Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом [PERSON] про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини. Ухвалою Солом`янського районного суду м.Києва від 30 грудня 2021 року роз`єднано у самостійні провадження вимоги позовної заяви [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини. Виділено в самостійне провадження вимоги позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів. Виділено в самостійне провадження вимоги позовної заяви [PERSON] до [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини. В частині вимоги про стягнення аліментів, позивач посилається на те, що з 30.10.2015 вона з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого народилася донька [PERSON] , [INFO] . Відповідач участі в утриманні дитини не бере, її вихованням не займається, матеріальної допомоги не надає; дитина проживає разом з нею. Просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку з моменту звернення до суду з позовом і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Солом`янський районний суд м. Києва від 21 червня 2022 року у справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін. Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачу - копію позовної заяви з додатками. Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення відповідач отримав копію ухвали про відкриття провадження та копію позовної заяви з додатками 22.11.2022. 03.01.2024 від позивача до суду надійшла уточнена позовна заява про стягнення аліментів, в якій конкретизуючи позовні вимоги, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 181 СК України, просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з моменту звернення до суду з позовом і до досягнення дитиною повноліття. На день ухвалення рішення відповідач своїм правом не скористався, відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подав. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] до [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 30 жовтня 2015 року. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] .. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 13 червня 2022 року (справа №760/34186/21) шлюб між сторонами розірвано. З позову вбачається, що спільне життя у сторін не склалось, разом вони тривалий період не проживають. Відповідач участі в утриманні дитини не бере, її вихованням не займається, матеріальної допомоги не надає. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Обов`язок батьків утримувати свою неповнолітню дитину належить до конституційних обов`язків і передбачений ч.2 ст. 51 Конституції України, в якій зазначено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Такий обов`язок також передбачений ст. 180 СК України, відповідно до якої батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а в окремих випадках - і своїх повнолітніх дітей. Чинним законодавством України передбачено декілька способів стягнення аліментів. Так, виконання батьками обов`язку утримувати дитину може здійснюватися за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини, той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні, в грошовій і (або) натуральній формі. Крім того, батькам надано право укласти договір про сплату аліментів на дитину, умови якого (розмір аліментів, строки їх виплати тощо) не повинні порушувати її права. При цьому розмір аліментів сторони визначають за домовленістю між собою. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той із них, з ким вона проживає, вправі звернутись до суду з відповідним позовом. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Обов`язок батьків утримувати свою неповнолітню дитину належить до конституційних обов`язків і передбачений ч.2 ст. 51 Конституції України, в якій зазначено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Такий обов`язок також передбачений ст. 180 СК України, відповідно до якої батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а в окремих випадках - і своїх повнолітніх дітей. Чинним законодавством України передбачено декілька способів стягнення аліментів. Так, виконання батьками обов`язку утримувати дитину може здійснюватися за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини, той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні, в грошовій і (або) натуральній формі. Крім того, батькам надано право укласти договір про сплату аліментів на дитину, умови якого (розмір аліментів, строки їх виплати тощо) не повинні порушувати її права. При цьому розмір аліментів сторони визначають за домовленістю між собою. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той із них, з ким вона проживає, вправі звернутись до суду з відповідним позовом. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.2 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2)стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4)інші обставини, що мають істотне значення. Згідно зі ст.191 Сімейного Кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Таким чином, відповідач зобов`язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття, створювати необхідні умови для її розвитку та життя нарівні з позивачем, тобто витрати на утримання дитини мають нести спільно обоє батьків. Позивач просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача. Відповідач відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подав. У такому випадку, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів - [PERSON] , щомісяця до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 22.12.2021, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Враховуючи викладене, на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 908,00 грн. на користь держави.

Outcome: approved