Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-15 00:00:00

Виклад позиції позивача. [PERSON] звернулася в суд із позовною заявою до [PERSON] , третя особа Немирівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Вінницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про визнання батьківства, внесення змін до актових записів про народження дітей та стягнення аліментів, мотивуючи її тим, що у березні 2012 року позивач познайомилась з відповідачем [PERSON] в с. Березівка Немирівського району Вінницької області. Між ними зав`язались дружні стосунки і вони почали часто зустрічатись з відповідачем. На той час у зареєстрованому шлюбі позивач ні з ким не перебувала. Не перебуває у шлюбі і в даний час. Стосунки між ними швидко перейшли у більш близькі і з березня 2012 року вони почали спільно проживати з відповідачем однією сім`єю, як чоловік та дружина у житловому будинку її батьків в [ADDRESS] . Сторони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, однак шлюб офіційно не реєстрували. Про те що відповідач був одружений позивачу не було відомо. Під час спільного проживання, у червні 2012 року, позивач завагітніла від відповідача та повідомила йому про це. На що відповідач сказав, що він не готовий до народження дитини та просив її позбавитись. У жовтні 2012 року від матері відповідача, [PERSON] , позивач випадково дізналась, що відповідач одружений та у нього є син [PERSON] , 2007 року народження. Після чого позивач вирішила розірвати стосунки з відповідачем. У жовтні 2012 року, коли позивач перебувала на 4-му місяці вагітності, вони з відповідачем припинили фактичні шлюбні відносини. [INFO] у позивача народився син, [PERSON] . Відповідач є його батьком. Однак, він відмовився записати себе батьком дитини, тому позивач зареєструвала сина в органах ДРАЦС сама. Під час реєстрації народження сина [PERSON] , батьківство дитини позивач зазначила з її слів: в графі «батько» вона вказала своє прізвище, але ім`я та по батькові зазначила « [PERSON] », що збігається з іменем та по батькові відповідача. Таким чином, відомості про батька дитини записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. На початку січня 2017 року відповідач повернувся, повідомив їй, що зі своєю дружиною [PERSON] він розлучився, що хоче помиритися і жити разом та сином [PERSON] , а на сина [PERSON] буде сплачувати аліменти. З 05 січня 2017 року по 30 березня 2017 року сторони знову стали спільно проживати однією сім`єю в будинку батьків позивача в [ADDRESS] , однак шлюб в органах ДРАЦС вони не реєстрували. Сторони мали спільний побут, вели спільне господарство, тримали свійську худобу, продукцію збували на ринку і з цього жили. З цих же коштів відповідач платив аліменти на свого сина [PERSON] , 2007 року народження. Під час спільного проживання, позивач знову завагітніла від відповідача та повідомила йому про це. Дізнавшись, що у них буде друга дитина, відповідач зібрав свої речі і 30 березня 2017 року поїхав до себе додому в с. Стрільники Шаргородського району Вінницької області. У березні 2017 року, коли позивач перебувала на 2-му місяці вагітності другою дитиною, вона з відповідачем припинили фактичні шлюбні відносини. [INFO] позивач народила дитину, дочку [PERSON] . Відповідач є її батьком. Однак, він відмовився записати себе батьком спільної дочки. Тому позивач зареєструвала дитину в органах ДРАЦС сама. При реєстрації народження дочки [PERSON] в графі «батько» позивач зазначила своє моє прізвище, а ім`я та по батькові вказала « [PERSON] », що збігається з іменем та по батькові відповідача. Відповідач відмовляється офіційно визнавати [PERSON] та [PERSON] своїми сином та дочкою, хоча діти схожі на відповідача зовнішнім виглядом та характером. Відповідач є батьком дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та дочки, [PERSON] , [INFO] . Оскільки під час народження дітей сторони не перебували у шлюбі і Відповідач не надав згоду на включення його відомостей про батьківство в актові записи про народження дітей, відомості про батька були записані з слів позивача, відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. На даний час позивач, як мати дітей, має намір встановити батьківство [PERSON] , відносно сина [PERSON] та дочки [PERSON] . Виклад позиції відповідача. Відповідач [PERSON] відзив на позов із викладенням своїх заперечень щодо заявлених позовних вимог до суду не подав, не дивлячись на пропозицію суду, викладену в ухвалі від 19.01.2023 року. Заяви, клопотання позивача, відповідача 18.01.2023 року позивачем [PERSON] , разом із позовною заявою були подані клопотання про звільнення від сплати судового збору, клопотання про призначення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи та клопотання про виклик свідків. 21.02.2023 року від представника позивача, адвоката Ускової С.Е. на адресу суду надійшло клопотання про долучення доказів. 21.02.2023 року від представника позивача, адвоката Ускової С.Е. на адресу суду надійшла заява про зміну предмета позову. 21.02.2023 року від представника позивача, адвоката Ускової С.Е. на адресу суду надійшло клопотання про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. 15.02.2023 року від представника третьої особи на адресу суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечують. 12.04.2023 року від представника позивача, адвоката Ускової С.Е. на адресу суду надійшла заява про розгляд клопотання про призначення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи у її відсутність. 09.05.2023 року від представника третьої особи на адресу суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечують. 11.05.2023 року на адресу суду надійшло клопотання експерта. 23.06.2023 року на адресу суду надійшло клопотання експерта. 21.07.2023 року на адресу суду надійшло клопотання експерта. 31.07.2023 року на електронну адресу суду від відповідача [PERSON] надійшла заява, у якій останній повідомив, що не буде з`являтися на вказану дату та час для відбору експериментальних зразків. 23.08.2023 року на адресу суду від судового експерта надійшло повідомлення про неможливість проведення експертизи, оскільки до вінницького НДЕКЦ МВС для відбору експериментальних зразків з`явилася лише [PERSON] та діти [PERSON] і [PERSON] , а [PERSON] не з`явився. 06.10.2023 року від позивача на адресу суду надійшло клопотання про долучення доказів. 16.01.2024 року від позивача [PERSON] на адресу суду надійшла зава про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Інших заяв і клопотань від позивача та відповідачів по справі не надходило. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Немирівського районного суду Вінницької області від 19.01.2023 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче засідання по справі. Ухвалою суду від 20.01.2023 року клопотання позивача про звільнення від спали судового збору задоволено. Звільнено [PERSON] від сплати судового збору за звернення до суду із позовною заявою про визнання батьківства, внесення змін до актових записів про народження дітей та стягнення аліментів. Ухвалою суду від 22.02.2023 року клопотання представника позивача [PERSON] , адвоката Ускової С.Е. про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору задоволено. Ухвалою суду від 22.02.2023 року клопотання представника позивача [PERSON] , адвоката Ускової С.Е. про долучення задоволено. Ухвалою суду від 22.02.2023 року прийнято заяву представника позивача [PERSON] , адвоката Ускової С.Е. про зміну предмету позову. Ухвалою суду від 12.04.2023 року призначено у справі судово-біологічну (судово-генетичну) експертизу. Провадження у справі було зупинено. Ухвалою суду від 05.05.2023 року провадження у справі поновлено. Ухвалою суду від 16.05.2023 року клопотання судового експерта Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України Немикіна О.М. задоволено. Замінені питання, поставлені на вирішення експертам в ухвалі суду. Ухвалою суду від 07.09.2023 року поновлено провадження у справі. Ухвалою суду від 09.10.2023 року закрито підготовче провадження у справі. Клопотання позивача про долучення доказів задоволено. У судові засідання, що призначені на 05.12.2023 та 16.01.2024 року відповідач [PERSON] не з`явився, хоча про дату, місце та час проведення судового засідання повідомлявся завчасно та належним чином, про що свідчить інформація з офіційного сайту «Укрпошта» про відстеження поштового відправлення (трек-номер 0600236876400 та 2280002664968). Вказані поштові відправлення вручені особисто. Про причини своєї неявки до суду не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, будь-яких заяв від останнього на адресу суду не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином суд, враховуючи ту обставину, що сторонам по справі були створені належні та достатні умови для подання суду відповідних заяв по суті справи, заяв із процесуальних питань та доказів, вважає, що чергове відкладення розгляду справи порушуватиме розумний строк розгляду цивільної справи, у зв`язку із чим суд вважає за необхідне ухвалити відповідне рішення по справі. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі виходячи з наступного. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [PERSON] народився [INFO] в с. Березівка Немирівського району Вінницької області, про що 28 березня 2013 року складено відповідний актовий запис № 2. Його батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.12) Відомості про батька [PERSON] записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України, про що свідчить витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України № 00037755021 від 08 грудня 2022 року (а.с.14) Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [PERSON] народилася [INFO] в м. Немирів, Немирівського району Вінницької області, про що 20 листопада 2017 року складено відповідний актовий запис № 297. ЇЇ батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.13) Відомості про батька [PERSON] записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України, про що свідчить витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України № 00037754856 від 08 грудня 2022 року (а.с.15) Відповідно до довідки від 11 січня 2023 року № 189, виданої виконавчим комітетом Немирівської міської ради, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Склад сім`ї: син - [PERSON] , [INFO] ; дочка - [PERSON] , [INFO] (а.с.16) Відповідно до довідки від 07 грудня 2022 року № 9154, виданої виконавчим комітетом Немирівської міської ради, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . На її утриманні знаходяться: син - [PERSON] , [INFO] ; дочка - [PERSON] , [INFO] (а.с.17) Відповідно до довідки від 28.12.2022 року № 01-29/236, виданої комунальним закладом «Великобушинська гімназія» Немирівської міської ради Вінницької області, [PERSON] , батько [PERSON] , [INFO] , учня 5 класу, проживав з сім`єю в сусідньому селі Березівка періодично. У 2020 році приводив і забирав сина зі школи, так як мати [PERSON] отримала складну травму ноги (а.с.34) Згідно із актом жителів села Березівка Вінницького (Немирівського) району Вінницької області від 28 грудня 2022 року, [PERSON] фактично проживав як співмешканець [PERSON] у її будинку за адресою: [ADDRESS] у період з березня 2012 року по жовтеня 2012 року, у період з 1 січня 2017 року по 30 березня 2017 року. На день складання акту [PERSON] фактично не проживає у будинку за адресою: [ADDRESS] , своїх дітей не навідує та не бере участі у їх вихованні (а.с.35) Як вбачається із постанови Немирівського районного суду Вінницької області від 07.10.2015 року, 04.08.2015 року о 07 год. 00 хв., в с. Березівка Немирівського району, гр. [PERSON] вчинив насильство в сім`ї відносно своєї співмешканки [PERSON] , а саме ображав її нецензурними словами та погрожував фізичною розправою проте реальних дій не вчиняв. Внаслідок цього [PERSON] визнано винуватим у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 173-2 ч. 1 КУпАП (а.с.36) Як вбачається із постанови Немирівського районного суду Вінницької області від 19 липня 2018 року, 19.07.2018 року о 15 год. 20 хв. гр. [PERSON] перебуваючи за місцем свого проживання в с. Березівка Немирівського району вчинив насильство в сім`ї відносно своєї дружини [PERSON] , а саме: виражався в її адресу нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, виганяв з будинку, проте реальних дій щодо погроз не застосовував. Внаслідок цього [PERSON] визнано винуватим у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 173-2 ч. 1 КУпАП (а.с.37) Відповідно до ухвали Немирівського районного суду Вінницької області від 11.11.2020 року, закрито кримінальне провадження відносно [PERSON] за ч. 1 ст. 125 КК України у зв`язку відмовою потерпілої, [PERSON] , від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення (а.с.38) Також судом досліджено подані позивачем спільні фотокартки із відповідачем в різні періоди часу (а.с.40-46) 23.08.2023 року на адресу суду від судового експерта надійшло повідомлення про неможливість проведення експертизи, оскільки до Вінницького НДЕКЦ МВС для відбору експериментальних зразків з`явилася лише [PERSON] та діти [PERSON] і [PERSON] , а [PERSON] не з`явився. У частині першій статті 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 травня 2018 року у справі № 399/1029/15-ц (провадження № 61-14438св18) вказано, що експертиза ДНК, або молекулярно-генетична експертиза, призначається у цивільних справах з метою формування доказової бази. Об`єктом молекулярно-генетичного дослідження є ядерна ДНК (ДНК, розташована в ядрі клітини), отримана з крові, слини, букального та іншого епітелію, волосся (за наявності волосяного фолікула), а також часток тканин і органів людини. Для визначення спірного батьківства необхідна присутність ймовірного батька і дитини для проведення забору вихідного біологічного матеріалу. За відсутності біологічного матеріалу хоча б однієї зі сторін провести дослідження неможливо. Відповідно до частини першої статті 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Аналізуючи зазначену норму процесуального закону, можна дійти висновку, що нею законодавець встановив спеціальну процесуальну санкцію для осіб, які ухиляються від участі у експертизі. Важливим у такому випадку є встановлення ухилення осіб як умисних дій, внаслідок чого неможливо проведення експертизи для з`ясування відповіді на питання, яке для них має значення, наслідком чого може бути визнання судом факту для з`ясування якого була призначена експертиза, або відмова у його визнанні. Висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є підставою для категоричного висновку для визнання батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Калачова проти росії» від 07 травня 2009 року, заява № 3451/05). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 травня 2018 року у справі №760/3977/15-ц (провадження №61-2081зпв18) зазначено, що висновок судово-генетичної експертизи не є єдиним доказом походження дитини від певної особи, такий факт може бути доведено й іншими доказами. Розглядаючи справу в частині позовних вимог про визнання батьківства [PERSON] стосовно дітей [PERSON] та [PERSON] , судом встановлено ухилення відповідача від проведення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи. Судом встановлено, що [PERSON] неодноразово не з`являвся для забору біологічних зразків для проведення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи, хоча належно був повідомлений про відповідні дату, час та місце, що унеможливило її. Це свідчить про ухилення останнім від проведення зазначеної експертизи з метою встановлення істини у справі. Нез`явлення відповідача до експертної установи для відібрання біологічних матеріалів для проведення експертизи свідчить про його небажання отримати точні висновки щодо походження дітей на спростування доводів позивача про його батьківство. Внаслідок цього, суд визнає факт, для з`ясування якого була призначена експертиза, а саме, що [PERSON] може бути біологічним батьком [PERSON] , [INFO] , матір`ю якого є [PERSON] та що [PERSON] може бути біологічним батьком [PERSON] , [INFO] , матір`ю якої є [PERSON] . Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів;3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Частиною третьою статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до частин першої-третьої статті 5 СК України держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально і морально заохочує і підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. Згідно з частинами першою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Статтею 121 СК України визначено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Згідно з частиною другою статті 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду. Відповідно до частин першої, третьої статті 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Якщо заява про визнання батьківства не може бути подана особисто, вона може бути подана через представника або надіслана поштою, за умови її нотаріального засвідчення. Повноваження представника мають бути нотаріально засвідчені. Статтею 128 СК України передбачено, що за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. При народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою (абзац перший частини першої статті 135 СК України). В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 липня 2020 року у справі № 766/20974/17, наведено правовий висновок про те, що позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Визнання батьківства за рішенням суду розглядається як засіб захисту прав дитини, тобто міра, спрямована на відновлення, визнання порушених або оспорених прав дитини. Визначення батьківства дитини є підставою виникнення батьківських обов`язків, зокрема обов`язку з утримання дитини. Відповідно до частини першої статті 138 СК України жінці, яка народила дитину у шлюбі, надано право оспорити батьківство свого чоловіка, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька дитини з актового запису про народження дитини. Вимога матері про виключення запису про її чоловіка як батька дитини з актового запису про народження дитини, відповідно до частини другої цієї ж статті, може бути задоволена лише у разі подання іншою особою заяви про своє батьківство. Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. В рішенні від 07 травня 2009 року у справі «Калачова проти Російської Федерації» (заява № 3451/05) ЄСПЛ зазначив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства щодо конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства. В абзаці дванадцятому пункту 20 глави 1 розділу ІІІ Правил № 52/2 зазначено, що при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Згідно з підпунктом 2.13.1 пункту 2.13, пунктом 2.16 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 року за № 55/18793, підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Зміни, доповнення, виправлення вносяться в паперові носії актових записів цивільного стану та одночасно до Державного реєстру актів цивільного стану громадян. Згідно зі статтею 134 СК України на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом (пункт 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»). Положеннями частини третьої статті 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Положеннями статті 27 Конвенції ООН про права дитини визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права. За змістом статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Частиною першою статті 183 СК України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Висновки суду Відповідач не довів наявність поважних підстав, які перешкоджали йому з`явитися до експертної установи для забору відповідних зразків. Вказані дії та бездіяльність відповідача, що призвели до неможливості проведення експертизи, надає суду можливість визнати факт та задовольнити позов [PERSON] до [PERSON] про визнання батьківства останнього щодо дітей на підставі статті 109 ЦПК України. Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги факт ухилення відповідача від явки на експертизу, а також наявні в матеріалах справи докази, в тому числі фотографії, на яких зображені сторони поряд з дітьми, на прогулянці та вдома, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для встановлення батьківства позивача. Також встановлено судом, діти проживають разом з матір`ю та знаходиться на її утриманні. Судом встановлено, що відповідач не виконує своїх обов`язків по утриманню дітей [PERSON] та [PERSON] . Наразі відповідач визнаний батьком дітей, а тому зобов`язаний утримувати їх. Визначаючись щодо розміру та способу стягнення аліментів, суд враховує обов`язок батьків утримувати дитину до її повноліття, розмір гарантованого законодавством України прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, те, що відповідач здорова, працездатна особа та має можливість надавати матеріальну допомогу, а діти потребують такої допомоги. Суд бере до уваги, що відповідач відомостей, які б могли перешкоджати йому утримувати дітей. Інших доказів матеріали справи не містять. Розподіл судових витрат У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Отже, при подачі позовної заяви [PERSON] була звільнена від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів на утримання дітей. Відповідно до п. 35 Пленуму Верховного Суду України від 17.10.2014 № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, якщо його також не звільнено від сплати цих витрат. Таким чином, суд вважає необхідним стягнути із [PERSON] на користь держави судовий збір за вимогу про стягнення аліментів у розмірі 1073 грн. 60 коп. Враховуючи, що при зверненні до суду із даним позовом, позивач [PERSON] була звільнена від сплати судового збору, оскільки судовий збір у розмірі 4294,40 грн. перевищує 5 відсотків розміру її річного доходу за попередній квартальний рік та суд прийшов до переконання про задоволення позовних вимог у повному обсязі, з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved