк" та [PERSON] позивач надав: копію кредитного договору № 1/4096754 від 26 березня 2021 року, додаток № 1 до договору (графік платежів), розрахунок заборгованості станом на 11 серпня 2021 року, виписку по рахунку відповідача. Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 536 цього Кодексу за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Відповідно до частин першої, другої статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором, факт перерахування коштів відповідачу у розмірі 15000 грн підтверджується випискою по рахунку за період з 26 березня по 11 серпня 2021 року, долучений до позовної заяви (а.с. 11). 05 серпня 2021 року між АТ "Креді Агріколь Банк" та ТОВ "ФК "Брайт-К" було укладено договір про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами № 2-2021, відповідно до якого АТ "Креді Агріколь Банк" відступає ТОВ "ФК "Брайт-К" за плату належні йому права вимоги, а ТОВ "ФК "Брайт-К" приймає права вимоги до боржників. Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 1 від 11 серпня 2021 року до договору про відступлення права вимоги від 05 серпня 2021 року № 2-2021, ТОВ "ФК "Брайт-К" набуло право грошової вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором № 1/4096754 від 26 березня 2021 на загальну суму 17 991, 75 грн (а.с. 26-27). Згідно частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною першою статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним Договором. Відповідно до частиною другою статті 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. 17 вересня 2021 року позивач надіслав на адресу відповідача повідомлення про наявність простроченої заборгованості по кредиту, в якому було зазначено про укладений між АТ "Креді Агріколь Банк" договір про відступлення прав вимоги від 5 серпня 2021 року та про те, що позивач набув прав кредитора по відношенню до відповідача за кредитним договором від 26 березня 2021 року. Крім того, у повідомленні було зазначено, що станом на 11 серпня 2021 року у відповідача наявна заборгованість по кредитному договору у розмірі 7213,67 грн, яка складається із простроченої заборгованості за тілом кредиту- 4753,69 грн., простроченої заборгованості за процентами за користування кредитом - 749,98 грн, прострочена заборгованість за комісією за обслуговування кредитної заборгованості - 1710 грн. Крім того, 5 вересня 2023 року позивачем на адресу відповідача надіслано вимогу про дострокове повернення кредиту. У вказано повідомленні зазначено, що станом на 5 вересня 2023 року відповідач має заборгованість за тілом кредиту - 15000 грн, за процентами за користування кредитом - 5505,46 грн, заборгованість за комісією за обслуговування кредитної заборгованості - 12825 грн (а.с. 33). Вимога підписана директором позивача. До неї додано докази надсилання такої вимоги відповідачу рекомендованим листом 5 вересня 2023 року. Відповідачем не надано суду доказів погашення заборгованості за кредитним договором перед АТ "Креді Агріколь Банк" чи сплата такої позивачу після укладання договору відступлення прав вимоги. Відповідач не спростував доводів щодо отримання ним кредиту та користування ним, крім того, факт користування кредитними коштами підтверджується випискою щодо руху коштів, з якої вбачається, що відповідач користувалася кредитними коштами для особистих потреб, знімав готівкові кошти та здійснювала поповнення через термінали самообслуговування. Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. З врахуванням встановлених судом обставин справи та досліджених доказів, суд доходить висновку, що між відповідачем та АТ «Креді Агріколь Банк» був укладений кредитний договір, відповідач має невиконані зобов`язання щодо повернення отриманих в борг коштів, а також що позивач набув право вимоги до відповідача за вищевказаним кредитним договором за договором відступлення прав вимоги. Відповідно до статті 1082 ЦК України, передбачено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Як вбачається з розрахунку, заборгованість відповідача за кредитним договором № 1/4096754 від 26 березня 2021 року станом на 05 вересня 2023 року становить 33330,46 грн, з яких: 15 000,00 грн.- заборгованість за тілом кредиту; 854,25 грн. -заборгованість по процентам за користування кредитом (станом на 11 серпня 2021 року); 2137,50 грн.-заборгованість за комісією за обслуговування кредитної заборгованості (станом на 11 серпня 2021 року); 4 651, 21 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом (нарахована за період з 12 серпня 2021 року по 05 вересня 2023 року); 10 687, 50 грн - заборгованість за комісією за обслуговування кредитної заборгованості (нарахована за період з 12 серпня 2021 року по 05 вересня 2023 року). Поряд з цим, як вбачається з кредитного договору, укладеного між відповідачем та АТ «Креді Агріколь Банк» такий договір укладався строком на 12 місяців з 26 березня 2021 року по 25 березня 2022 року, до такого договору додано графік погашення платежів, в якому розраховані щомісячні суми по поверненню кредиту та сплати процентів у строк до 25 березня 2022 року включно. Із вказаним графіком відповідач був ознайомлений, що підтверджується його підписом під таким графіком (а.с. 8). Отже, судом встановлено, що дія кредитного договору, укладеного між [PERSON] та АТ «Креді Агріколь Банк» закінчилась 25 березня 2022 року. Поряд з цим, позивач здійснив нарахування та пред`явив до стягнення з відповідача проценти за користування кредитом після закінчення строку дії кредитного договору, тобто у період з 26 березня 2022 року по 5 вересня 2023 року. Стосовно нарахування процентів за користування кредитом, суд зазначає таке. Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга статті 1050 ЦК України). Саме за це благо - можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу - позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 ЦК України. Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу. Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України. Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. Надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця. Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. Вказане не означає, що боржник не повинен у повному обсязі виконувати свій обов`язок за кредитним договором. Боржник не звільняється від зобов`язань зі сплати нарахованих у межах строку кредитування, зокрема до пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, процентів за «користування кредитом». Установлений кредитним договором строк кредитування лише визначає часові межі, в яких проценти за «користування кредитом» можуть нараховуватись, не скасовуючи при цьому обов`язок боржника щодо їх сплати. Отже, якщо позичальник прострочив виконання зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів за «користування кредитом», сплив строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту не може бути підставою для невиконання такого зобов`язання. Зазначене також є підставою для відповідальності позичальника за порушення грошового зобов`язання. Вказаних вище висновків Велика Палата Верховного Суду дійшла у постановах від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 та від 5 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16. Статтями 525, 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк згідно з вказівками закону та договору. Відповідно до укладеного між сторонами договору та статей 1049, 1050 та 1054 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти. Статті 527, 530 ЦК України зазначають, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Відповідно до частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У відповідності до статті 611 ЦК України за порушення зобов`язання наступають правові наслідки, передбачені статей 624, 625 ЦК України, тобто, при порушенні зобов`язань боржник повинен сплатити кредитору борг, відсотки від суми боргу та неустойку у вигляді пені та штрафу, що передбачена умовами договору. Таким чином, з урахуванням умов укладеного відповідачем із банком кредитного договору, з огляду на приписи статті 1048 ЦК України, враховуючи правовий висновок ВП ВС, який враховується судом під час розгляду цієї справи, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню: 15000 грн - заборгованість за тілом кредиту; 854,25 грн. -заборгованість по процентам за користування кредитом (станом на 11 серпня 2021 року); 1397,18 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом (нарахована за період з 12 серпня 2021 року по 25 березня 2022 року (сплив строку кредитування)). Щодо вимоги про стягнення комісії за обслуговування кредитної заборгованості, суд зазначає таке. Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 5 серпня 2023 року сума заборгованості зі сплати комісії за обслуговування кредиту становить 12825 грн, яка складається з 2137,50 грн - станом на 11 серпня 2021 року + 10 687, 50 грн за період з 12 серпня 2021 року по 5 вересня 2023 року. Відповідно до пункту 1.2 кредитного договору від 26 березня 2021 року, кредит надається позичальнику на споживчі потреби. Відповідно до частини першої, другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно із пунктом 1.3.2 договору комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості (комісія) позичальник сплачує щомісячно у розмірі 2,85% від суми кредиту, зазначеної у пункті 1.1 договору. Обслуговування кредитної заборгованості включає: моніторинг заборгованості, під яким розуміється електронне інформування (нагадування) про здійснення щомісячних платежів по кредиту та процентах, надання інформації щодо стану заборгованості через дистанційні системи обслуговування, інформування позичальника про виникнення простроченої заборгованості, консультування позичальника (як усне так і письмове) щодо погашення заборгованості, своєчасності сплати платежів, тощо. Отже, умовами договору було визначено оплатність тих послуг, які відповідно до приписів статті 11 ЗУ «Про споживче кредитування» мають надаватись позичальнику безоплатно. Відповідно до положень частин першої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»(у редакції, чинній на час укладення кредитного договору) продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Частиною третьою цієї статті визначено перелік несправедливих умов договору. Вказаний перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Враховуючи наведене, оскільки відповідачу встановлено щомісячну плату за послуги, які є безоплатними відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», вказаний пункт кредитного договору є несправедливим. Вказане відповідає правовій позиції викладеній у постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі №583/3343/19. Положеннями абзацу 3 частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Згідно із цим Законом послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1). Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. Такий правовий висновок, викладений Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року по справі №6-2071цс16. Також, Верховний Суд України у постанові від 16 листопада 2016 року у справі №6-1746цс16 вказав, що відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Вказане відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 11.03.2020 року у справі №708/195/19. Згідно частин 1, 5, 6, 7 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Отже, враховуючи встановлені судом під час розгляду справи обставини, з огляду на викладені та застосовані судом норми чинного законодавства України, правові висновки Верховного Суду, суд дійшов висновку, що позовні вимоги частково ґрунтуються на вимогах закону та підтверджені відповідними належними та достатніми доказами, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у розмірі 17251,43 грн: 15 000,00 грн.- заборгованість за тілом кредиту; 854,25 грн. -заборгованість по процентам за користування кредитом (станом на 11 серпня 2021 року); 1397,18 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом (станом на 25 березня 2022 року). Вимоги в частині стягнення процентів за користування кредиту, нараховані позивачем після спливу строку кредитування, а також вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за комісією за обслуговування кредитної заборгованості за весь період заборгованості, визначений позивачем у позові не підлягають задоволенню, з підстав, викладених вище. З огляду на результат розгляду справи суд відповідно до вимог статті 141 ЦПК України покладає на відповідача сплачений позивачем судовий збір пропорційно до розміру заявлених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial