Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-21 00:00:00

Позивач [PERSON] , звертаючись з позовом до суду, просить зменшити розмір аліментів, що стягуються з позивача на підставі судового наказу Заліщицького районного суду Тернопільської області від 07 вересня 2023 року на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , до 1/6 частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття. Позивач мотивує свої вимоги тим, що від зареєстрованого шлюбу сторони мають спільну дитину - доньку [PERSON] , [INFO] , яка зараз проживає з відповідачкою. 07 вересня 2023 року Заліщицьким районним судом Тернопільської області винесено судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання [PERSON] у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 28 серпня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття. Вважав, що його сімейний стан не був врахований при видачі судового наказу, оскільки дружина не повідомила суд про те, що на його утриманні перебуває малолітня дочка від першого шлюбу. Як підставу для зменшення розміру стягуваних за судовим наказом аліментів вказує наявність у нього дитини від першого шлюбу, [PERSON] , [INFO] , на яку з нього також стягуються аліменти за рішенням суду у розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу). Ухвалою судді Заліщицького районного суду Тернопільської області Шевчук В.М. від 03 жовтня 2023 року справу передано до Дніпровського районного суду міста Києва за підсудністю. 01 листопада 2023 року справа надійшла до Дніпровського районного суду міста Києва та протоколом автоматизованого розподілу судової справи від 02 листопада 2023 року передана судді Слободянюк А.В. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 07 листопада 2023 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу десятиденний строк для усунення недоліків, зазначених в ухвалі. 20 листопада 2023 року засобами поштового сполучення до суду надійшло клопотання представника відповідача про передачу справи на розгляд Заліщицькому районному суду Тернопільської області. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 06 грудня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. У задоволенні клопотання представника відповідача про передачу справи за підсудністю на розгляд іншому суду відмовлено. Відповідач [PERSON] скористалась процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, відповідно до якого проти позову заперечила в повному обсязі, вказуючи на те, що наявність у позивача дитини від першого шлюбу не є обов`язковою підставою для зменшення розміру аліментів, крім цього позивачем не надано доказів погіршення його матеріального стану(а. с. 61-62). Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що від зареєстрованого 13 серпня 2019 року шлюбу сторони мають спільну малолітню доньку, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Дніпровським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві 13 серпня 2019 року, актовий запис №2007, свідоцтвом про народження, виданим Дніпровським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 20 січня 2021 року, актовий запис №145 (а. с. 47,48). Згідно наданої суду копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві 24 березня 2015 року, вбачається, що [INFO] народилася [PERSON] , батьком якої є позивач у справі [PERSON] (а.с.49). Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 30 листопада 2020 року (справа № 757/36777/19-ц) з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 15 липня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.50). Судовим наказом судді Заліщицького районного суду Тернопільської області від 07 вересня 2023 року з [PERSON] на користь відповідачки [PERSON] стягнуто аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини місячного заробітку (доходу), але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 28 серпня 2023 року (а.с.51-53). Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150,180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього від першого шлюбу є дитина, на утримання якої він також сплачує аліменти. Однак, не надав суду будь яких доказів того, що його матеріальний стан погіршився. Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів. Проте, окремо факт наявності ще однієї дитини не змінює сімейний стан та не свідчить про погіршення матеріального стану. Сама по собі обставина того, що розмір щомісячних доходів позивача більший за розмір доходів відповідача при рівності інших умов (вік, стан здоров`я, матеріальний стан) не може впливати на баланс рівності обов`язку батьків щодо дитини, а лише може бути стимулюючою обставиною для відповідача вживати заходів щодо збільшення власних доходів, що за таких умов, може бути підставою для зміни розміру стягуваних аліментів у майбутньому. Суд також враховує, що виховування дитини одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дитини, а особливо на перших роках її життя, у зв`язку з чим, певним чином, з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обоє батьків для розвитку дитини, таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного, в даному випадку на матір. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. [PERSON] належними та допустимими доказами не підтверджено погіршення його майнового стану, у тому числі, у зв`язку з народженням дитини від іншого шлюбу. Крім того, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. До таких висновків дійшов Верховний суд у постанові від 16.09.2020 року справа № 565/2071/19. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з статтями 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів є необґрунтованим та таким, що не підлягає до задоволення в повному обсязі. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: dismissed