Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-23 00:00:00

До Дарницького районного суду м. Києва звернувся [PERSON] , з позовом до [PERSON] , про стягнення суми інфляційних витрат та 3% річних від простроченої суми боргу. В обгрунтування позову зазначено, що 08.07.2021 року Дарницьким районним судом м. Києва було ухвалено рішення про стягнення з [PERSON] , на користь [PERSON] , в рахунок відшкодування матеріальних збитків грошові кошти у розмірі 183781,00 грн., а також витрати на правову допомогу в розмірі 16136,40 грн., та судовий збір у розмірі 1837,81 грн. На виконання вказаного рішення судом було видано виконавчий лист № 753/12785/20. 09.03.2023 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Семеновим Р.А., було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження [NUMBER] за виконавчим листом №753/12785/20. З дати ухвалення рішення Дарницьким районним судом м. Києва, відповідач не виконав судове рішення в добровільному порядку, станом на 17.06.2023 року не сплатив заборгованість. Оскільки чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не виключає його відповідальність за порушення строків розрахунків, у зв`язку з чим позивач має право на стягнення з відповідача за період з 08.08.2021 року по 17.06.2023 року, інфляційних втрат у розмірі 72099,46 грн. та 3 % річних від простроченої суми боргу за весь час прострочення у розмірі 11259,60 грн., які позивач просить суд стягнути з відповідача а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 1073,60 грн., та витрати на правову допомогу у розмірі 11917,50 грн. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 05.09.2023 року було відкрито спрощене провадження у вказаній цивільній справи та призначено справу до судового розгляду. Від позивача та його представника надійшла заява про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечували. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 08.07.2021 року було задоволено позовні вимоги [PERSON] , та стягнуто з [PERSON] , на його користь в рахунок відшкодування матеріальних збитків грошові кошти у розмірі 183781,00 грн., а також витрати на правову допомогу в розмірі 16136,40 грн., та судовий збір у розмірі 1837,81 грн. Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Семеновим Р.Р., було відкрито виконавче провадження про стягнення з [PERSON] , на користь [PERSON] , грошових коштів на підставі виконавчого листа № 753/12785/20 від 14.09.2021 року. Згідно з розрахунком наданого позивачем за несвоєчасне виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва виникла заборгованість 3% річних від простроченої суми грошового зобов`язання за період з 08.08.2021 року по 17.06.2023 року в розмірі 72099,46 грн., та інфляційні витрати у розмірі 11259,60 грн. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. Відповідно до частин першої, третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Частиною першою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом статей 524, 533-535, 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові ВСУ від 01.12.2018 №325/1729/16-ц та викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 14-16цс18. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування трьох відсотків річних та інфляційних втрат входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Правомірність застосування ст. 625 ЦК України в разі прострочення виконання боржником рішення суду підтверджена також у наступних постановах: Постанові Верховного Суду у складі Великої Палати від 16.05.2018 по справі № 686/21962/15-ц, Постановах Верховного Суду у справах № 310/5419/15-ц від 11.07.2018, № 463/4711/15 від 04.07.2018, № 703/4704/15-ц від 28.02.2018, № 361/7939/2015ц від 06.08.2018. У постанові Верховного Суду від 06.08.2018 по справі №361/7939/2015ц вказано, що суд в оцінці обґрунтованості вимог позивача виходить з того, що зволікання відповідача з виконанням рішення суду, що набрало законної сили, призвело до девальвації (знецінення) грошових коштів, стягнутих з нього судовим рішенням, та інших втрат, а отже, позивач вправі вимагати від відповідача сплати не тільки суми боргового зобов`язання, що набуло грошового виразу, також з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних. Відповідно до частин першої, четвертої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. За змістом стст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. У відповідності до ст. 625 ЦК України підлягає стягненню з відповідачів заборгованість у вигляді 3% річних та інфляційних втрат від простроченої суми. З огляду на викладене, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, зважаючи на те, що відповідачем не виконується рішення Дарницького районного суду м. Києва від 08.07.2021 року, яким стягнуто з відповідача на користь позивача матеріальних збитків, заподіяних в результаті ДТП, суд дійшов висновку, що позов в частині стягнення 3% річних за прострочення грошового зобов`язання та інфляційних витрат підлягає задоволенню. В частині стягнення витрат на правову допомогу суд приходить до наступного. Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, На підтвердження витрат, які поніс позивач на отримання професійної правничої допомоги до суду надано договір про надання правової (правничої) допомоги № 2005 від 20.05.2020 року, акт приймання-передачі правової допомоги від 01.05.2023 року Разом з цим, позивачем до суду не було надано доказів що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, тому у суду відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу. Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Outcome: partial