Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про припинення права власності на частки у спільному майні та визнання права власності на це майно. Позов мотивований тим, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] являються співвласниками житлової квартири [ADDRESS] . Рішенням Дунаєвецького районного суду (справа №674/623/22) [PERSON] визнано особою такою, що втратила право на спадкування, а частку позивача [PERSON] у спадковому майні збільшено з до . Однак, з 2001 року відповідачі у квартирі не проживають, оскільки виїхали до російської федерації на постійне проживання, у зв`язку із чим не несуть жодних витрат по утриманню майну в належному стані, не сплачують комунальні послуги. Крім того, припинення права власності на частки відповідачів у спільному з позивачем майні у даному випадку не завдасть істотної шкоди інтересам співвласників, адже відповідачі не зацікавлені у цьому майні і не бажають приймати участі у його утриманні, а неможливість спільного володіння та користування майном в даному випадку обгрунтовується недоброзичливими стосунками між співвласниками з 2001 року, що в свою чергу перешкоджає позивачу у повному здійсненні прав володіння та користування цим майном. Ухвалою від 22.08.2023 відкрито провадження по справі, призначено підготовче судове засідання за загальними правилами позовного провадження. 12.12.2023 ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача адвокат Кучерявий Д.Й. у судовому засіданні позов підтримав повністю та просив його задовольнити. Також зазначив,\~що згідно\~рішення Дунаєвецького\~районного суду\~ [PERSON] \~визнано особою\~такою,\~щовтратила право на спадкування, а частку позивача [PERSON] у спадковому майні збільшено з до . Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, повідомлялись про час та місце розгляду справи. Відзив не подавали, будь-яких заяв до суду не направляли. Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, при вирішенні справи виходить із наступного. Згідно Свідоцтва на право власності на житло від 05.11.1997 року [PERSON] на праві приватної власності та членам його сім`ї: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] належить квартира [ADDRESS] . Як вбачається із Свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.12.2021, посвідченого приватним нотаріусом Кам`янець-Подільського нотаріального округу Шевченко Н.В., зареєстрованого в реєстрі за №1406 спадкоємцями майна померлого [PERSON] є в частці його син [PERSON] та в частці син [PERSON] . Спадщина складається з частки в праві власності на квартиру [ADDRESS] . Свідоцтво про право на спадщину на частку зазначеного майна видано [PERSON] , на іншу частку ще не видано. З урахуванням позиції представника позивача та згідно відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що рішенням Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 02.11.2022 року у справі №674/623/22 (провадження №2/674/308/22) визнано [PERSON] [INFO] таким, що втратив право на спадкування за законом після смерті [PERSON] , що помер [INFO] та внести зміни до виданого приватним нотаріусом Кам`янець-Подільського районного нотаріального округу Шевченко Н.В. свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.12.2021р. у вказаній частині. Згідно акту від 06.04.2022 року депутата міської ради Тураєвської Т.С., обстежено квартиру [ADDRESS] та встановлено, що у квартирі зареєстровано 4 осіб: [PERSON] (помер), [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . З 2001 року [PERSON] та [PERSON] у вказаній квартирі не проживають. Відповідно до звіту про оцінку майна №25-230711-01 від 11.07.2023 року ринкова вартість об`єкта оцінки - квартири [ADDRESS] без ПДВ складає 320\~000 грн., ринкова вартість об`єкта оцінки без ПДВ складає 80 000 грн. Згідно ст.15\~Цивільного кодексу\~України (далі ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (п.1 ч.2 ст.16 ЦК України). Відповідно до ст.317\~ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.319\~ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (ч.1 ст.356 ЦК України). За змістом ст.358\~ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен зі співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, які відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.365\~ЦК України передбачено підстави, за наявності яких суд може задовольнити позов про припинення права особи на частку у спільному майні: частка є незначною і не може бути виділена в натурі, річ є неподільною, спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Аналогічна правова позиція Верховного Суду викладена у постанові від 22.09.2022 року у справі №125/2157/19. Тлумачення п.1 ч.2 ст.16 ЦК України та ст.365 ЦК України свідчить про те, що припинення права на частку в одного співвласника одночасно виступає для інших співвласників підставою набуття права на частку; рішення суду про припинення права на частку є підставою, з якою закон пов`язує набуття для іншого (інших) співвласника права на частку; визнання права є способом захисту, що використовується при порушенні. Необхідність у застосуванні цього способу захисту виникає у випадках, коли оспорюється або не визнається право, тобто певне суб`єктивне право; у співвласника, який тільки пред`являє позов про припинення права на частку, відсутнє суб`єктивне право, яке не визнається або оспорюється. Рішення суду буде лише підставою для правонабуття. У випадку відсутності суб`єктивного права власності неможливо стверджувати й про його порушення, тобто невизнання чи оспорювання, що виступало б передумовою для визнання права; недопустимим є поєднання конструкції позову про припинення права на частку (стаття 365 ЦК України) та визнання права (пункт 1) частини другої статті 16 ЦК України) одночасно. Тлумачення пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України свідчить, що по своїй суті такий спосіб захисту як визнання права може застосовуватися тільки тоді, коли суб`єктивне цивільне право виникло і якщо це право порушується (оспорюється або не визнається) іншою особою (постанови Верховного Суду від 31.05.2023 року у справі №169/740/20, від 05.12.2022 року у справі №233/4580/20). Для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених п.п.1, 2 3 ч.1 ст.365\~ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Як вбачається із матеріалів справи, позивачем внесені на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації в Хмельницькій області згідно квитанцій до платіжних інструкцій грошові кошти в розмірі 80 000 грн. вартості частки [PERSON] та 80 000 грн. вартості частки [PERSON] у спільному майні. У постанові Верховного Суду від 24.11.2021 року в справі №754/16751/18 зазначено, що аналіз положень статті 365 ЦК України дає підстави для висновку, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні спорів про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та технічних характеристик об`єкта, який є спільним майном. Правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Приписи пункту 4 частини першої статті 365 ЦК України (таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї) перш за все спрямовані на регулювання майнових відносин, учасниками яких є співвласники - фізичні особи. У постанові Верховного Суду від 09.10.2019 року в справі №750/11178/17 зроблено висновок по застосуванню пункту 4 частини першої статті 365 ЦК України та вказано, що припинення права на частку має відбуватися, якщо таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Тобто можливе порушення інтересів як самого співвласника, так і членів його сім`ї виступатиме перешкодою для задоволення позову про припинення права на частку. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, робиться в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном. Ця умова спрямована на запобігання порушення інтересів співвласника та членів його сім`ї. Оскільки мається на увазі недопущення, то суд при розгляді справи повинен перевіряти, чи не будуть порушені інтереси й заподіяна шкода (майнова або немайнова) внаслідок припинення права на частку. Такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 30.05.2018 року у справі №760/8958/15-ц, від 18.07.2019 року у справі №210/2236/15, від 14.05.2021 року у справі №344/120/16-ц. Поняття «незначна частка» є оціночним, тому при вирішенні спору, суд враховує співвідношення вартості всього майна, розміру часток кожного співвласника. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] як співвласник квартири, мають рівні права щодо об`єкта спільної часткової власності, виходячи з належної їм частки спірної квартири: [PERSON] - та [PERSON] - , дані частки не є незначними у розмінні пункту першого частини першої статті 365 ЦК України. Відповідно до Звіту про оцінку майна №25-230711-01 загальна площа житлової квартири [ADDRESS] , складає 61,4 кв.м. (ринкова вартість об`єкта оцінки без ПДВ складає 320 000 грн., ринкова вартість об`єкта оцінки без ПДВ складає 80 000 грн.). Крім того, позивачем не надано будь-якого висновку експерта про неможливість виділу частки, клопотань про призначення експертизи до суду також не заявлялось. Таким чином, позивачем не доведено, що частка відповідачів є незначною і вона не може бути виділена в натурі, а також неможливість спільного володіння та користування спірною квартирою, оскільки доказів вчинення позивачу перешкод будь-ким із відповідачів в користуванні квартирою, чи доказів протиправних дій з їх сторони, суду не надано. Тобто, відповідачі не вчиняють жодних дій, що призводять до порушення прав інших співвласників спільного майна. Будь-яких інших доказів, що відповідачі мають у власності (спільній чи частковій) іншу нерухомість або реєстрацію місця проживання за іншою адресою, або те, що за отримані кошти співвласники спроможні придбати собі інше житло, суду не надано. Позивачем не доведено, що припинення права власності на частку у спільному майні не завдасть істотної шкоди інтересам відповідачів, а тому відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин п.4 ч.1 ст.365 ЦК України. Суд критично оцінює позицію позивача, що припинення права власності на частки відповідачів не завдасть істотної шкоди інтересам співвласників, відповідачі не зацікавлені у цьому майні і не бажають приймати участі у його утриманні, а неможливість спільного володіння та користування майном в даному випадку обгрунтовується недоброзичливими стосунками між співвласниками з 2001 року, оскільки зазначене не підтверджується належними та допустимими доказами у справі. Відповідно до положень ст.ст.12, 81\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. (Висновок Верховного Суду викладений у постанові від 02.10.2018 у справі №910/18036/17). Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Андрій Руденко проти України» чітко визначив, що припинення права власності особи в порядку статті 365 ЦК України становить втручання у право на мирне володіння майном та таке втручання є «позбавленням власності» у значенні другого речення першого пункту статті 1 Першого протоколу. Відтак розгляд такого питання має відбуватись із чітким, послідовним дотриманням вимог національного закону та забезпеченням гарантій захисту основоположних прав особи. (Подібне зазначене у рішенні у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, п.69). З огляду на викладене підстави для припинення права відповідачів як співвласників на частку у спільній власності у розумінні ст.365 ЦК України відсутні. Також, позивачем [PERSON] заявлено вимогу про визнання за ним права власності на частки квартири, яка належала [PERSON] та на частку квартири, яка належала [PERSON] . З урахуванням наведених вище висновків про відсутність підстав для задоволення позову в частині припинення права власності, відсутні й підстави для визнання права власності на зазначені вище частки квартири, тому й в цій частині позову також слід відмовити. Підстави для стягнення судового збору з відповідачів відсутні. Відповідно до ст.133\~ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. У зв`язку з відмовою в задоволенні позову, внесені позивачем на депозитний рахунок 80 000 грн., як вартість частки [PERSON] та 80 000 грн. як вартість частки [PERSON] у спільному майні підлягають поверненню позивачу.

Outcome: dismissed