Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-23 00:00:00

21.09.2023 року з Ленінського районного суду м. Полтави за підсудністю надійшла вище вказана цивільна справа. Позивач КП «Харківські теплові мережі» звернулися до суду з даним позовом, мотивуючі свої вимоги тим, що вони є виконавцем послуг з централізованого опалення та підігріву гарячої води в житловому фонді комунальної власності територіальної громади м. Харкова. Позивачем на підставі розпоряджень Харківської міської ради про початок та кінець опалювального сезону 2015-2021 року здійснювало постачання теплової енергії до житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , у тому числі до квартири [ADDRESS] , де зареєстровані відповідачі по справі. У порушення зобов`язань відповідачами плата за надані послуги проводиться не у повному обсязі, що призвело до виникнення заборгованості за період з 01.02.2015 року по 30.04.2021 року у розмірі 87\~707,71 грн, яку позивач просить стягнути з відповідачів також позивач просить стягнути відповідачів 3\~936,12 грн. - інфляційних втрат, 1740,32 грн. - 3 % річних, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом. Також позивач просить відшкодувати за рахунок відповідача судові витрати у сумі 2\~270,00 грн., сплачені ним при подачі позову до суду. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 06 жовтня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Представником відповідача адвокатом Пекареніним А. до суду подано відзив на позовну заяву в якому вказано, що відповідачем позов не визнається, оскільки позивачем порушено строки позовної давності, також позивачем невірно здійснено розрахунок як самої заборгованості так і інфляційних втрат та 3 % річних, просять відмовити у задоволенні позову. Представник позивача надав до суду відповідь на відзив, в якому зазначив, що посилання відповідачів на застосування строків позовної давності є безпідставними, оскільки строк позовної давності продовжився у зв`язку з тим, що на території України було оголошено карантин. Представник позивача зазначає, що нарахування інфляційних втрат та 3% річних є правомірним та відповідає вимогам діючого законодавства, тому просить суд задовольнити позов в повному обсязі. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив суд його задовольнити, в подальшому надав до суду заяву про продовження розгляду справи у його відсутність. Представник відповідача, адвокат Пекаренін А. у судовому засіданні просив суд застосувати строки позовної давності, оскільки позивач звернувся до суду з даним позовом у червні 2021 року то заборгованість підлягає стягненню з 2018 року. Зазначив, що позов визнається в межах строку позовної давності. В подальшому в судове засідання не з`явився. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється. З`ясувавши думку сторін, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено наступне. Справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Так судом встановлені наступні фактичні обставини. Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 23.12.1998 № 1407 Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» (код ЄДРПОУ 31557119) визначено виконавцем послуг з централізованого теплопостачання та підігріву гарячої води в житловому фонді комунальної власності територіальної громади м. Харкова. З довідки з Реєстру територіальної громади міста Харкова від 07.06.2021 року встановлено, що за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Відповідачі є споживачами послуг з централізованого теплопостачання. Як вбачається з розрахунку заборгованості, відповідачами не в повному обсязі та не систематично проводилася оплата за споживання послуг, у зв`язку з чим за період з 01.02.2015 по 30.04.2021 по особовому рахунку № [NUMBER] , відкритого за адресою: [ADDRESS] на ім`я [PERSON] , утворилася заборгованість у розмірі 87\~707,71 грн. Крім того відповідно до розрахунку заборгованість по інфляційних втратах становить -3\~936,12 грн, 3 % річних 1740,32 грн. Зазначені цивільно-правові відносини регулюються наступними законодавчими актами. Згідно ст. 15\~ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно до ч. 1ст.\~1\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» житлово-комунальними послугами визначається результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд (стаття 1, частина друга статті 3, стаття 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Відповідно до вимог Закону України\~"Про\~житлово-комунальні\~послуги" послуги з теплопостачання та підігріву гарячої води віднесено до комунальних. Згідно п.5 ч.3 ст.20\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги в строки, встановлені договором або законом. Правилами надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженими\~постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 р. № 830, послуга надається споживачеві згідно з умовами договору, що укладається відповідно до типових договорів про надання послуги відповідно до статей 13 і 14 Закону України\~Про житлово-комунальні послуги. Фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надані послуги, факт отримання послуги. Статтею 526\~ЦК України встановлені загальні умови виконання зобов`язання, зокрема, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань. Згідно із частиною першою статті 509\~ЦК України зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903\~ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням. Таким чином, правовідношення, у якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто у якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. З огляду на викладене правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Відповідно до ст.\~525\~ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 526\~ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). Вимогами статті 541\~ЦК України визначено, що солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Докази щодо звернення відповідачів в установленому законодавством порядку з претензіями щодо надання неякісних житлово-комунальних послуг у матеріалах справи відсутні. Споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічну правову позицію викладено в постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 221/515/15-а, згідно з якою, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користуються ними, і відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг в такому випадку не може бути підставою для звільнення споживача від їх оплати у повному розмірі, а також в постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі № 210/5796/16-ц. Що стосується заявлених відповідачем вимог щодо застосування строку позовної давності, суд зазначає наступне. Відповідно до положень статті 257ЦК України\~передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною 1\~статті 260ЦК України\~передбачено, що позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими\~статтями 253-255 цього Кодексу. Як вбачається із частини 1\~статті 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Частиною 1\~статті 254ЦК України\~передбачено, що строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку. Як зазначено в ч.1 та ч.2\~ст.264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, позовна давність переривається у разі пред`явлення позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Частиною 3\~статті 267 ЦК України\~передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Як вбачається із частини 4 вищевказаної статті, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Частиною 5\~статті 267ЦК України\~передбачено, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Оскільки, відповідачем заявлено клопотання про застосування позовної давності, а позивач звернувся до суду з позовом лише у червні 2021 року, позовні вимоги КП «ХТМ» в частині стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення за період з 01.02.2015 року по 31.05.2018 року задоволенню не підлягають, у зв`язку із пропуском позивачем строків позовної давності. Представник позивача не довів, що у період до 01.06.2018 року існують поважність причин пропуску позовної давності, належних та припустимих доказів до суду не надав. Як вбачається з розрахунку заборгованості за період з 01.06.2018 року по 30.04.2021 року, заборгованість відповідачів становить 52\~213,89 грн. Таким чином враховуючи спірні цивільно-правові відносини між учасниками справи, які вирішуються тільки в судовому порядку, суд оцінивши достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вимоги норм матеріального та процесуального права, приходить до висновку про стягнення з відповідачів в солідарному порядку на користь позивача суми заборгованості за спожиті послуги опалення та централізованого постачання гарячої води, яка утворилася за період з 01.06.2018 року по 30.04.2021 року у розмірі 52\~213, 89 грн, тим самим частково задовольнивши позовні вимоги в даній частині. Що стосується стягнення інфляційних втрат та 3% річних, суд зазначає наступне. Згідно ч.2\~ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми. Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати. У кредитора згідно з ч.2\~ст.625 ЦК України\~є право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат за період прострочення в оплаті основного боргу. Водночас, якщо боржник після нарахування йому інфляційних втрат за відповідний місяць допустив подальше прострочення в оплаті основного боргу, то кредитор, виходячи з того, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат, яке виникло в силу закону, є грошовим, вправі нарахувати боржнику інфляційні втрати на суму основного боргу, збільшену на індекс інфляції за попередній місяць прострочення. Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові 07.04.2020 у справі №910/4590/19 зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимоги (пункт 43 мотивувальної частини постанови). Внаслідок невиконання відповідачами грошового зобов`язання у позивача виникло право на отримання сум, передбачених\~статтею 625 ЦК України, за увесь час прострочення. Оскільки таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Відтак, у відповідності до положень\~ст. 625 ЦК України\~позивачем відповідачу нараховано 3 % річних у розмірі 1\~740,32 грн та індекс інфляції за час прострочення, що складає 3\~936,12 грн. За приписами ч.1.ст.617\~ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Суду не надано беззаперечних, належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність підстав звільнення відповідачів від відповідальності за порушення зобов`язання, відповідно до ст. 617 ЦК України. Враховуючи викладене, вимоги про стягнення з відповідачів на користь позивача 3% річних від простроченої суми заборгованості та індексу інфляції за весь час прострочення також підлягають задоволенню. Щодо судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Тому суд\~стягує з\~ [PERSON] \~та [PERSON] \~ судовий\~збір пропорційно\~до задоволеної\~частини вимог,\~що становить\~1\~524,\~60\~грн.\~Тобто,\~93\~384,15\~грн :\~57\~890,33\~грн =\~1,61\~(заявлена\~позивачем сума\~заборгованості :\~задоволену судом\~суму заборгованості\~=\~коефіцієнт розрахунку\~судового збору),\~2\~270,00\~грн \~(судовий\~збір)\~:\~1,61\~=\~1\~409,94\~грн (сума\~судового збору,\~який підлягав\~сплаті позивачем\~при зверненні\~до суду\~поділена на\~коефіцієнт розрахунку\~в межах\~задоволеної судом\~суми заборгованості\~=\~судовий збір\~пропорційно до\~задоволеної судом\~суми заборгованості).

Outcome: partial