Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-09 00:00:00

Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги мотивує тим, що [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписав заяву №б/н від 27.04.2007. Підписанням заяви відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами» складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Банком було відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що заявлений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, відповідачу надано у користування кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 43000 гривень. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п.3.2, 3.3 Договору, на підставі яких відповідач при укладенні договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме: надав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок [PERSON] . Відповідач, в свою чергу, порушив зобов`язання за вказаним договором, у зв`язку з чим виникла заборгованість станом на 26.11.2023 в розмірі 42787 (сорок дві тисячі сімсот вісімдесят сім) гривень 41 (сорок одна) копійка, яка складається з: заборгованості за тілом кредита - 34529 (тридцять чотири тисячі п`ятсот двадцять дев`ять) гривень 98 (дев`яносто вісім) копійок; заборгованості за простроченими відсотками - 8257 (вісім тисяч двісті п`ятдесят сім) гривень 43 (сорок три) копійки. На теперішній час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язань. Вважаючи свої права порушеними, позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість по кредитному договору №б\\н від 27.04.2007 станом на 26.11.2023 у розмірі 42787 (сорок дві тисячі сімсот вісімдесят сім) гривень 41 (сорок одна) копійка та судові витрати у розмірі 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) гривні. Відповідно до ухвали Ямпільського районного суду Вінницької області від 14.12.2023 було відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання з повідомленням сторін. Сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду були повідомлені в порядку ст.ст. 128, 130 ЦПК України. 11.12.2023 за вх.№7550, представником позивача Гребенюк О.С. подано клопотання про розгляд справи без участі представника позивача. Позовні вимоги підтримує. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання розгляду справи по суті в порядку спрощеного провадження не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить підпис у рекомендованому повідомленні про отримання поштового відправлення. У відповідності до ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Зважаючи на те, що всі належним чином повідомлені учасники справи в судове засідання не з`явилися, і це не перешкоджає розгляду справи по суті, судовий розгляд справи проведено за відсутності учасників справи на підставі наявних у суду матеріалів. При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписав заяву №б/н від 27.04.2007. Підписанням заяви відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку» складає між ним та банком договір про надання банківських послуг (а.с.28). Також встановлено, що 30.04.2021 відповідач [PERSON] підписав заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг (а.с.29-42). Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] , виданої АТ КБ «Приватбанк», встановлено, що відповідачеві [PERSON] неодноразово було змінено кредитний ліміт, востаннє, зокрема, 04.07.2023 (а.с.26). Згідно довідки АТ КБ «Приватбанк» відповідачеві [PERSON] видано: кредитну картку № [NUMBER] , дата відкриття 27.04.2007 з терміном дії до лютого 2010 року; кредитну картку № [NUMBER] , дата відкриття 06.12.2013 з терміном дії до жовтня 2017 року; кредитну картку № [NUMBER] , дата відкриття 03.11.2017 з терміном дії до травня 2021 року; кредитну картку № [NUMBER] , дата відкриття 30.04.2021 з терміном дії до лютого 2025 року (а.с.27). Отримання відповідачем [PERSON] від позивача грошових коштів, підтверджується випискою за договором №б/н за період з 05.05.2007 по 01.11.2023 (а.с.18-25). Однак, як слідує із розрахунку заборгованості по кредитному договору б/н від 27.04.2007, відповідач [PERSON] не виконав своїх зобов`язань та допустив заборгованість станом на 26.11.2023 в розмірі 42787 (сорок дві тисячі сімсот вісімдесят сім) гривень 41 (сорок одна) копійка, яка складається з: заборгованості за тілом кредита - 34529 (тридцять чотири тисячі п`ятсот двадцять дев`ять) гривень 98 (дев`яносто вісім) копійок; заборгованості за простроченими відсотками - 8257 (вісім тисяч двісті п`ятдесят сім) гривень 43 (сорок три) копійки (а.с.5-17). Доказів, які б спростовували правильність наданого банком розрахунку заборгованості за кредитним договором, відповідачем не надано, відтак розрахунок заборгованості узгоджується зі змістом договору та є належним доказом. Вказана позиція суду відповідає позиції, що міститься у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року по справі 753/16745/15-ц, провадження N061-40036св18. Дослідивши усі докази в їх сукупності та беручи до уваги документально підтверджені доводи позивача, враховуючи відсутність відзиву на позовну заяву, суд вважає встановленим, що між сторонами виникли спірні договірні цивільні правовідносини, за якими позивач зобов`язався надати та надав грошові кошти (кредит) у розмірі та на умовах, встановлених договором, а відповідач [PERSON] зобов`язався повернути кредит та проценти за користування кредитом, однак, у повному обсязі та вчасно свої зобов`язання не виконав. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Позичальник згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що позивачем доведено на підставі наданих належних доказів, що відповідачу були надані кредитні кошти, якими він користувався, однак, допустив неналежне виконання своїх обов`язків, порушив умови договору щодо повернення кредитодавцеві суми позики та відсотків за користування нею, а тому вимоги позову підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволено у повному обсязі, судові витрати, понесені позивачем і документально підтверджені - платіжним дорученням №ІНВ98В41К1 від 28.11.2023, за правилами ст.141 ЦПК України покладаються на відповідача, а тому суд має підстави для стягнення із відповідача на користь позивача судових витрат по оплаті судового збору у розмірі 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) гривні.

Outcome: approved