Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-16 00:00:00

Позивач [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Калетнік М.Ю. звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 20 000 грн., але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття. Позов мотивований тим, що позивач з відповідачем мають спільних дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що 24.02.2022 в зв`язку з повномасштабним вторгненням військ РФ на територію України, по всій території було введено воєнний стан, який триває й до нині, через масовані ракетні обстріли позивач разом із дітьми виїхали до Італії, міста Горо, де отримали тимчасовий захист та знаходяться на даний момент. Вказує на те, що діти перебувають на повному утриманні матері, відповідач від обов`язку надання матеріальної допомоги на утримання дітей ухиляється. Відповідач є особою працездатного віку, має змогу надавати матеріальну допомогу своїм дітям, інших неповнолітніх дітей, не має, та позивач вважає, що відповідач має можливість сплачувати позивачу аліменти на утримання малолітніх дітей в сумі 20 000 грн. щомісячно. Обґрунтовуючи розмір заявлених вимог позивач головним чином посилається на те, що на даний час вона з дітьми проживає в Італії, де рівень споживчих цін значно вищий ніж в Україні, окрім того вказує на те, що відповідач добровільно не надає жодної матеріальної допомоги на утримання дітей. Викладене стало підставою для звернення позивачем до суду з цим позовом. Ухвалою суду від 12.10.2023 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. 20.10.2023 на адресу суду від представника позивача - адвоката Калетнік М.Ю. надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви, до якої долучено документи з відповідним їх перекладом на українську мову. Ухвалою суду від 23.10.2023 відкрито спрощене позовне провадження в справі без повідомлення (виклику) сторін; встановлено сторонам процесуальний строк на подання до суду заяв по суті справи. 13.11.2023 на адресу суду від представника відповідача - адвоката Слізяк М.М. надійшов відзив на позовну заяву, в якому просила позов задовольнити частково та стягувати аліменти з відповідача на користь позивача на утримання обох дітей у твердій грошовій сумі в розмірі 3 000, 00 грн., щомісячно і до досягнення дітьми повноліття. Позицію обґрунтовано тим, що 16.12.2022 відповідач був призваний на військову службу по мобілізації на підставі Указу Президента України №758/2022 від 07.11.2022. 06.03.2023 відповідач отримав мінно-вибухову травму, закриту черепно-мозкову травму, забій голови зліва, акуботравму з пошкодженням обох барабанних перетинок за обставин здійснення захисту Батьківщини внаслідок військової агресії зі сторони збройних сил російської федерації, під час виконання бойового завдання в районі н.п. Олександропіль. 14.03.2023 відповідач був звільнений з військової служби на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а саме у зв`язку з тим, що мати відповідача - [PERSON] є інвалідом ІІ групи з 20.11.1989 та перебуває на диспансерному обліку в Вінницькій психоневрологічній лікарні ім. Ак. Ющенка. Зазначає, що матір відповідача є непрацездатною та потребує матеріальної підтримки від сина. Крім того, вказує на те, що [PERSON] працює електрозварювальником ручного зварювання у ФОП [PERSON] на умовах неповного робочого дня, а саме 2 години в день з понеділка по п`ятницю. Оплата праці нараховується пропорційно відпрацьованому часу з місячного окладу, затвердженого штатним розписом за відповідною посадою. Відповідно, розмір щомісячного доходу відповідача складає 2000 грн. на місяць. Такий графік роботи обумовлений станом здоров`я відповідача, який погіршився внаслідок отриманого поранення на військовій службі. Представник відповідача зазначає, що в силу життєвих обставин, відповідач не може забезпечити сплату аліментів у розмірі 20 000 грн., так як на його утриманні знаходиться непрацездатна матір - інвалід ІІ групи, а розмір його щомісячного доходу, через погіршення стану здоров`я, складає лише 2000 грн. та як наслідок, відповідач позовні вимоги визнає частково, та повідомляє, що може сплачувати аліменти на утримання дітей у розмірі 3000 грн., щомісячно. 14.11.2023 на адресу суду від представника позивача - адвоката Калетнік М.Ю. надійшла відповідь на відзив, в якій позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Додатково зазначила, що доводи відповідача, про те, що його матір потребує догляду та перебуває на його утриманні не може братись судом до уваги, з огляду на наступне. Представник позивача звертає увагу на те, що відповідно до інформації наведеної представником відповідача, місце проживання відповідача є: [ADDRESS] , однак матір [PERSON] , яка потребує догляду та перебуває на утриманні у відповідача проживає за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до Довідки від 06.11.2023 виданої ФОП [PERSON] [PERSON] працює електрозварником ручного зварювання з 01.11.2023 на умовах неповного робочого дня. Враховуючи те, що місцем роботи [PERSON] є Хмельницька область, що територіально віддалено знаходиться від м. Вінниці - місця проживання матері відповідача, а тому на думку представника позивача, твердження про те, що матір перебуває на його утриманні є таким, що не відповідає дійсності. Крім того зазначає, що відповідачем не надано довідки медико-соціальної експертної комісії або висновок лікарсько-консультаційної комісії - про те, що [PERSON] потребує догляду. Також вказує на те, що твердження відповідача про те, що у зв`язку з отриманням травми під час проходження військової служби в нього погіршився стан здоров`я через що він не має змоги повноцінно працювати, не відповідають дійсності оскільки доказів про проходження ВЛК із зазначенням ступеню придатності до військової служби відповідачем надано не було. 20.11.2023 на адресу суду від представника відповідача - адвоката Слізяк М.М. надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких підтримала обставини викладені у відзиві на позовну заяву та просила позов задоволити частково, враховувавши обставини, які повідомлені нею у відзиві на позовну заяву. 23.11.2023 на адресу суду від представника позивача - адвоката Калетнік М.Ю. надійшли так названі «пояснення на заперечення», в яких зазначила, що «твердження відповідача суперечать щодо матеріальної можливості утримувати матір, забезпечувати себе та сплачувати аліменти на малолітніх дітей», що на думку представника позивача може свідчити про приховування реальних доходів відповідача задля уникнення від обов`язку сплати аліментів на утримання малолітніх дітей. Інших заяв по суті спору матеріали цивільної справи не містять. Дослідивши обставини справи, оцінивши докази у їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями Свідоцтв про народження серії [NUMBER] та № [NUMBER] (а.с. 22, 22 зворот). Позивач з зими 2022 року разом з дітьми проживає в [ADDRESS] , що слідує з повідомлень паспортного столу від 12.04.2023 та посвідок на проживання (а.с. 57 зворот-61, 65-70). Між сторонами виникли правовідносини, врегульовані нормами Сімейного кодексу України, зокрема, в частині обов`язку батьків утримувати дітей. Згідно положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини», в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ч.2 ст.51 Конституції України, ст.180 Сімейного кодексу України - батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст.182 СК України). Згідно ч.1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування; предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення; сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень; суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно зі ст.78-79 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування; достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування; питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст.81 ЦПК України). В постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2021 року у справі №904/2104/19 зазначено, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19). Судом встановлено, що діти сторін перебувають на утриманні матері (позивача у справі) та що відповідач не приймає належної (достатньої) участі в утриманні спільних з позивачем малолітніх дітей, чим порушує як права дітей на належний рівень матеріального забезпечення, так і права позивача на отримання відповідної допомоги від батька дітей на їх утримання. Доказів щодо надання належного утримання спільних дітей сторін стороною відповідача суду не представлено. Сімейний кодекс України виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону утримувати неповнолітніх дітей зобов`язані обоє батьків, які мають рівні права та обов`язки. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, необхідних для забезпечення утримання та розвитку дитини. Згідно положень ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоров`я та матеріальне становище дитини, платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, інші обставини, що мають істотне значення; розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 років до 18 років з 1 січня 2024 року становить 3196 гривень. Дітям виповнилось 9 та 6 років. Згідно наданих відповідачем доказів він працює електрозварником ручного зварювання у ФОП [PERSON] з 01.11.2023 на умовах неповного робочого дня, а саме дві години в день з понеділка по п`ятницю, згідно наказу про прийняття на роботу №1-к від 01.11.2023. Оплата праці нараховується пропорційно відпрацьованому часу відповідно до місячного окладу згідно штатного розпису. На 01.11.2023 оклад за посадою «електрозварник ручного зварювання» складає 8 000, 00 грн., що затверджено штатним розписом (а.с. 102 зворот). На виконання вимог ухвали суду від 24.11.2023, на адресу суду 14.12.2023 від Головного управління ДПС у Вінницькій області надійшли відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела та суми доходів [PERSON] за період 1 кварталу 2022 року по ІІІ квартал 2023 року, з якого слідує, що у вказаний період у відповідача було два джерела отримання доходів, а саме з АТ «Вінницягаз» та Військова частина (а.с. 149). Також з даної довідки слідує, що інформація про отримання доходів відповідачем по справі, після ІІІ кварталу 2023 року, відсутня. Згідно доводів відзиву щодо скрутного матеріального становища відповідача, останній посилається на те, що на його утриманні перебуває матір, яка являється особою з інвалідністю ІІ групи з 20.11.1989 та перебуває на обліку у Вінницькій психоневрологічній лікарні ім. Ак. Ющенка та саме через цю обставину відповідача було звільнено з військової служби. З огляду на викладене суд констатує, що будь - який дохід від проходження військової служби відповідач станом на час ухвалення цього рішення не отримує. Згідно витягу із наказу №77 від 17.03.2023, солдата [PERSON] радіотелефоніста 1 розвідувальної групи спеціального призначення 11 роти спеціального призначення 4 загону спеціального призначення військової частини [NUMBER] звільнено наказом командира військової частини [NUMBER] (по особовому складу) від 16 березня 2023 №42-РС за підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу» (за сімейними обставинами - у зв?язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідність та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю І чи ІІ групи), та 17.03.2023 справи та посаду здав (а.с. 155). Судом встановлено, що мати відповідача - [PERSON] є непрацездатною та останній встановлено ІІ групу інвалідності. Разом з цим, відповідач не довів доказами ту обставину, що матір перебуває на його утриманні та відповідно він надає їй матеріальну допомогу. Матеріали справи містять докази лише про те, що відповідача звільнено з військової служби за підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу» (за сімейними обставинами - у зв?язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідність та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю І чи ІІ групи). Щодо доводів відповідача про погіршення стану його здоров`я, судом встановлено наступне. Відповідно до довідки Військової частини [NUMBER] про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) за № 4411 від 07.05.2023, солдат [PERSON] 06.03.2023 отримав мінно-вибухову травму, закриту черепно-мозкову травму, забій голови зліва, акубаротравму з пошкодженням обох барабанних перепонок (а.с. 101 зворот). Відповідач працює у ФОП [PERSON] на посаді електрозварювальника ручного зварювання неповний робочий день, а саме дві години на день з понеділка по п`ятницю та отримує заробітну плату 2 000, 00 грн. на місяць. Отже судом встановлено ту обставину, що відповідач наразі має незадовільний матеріальний стан через погіршення стану здоров`я. Разом з цим, відповідачем не надано доказів того, що погіршення стану його здоров`я, у зв`язку із отриманою травмою, має постійний характер. Тобто у суду відсутні підстави вважати, що відповідач втратив працездатність на постійній основі. Визначаючись щодо способу стягнення аліментів, суд враховує, що відповідно до ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Враховуючи, що визначення способу стягнення аліментів є правом позивача, а остання, звертаючись до суду, просить визначити розмір аліментів в твердій сумі суд дійшов висновку про визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі. Визначаючись щодо розміру аліментів, суд враховує обов`язок обох батьків утримувати дитину до її повноліття, розмір гарантованого законодавством України прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, те, що відповідач працездатна особа (протилежного відповідачем не доведено), офіційно працевлаштований, отримує заробітну плату, має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дітей, а діти потребують такої допомоги. Суд бере до уваги, що відповідач має травми, у зв`язку з чим останній не має змоги працювати повний робочий день. З огляду на викладене, зважаючи на реальні і розумні потреби в матеріальному утриманні дитини, взаємний обов`язок батьків по утриманню дітей, встановлені обставини, що мають значення в їх сукупності, вважає розумним та справедливим стягнення аліментів на утримання дітей в твердій грошовій сумі, в розмірі 2 500, 00 грн. щомісячно на кожну дитину. При цьому суд також зазначає, що положеннями ст.182 СК України законодавець закріплює мінімальний гарантований розмір аліментів, який дитина має право отримати у будь-якому випадку незалежно від обставин, які можуть перешкоджати в реалізації такого майнового права (50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку). 100 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку як мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Позивач, звертаючись до суду з позовом та заявляючи вимогу про стягнення аліментів в розмірі 20 000, 00 грн. на двох дітей (по 10 000,00 грн. на дитину, що значно перевищує розмір прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку на момент звернення), будь-яких доказів щодо достатності доходу (заробітку) відповідача (платника аліментів) для визначення аліментів в такому розмірі суду не надала, а тому позовні вимоги в цій частині є лише частково обґрунтованими. При визначені розміру аліментів судом враховані всі повідомлені сторонами обставини, передбачені ст.182 СК України. Аліменти підлягають стягненню в контексті ст. 191 СК України з дня пред`явлення позову, тобто в даній справі з 11 жовтня 2023 року. На підставі ст. 430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає обов`язковому негайному виконанню. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне. 05.12.2023 від представника відповідача - адвоката Слізяк М.М. надійшло клопотання про компенсацію здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, в якому зазначено, що відповідач у зв`язку із наданням йому правової допомоги поніс витрати у розмірі 10 000, 00 грн. На підтвердження зазначених обставин представник відповідача долучила до клопотання договір про надання правничої допомоги №М-88 від 27.10.2023, акт здачі-приймання наданих послуг №1 від 23.11.2023 та платіжну інструкцію №@2PL071833 від 11.11.2023. З огляду на викладене відповідач просить стягнути з позивача на його користь витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10 000,00 гривень. Крім того, 08.12.2023 на адресу суду від представника позивача - адвоката Калетнік М.Ю. надійшла заява про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, в якій зазначено, що позивач у зв`язку із наданням їй правової допомоги понесла витрати у розмірі 30 000, 00 грн. На підтвердження зазначених обставин представник позивача до заяви долучила договір про надання правничої допомоги №2609-1/23 від 26.09.2023, акт виконаних робіт до договору про надання правничої допомоги №1 від 08.12.2023, додаткову угоду №1 від 08.12.2023 та платіжну інструкцію №0.0.3221058057.1 від 26.09.2023. З огляду на викладене позивач просить стягнути з відповідача на її користь витрати на професійну правничу допомогу в сумі 30 000,00 гривень. Вирішуючи питання щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу як з позивача на користь відповідача, так і з відповідача на користь позивача, суд зважає на наступне. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Судом встановлено, що 26.09.2023 між адвокатом Калетнік М.Ю. та Франкевич А.В. укладено договір про надання правничої допомоги №2609-1/23, предметом якого, з поміж іншого, є здійснення захисту адвокатом або надання інших видів правової допомоги клієнту, що виникатимуть в процесі здійснення його діяльності, на умовах та в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язалась здійснити платежі, визначені договором. Пунктом 4.1 вищезазначеного договору передбачено, правову допомогу клієнт оплачує шляхом перерахування коштів на рахунок адвоката, зазначений у договорі. Пунктом 4.3. Договору визначено, що розмір гонорару адвоката визначається сторонами окремо у додатках до договору, які є його невід`ємною частиною. Відповідно до акту №1 виконаних робіт до договору про надання правничої допомоги №2609-1/23 від 26.09.2023, сторони погодили, вартість послуг адвоката становить 30 000, 00 грн. Даним актом підтверджено, що клієнт оплатив 100 % вартості юридичних послуг. Крім того судом встановлено, що 27.10.2023 між адвокатом Слізяк М.М. та [PERSON] укладено договір про надання правничої допомоги №М-88, предметом якого є надання клієнту правничої допомоги в обсязі та на умовах визначених даним договором. Відповідно до п. 4.2. даного договору, замовник зобов`язався сплатити виконавцю гонорар, визначений п. 4.4 даного договору в день підписання договору. Пунктом 4.4. вищезазначеного договору передбачено, що сторони погодились, що вартість послуг адвоката за даним договором у справі №127/31566/23 під час її розгляду у Вінницькому міському суді Вінницької області складає 10 000, 00 грн. Згідно акту №1 здачі-приймання наданих послуг за договором №М-88 про надання правничої допомоги від 27.10.2023, який підписано обома сторонами, склали цей акт про те, що відповідно до вищезазначеного договору замовник прийняв, а виконавець надав послуги на загальну суму 10 000 грн. Частинами першою-п`ятою статті 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Таким чином, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Разом із тим Верховний Суд у постанові №509/6250/20 від 14.09.2022 наголосив, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137, частина восьма статті 141 ЦПК України). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. 07.12.2023 на адресу суду від представника позивача - адвоката Калетнік М.Ю. надійшли заперечення на клопотання представника відповідача - адвоката Слізяк М.М. про компенсацію здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи та просила відмовити у задоволенні заяви. В обгрунтування своєї позиції зазначила, що представником відповідача надано платіжну інструкцію від 11.11.2023 про сплату відповідачем послуг адвоката, то вказана платіжна інструкція, на думку представника позивача, не може слугувати доказом здійснення оплати, оскільки оплата була здійснена у дату не передбачену умовами договору, а тому адвокат Калетнік М.Ю. піддає сумніву, що вказана сума у розмірі 10000,00 грн. є підтвердженням оплати послуг адвоката. Крім того вказує на те, що на утриманні [PERSON] знаходиться двоє малолітніх дітей, батьком яких є відповідач, який самоусунувся від виконання батьківських обов`язків в частині фінансового утримання дітей. Зазначає, що Відповідач подаючи дане клопотання ставить малолітніх дітей у ще гірше матеріальне становище, та обмежує їх у гідному рівні проживання. Також, 19.12.2023 на адресу суду від представника відповідача - адвоката Слізяк М.М. надійшло клопотання про зменшення понесених позивач витрат на правову допомогу та просила відмовити у задоволені заяви представника позивача - адвоката Калетнік М.Ю. Свою позицію обгрунтувала тим, що з квитанції від 26.09.2023 неможливо встановити, що кошти у розмірі 20 000 грн. позивач сплатила саме за надані послуги у даній справі, а не іншій. Також звертає увагу суду на те, що договір не містить ціни послуг адвоката, Додаткова угода № 1 від 08.12.2023 та Акт №1 від 08.12.2023 містить ціну за послуги адвоката у даній справі - 30 000 грн., яка суттєво відрізняється від тієї, що відображена в наданій квитанції та зазначена у першій заяві по суті спору. Вважає, що розмір витрат позивача у даній справі є недоведеним та існують підстави для відмови у відшкодуванні заявлених стороною позивача витрат на правничу допомогу. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Підсумовуючи можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Суд приймає до уваги положення частини третьої статті 141 ЦПК України, згідно з якою при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи та вважає, що витрати на професійну правничу допомогу понесені як позивачем, так і відповідачем, підлягають частковому задоволенню. При цьому суд звертає увагу, що і представник позивача, і представник відповідача, клопотали перед судом про зменшення витрат на правову допомогу. З урахуванням складності справи, обсягу і складності виконаної адвокатами роботи, критерію необхідності опрацьовування певного обсягу матеріалів справи для якісного представництва інтересів, з огляду на порядок вирішення спору (у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін), суд вважає за можливе за клопотаннями представників сторін зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу обох сторін до 3 500 грн. Розмір витрат на професійну правничу допомогу, що визначено представником позивача на рівні 30 000 грн. та представником відповідача на рівні 10 000 грн. є завищеним, несправедливим, та належним чином перед судом не обґрунтованим, що суперечить принципу розумності розподілу судових витрат. Таким чином суд дійшов висновку, що саме витрати на рівні 3 500 грн. є справедливими та обґрунтованими, оскільки саме в цій сумі витрати на професійну правничу допомогу є співмірними зі складністю цієї справи та наданими адвокатами обсягами послуг для обох сторін по справі. До аналогічних висновків в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу дійшла Велика Палата Верховного Суду у своїй Постанові від 19.02.2020 року (справа N 755/9215/15-ц провадження N 14-382цс19). Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави 1073,60 грн. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial