Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-11 00:00:00

З позовної заяви вбачається, що [INFO] померла мати позивачки [PERSON] , на момент смерті проживала за адресою [ADDRESS] , інші зареєстровані особи на момент смерті відсутні. За життя остання склала заповіт, відповідно до якого все своє майно заповіла [PERSON] . Спадкова справа після смерті [PERSON] заведена у Зіньківській державній нотаріальній конторі за № 12/2023 на підставі заяви [PERSON] , інші спадкоємці відсутні, видане свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку , а коли [PERSON] звернувся із заявою до державного нотаріуса про видачу йому свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, то отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії на тій підставі, що відсутній правовстановлюючий документ на житловий будинок . Відповідно до довідки виконавчого комітету Зіньківської міської ради, будинковолодіння за адресою [ADDRESS] згідно погосподарської книги № 8, особовий рахунок № [NUMBER] станом на 01.07.1990 року відносилось до типу «колгоспний двір» , членами колгоспного двору були [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Враховуючи той факт , що отримати правовстановлюючі документи на житловий будинок в поза судовому порядку позивач не має змоги, тому звернувся до суду з позовом про визнання права власності . Ухвалою судді від 20.11.2023 року відкрито загальне позовне провадження , підготовче судове засідання призначено на 12.01.2024 року. В підготовче судове засідання 12.01.2024 року сторони не з`явились , позивач надав заяву в якій прохав розгляд справи провести за його відсутності , позовні вимоги підтримав та прохав їх задовольнити (а.с. 32) , відповідач по справі в судове засідання не з`явився , представник надав заяву в якій прохав справу розглянути у їх відсутність, позовні вимоги визнають ( а.с. 26) . Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу в судовому засіданні без фіксування судового процесу. Також відповідно до ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, прийнявши до уваги заяви та клопотання сторін, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи і давши їм належну оцінку приходить до висновку, що позов [PERSON] до Зіньківської міської ради про визнання права власності на житловий будинок з допоміжними господарськими будівлями - підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачем по справі є [PERSON] , син померлої [PERSON] , ( а.с. 8) [INFO] , [INFO] померла мати позивачки [PERSON] (а.с. 6), на момент її смерті проживала за адресою [ADDRESS] , інші зареєстровані особи на момент смерті відсутні ( а.с. 9). За життя остання склала заповіт, відповідно до якого все своє майно заповіла [PERSON] .( а.с. 20) . До складу спадкового майна відповідно до заповіту увійшов житловий будинок з господарськими будівлями який знаходиться за адресою [ADDRESS] , та який складається з житлового будинку ( літ. - А-1) , сарай ( літ. - Б) , колодязь питний (№1) , ворота огорожі (№2) , ворота огорожі (№3) , огорожа (№4), реєстрація права власності не проводилась за інформацією Полтавського бюро технічної інвентаризації ( а.с. 14), інвентаризаційна вартість вартість майна становить 109945 гривень ( а.с. 13). Спадкова справа після смерті [PERSON] заведена у Зіньківській державній нотаріальній конторі за № 12/2023 на підставі заяви [PERSON] (а.с. 18), видане свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства ( а.с. 19) , [PERSON] звернувся із заявою до державного нотаріуса про видачу йому свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, та отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії на тій підставі , що відсутній правовстановлюючий документ на житловий будинок .( а.с. 18) Відповідно до довідки виконавчого комітету Зіньківської міської ради, будинковолодіння за адресою [ADDRESS] згідно погосподарської книги № 8, особовий рахунок № [NUMBER] станом на 01.07.1990 року відносилось до типу «колгоспний двір» , членами колгоспного двору були [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.10). Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві власності. Згідно з ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до роз`яснень, то викладені у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору строк (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатною члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку майна двору, вона визначається виходячи з тою майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування ", свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Судом встановлено , що майно двору відносилось до бувшого «колгоспного двору» , членами двору були [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . За свого життя [PERSON] свою частку у колгоспному дворі не виділяла та померла у віці 92 років [INFO] . Також своєї частки у бувшому колгоспному дворі не виділяв і позивач по справі за життя його матері , тому суд приходе до висновку , що увесь житловий будинок з господарськими будівлями на момент смерті [PERSON] яка померла [INFO] належав їй та може бути предметом спадщини. За життя [PERSON] склала заповіт яким розпорядилась після своєї смерті щоб житловий будинок з господарськими будівлями в тому числі перейшло у спадщину її сину [PERSON] . Спадщину після смерті [PERSON] прийняв [PERSON] шляхом звернення до нотаріальної контори у встановлений законом строк , але не зміг отримати спадкові документи на житловий будинок на тій підставі, що відсутній правовстановлюючий документ на житловий будинок на ім`я [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Згідно ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до роз`яснень, що викладені у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору ( в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Положеннями ст. 549 ЦК УРСР визначено дії, що свідчать про прийняття спадщини. Так, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Посилаючись на вище викладене, [PERSON] звернувся до суду і просив визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами в цілому . Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Часом відкриття спадщини є день смерті особи. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ст. 1216, 1218, 1220, 1221 Цивільного кодексу України далі ЦК). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК). Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 1, 3, 4 ст. 1268 ЦК). Способами захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права (п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК). За змістом листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.03.2013 № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування записи у по господарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Згідно листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24 -753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулює виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків. По- господарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснювався в Україні. В по-господарських книгах при визначенні року побудови зазначався рік введення в експлуатацію будинку. Тобто записи в по-господарських книгах визнавались в якості актів органів влади , що підтверджують право приватної власності. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Судом встановлено, що перешкодою для видачі позивачу нотаріусом свідоцтва про право на спадщину є відсутність належним чином оформлених документів про право власності спадкодавця на житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами, хоча право власності виникло з підстав, встановлених на дату будівництва записом у по господарській книзі а саме 1972 рік побудови ( а.с. 12 зворот) , а враховуючи , що бувший член колгоспного двору [PERSON] своєї долі не виділяла за життя , та також не виділяв своєї долі та не бажає її виділяти позивач по справі [PERSON] то увесь житловий будинок на момент смерті належав [PERSON] та перейшов у спадщину після її смерті ї синові позивачу [PERSON] , нерухоме майно є предметом спадщини , спадщина прийнята позивачем [PERSON] прийнята в правовому полі , а альтернативного шляху визнати право власності на спадкове нерухоме майно в поза судовому порядку немає, тому позовні вимоги підлягають до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved