Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-07 00:00:00

Рух справи 08.02.2022 до Бориспільського міськрайонного суду Київської області надійшла вказана позовна заява, за підписом позивача, в якій позивач просить стягнути з Держави через Казначейську службу за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь [PERSON] 5 000,00 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17.02.2022 справу за позовом [PERSON] до Департаменту патрульної поліції, Головного управління Державної казначейської служби України в місті Києві про відшкодування моральної шкоди передано на розгляд до Солом`янського районного суду міста Києва за територіальною юрисдикцією (підсудністю). 20.06.2022 вказана справа надійшла до Солом`янського районного суду міста Києва з супровідним листом Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16.06.2022. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.06.2022 для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю Зуєвич Л.Л. Справу фактично передано судді по реєстру 24.06.2022. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 17.02.2022 вказану позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін (у письмовому провадженні). Оскільки розгляд справи відбувався у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання у справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі, не викликались. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України /далі - ЦПК України/). Обґрунтування позову В обґрунтування позовних вимог, зокрема, вказано, що 04.06.2020 інспектором БПП в м. Бориспіль УПП у Київській області ДПП Буйнецьким Д.Ю. складено постанову про накладення адміністративного стягнення серії ДП018 № 678108, якою на позивача ( [PERSON] ) накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510,00 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП). Зауважується, що не погоджуючись із правомірністю винесеної постанови серії ДП018 № 678108 від 04.06.2020, позивач звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області із позовом про визнання протиправною та скасування вказаної постанови. Акцентується, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18.10.2021 у справі № 359/3676/21 адміністративний позов [PERSON] про визнання протиправною та скасування постанови, задоволено; визнано протиправною та скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП018 № 678108 від 04.06.2020 про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ч. 2 ст. 126 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн; провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ч. 2 ст. 126 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення. Позивач наголошує, що внаслідок незаконного притягнення до адміністративної відповідальності, що відбулося у результаті незаконних дій інспектора БПП в м. Бориспіль УШІ у Київській області ДПП Буйненького Д. Ю., щодо винесення відносно нього (позивача) постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП018 № 678108 від 04.06.2020, яка була визнана протиправною та скасована рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18.10.2021 у справі № 359/3676/21, йому (позивачу) була заподіяна моральна шкода, для відшкодування якої він звернувся до суду з позовом у даній справі. При цьому, позивач вказує, що постанову серії ДП018 № 678108 від 04.06.2020, яку він не отримував, відправили для примусового виконання до Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби, яка відкрила відносно позивача було виконавче № [NUMBER]. Зі слів позивача, про заборгованість та відкрите виконавче провадження він дізнався випадково, з державного реєстру боржників. Як стверджує позивач, заподіяння моральної шкоди полягало у приниженні його честі та гідності як водія; у спричиненні моральних переживань зумовлених страхом бути повторно зупиненим працівниками поліції з тих самих підстав, а також необхідністю доводити спочатку працівнику поліції свою невинуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, а потім у судових засіданнях доводити протиправність рішення про притягнення до адміністративної відповідальності; у порушенні нормального способу життя, оскільки він був змушений відвідувати засідання у справі № 359/3676/21. З урахуванням глибини душевних переживань та ступеня порушення нормального способу життя, тривалість розгляду справи № 359/3676/21, позивач вважає, що достатнім грошовим відшкодування завданої йому моральної шкоди є грошова сума у розмірі 5 000,00 грн. Щодо правової позиції Департаменту 04.07.2023 до суду надійшов відзив за підписом представника Департаменту, в якому ставиться питання про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] у повному обсязі (а.с. 32-36). У відзиві звертається увага, зокрема, на те, що жодних доказів які б свідчили про глибокі душевні страждання, отримані позивачем, матеріали справи не містять. На думку представника Департаменту, недостатньо заявити у позовній заяві, що позивач пережив або переживає моральні страждання. Цей факт має бути доведений усіма допустимими засобами доказування - показаннями свідків, довідками із медичних закладів, іншими письмовими доказами, звуко- і відеозаписами, висновками експертів. Також, у відзиві зауважується, що інтереси держави полягають у забезпеченні правомірного обігу бюджетних коштів, додержанні законодавчого порядку відшкодування, а також у визнанні та фінансуванні лише законних підстав відшкодування шкоди. Акцентується на тому, що безпідставне стягнення бюджетних коштів створює загрозу економічним інтересам держави, порушує порядок надходження, акумулювання та користування коштів державного або місцевого бюджету, що може призвести до неможливості фінансування видатків бюджетів, у т.ч. захищених. Щодо правової позиції Казначейства 07.07.2023 до суду надійшов відзив за підписом представника Казначейства, в якому ставиться питання про відмову у задоволенні позовної заяви у повному обсязі (а.с. 46-51). У цьому відзиві звертається увага суду на те, що в межах даної справи позивач жодним належним чином у доказовий спосіб не підтверджує свої шаблонні, формальні та голослівні твердження про перебування у стресі, негативні емоції, заподіяння незручностей. На думку Казначейства, сам по собі факт закриття судом провадження у справі про адміністративне правопорушення без належної аргументації та доказового підтвердження позивачем характеру та ступеню моральних страждань, втрат немайнового характеру, погіршення якості життя, інших негативних наслідків морального характеру не можуть вважатися безумовною підставою спричинення позивачу моральної шкоди та достатньою підставою для призначення судом грошової компенсації за рахунок коштів Державного бюджету України. Звертається увага суду, на те, що позивачем не надано жодних доказів, якими б підтверджувались: 1. факт заподіяння йому моральних страждань; 2. вини посадових осіб Відповідача-1 (рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18.10.2021 по справі № 359/3676/21 не встановлено факту протиправності дій посадових осіб Відповідача-1); 3. наявності причинно-наслідкового зв`язку між шкодою та протиправним діянням. Казначейство вважає, що зважаючи на відсутність доказів заподіяння позивачу моральної шкоди, відсутні правові підстави для задоволення позовної вимоги про стягнення моральної шкоди за рахунок бюджетних коштів. Крім вказаного, також звертається увагу суду на те, що позивач має помилкове розуміння поняття єдиного казначейського рахунку, з якого просить здійснити списання коштів. Також, зазначається про те, що Головне управління Казначейства є неналежним відповідачем у даній справі, оскільки не є учасником спірних правовідносин. Фактичні обставини справи, встановлені судом Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин в їх сукупності, суд встановив наступне. Рішенням від 18.10.2021 Бориспільського міськрайонного суду Київської області у справі № 359/3676/21 постанову інспектора батальйону патрульної поліції в м. Бориспіль управління патрульної поліції у Київській області Буйнецького Дениса Юрійовича про накладення адміністративного стягнення серії ДПО18 № 678108 від 04.06.2020, якою на [PERSON] було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 гривень, скасовано (а.с. 8-9; https://reyestr.court.gov.ua/Review/100353098). Вбачається, що при винесенні вказаного рішення суд виходив з того, що всупереч ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України представник відповідача не подав жодного доказу на підтвердження того, що [PERSON] , керуючи електроскутером марки «AIMA», не мав при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, а також не був в застебнутому мотошоломі; ця обставина свідчить про відсутність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП; крім того, в матеріалах адміністративної справи відсутні докази на підтвердження того, що, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, інспектор БПП в м. Бориспіль УПП у Київській області Буйнецький Д.Ю. дотримався порядку, передбаченого ст. 279 КУпАП. Сторонами факт набрання законної сили вказаним рішенням не заперечується, з Єдиного реєстру судових рішень наявність оскарження такого рішення не вбачається. Оскільки судовим рішенням, яке набрало законної сили, встановлено незаконність притягнення його до адміністративної відповідальності, позивач вбачає наявність передбачених законом підстав для відшкодування заданої йому внаслідок незаконності притягнення до адміністративної відповідальності моральної шкоди. Разом з тим, [PERSON] у позові вказує, що постанову серії ДП018 № 678108 від 04.06.2020 було відправлено для примусового виконання до Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби, яка відкрила відносно позивача виконавче № [NUMBER]. На підтвердження наведеного до позовної заяви додано копію постанови від 24.07.2020 про відкриття виконавчого провадження ВП № [NUMBER] щодо примусового виконання постанови ДП018 № 678108 від 04.06.2020 (а.с. 10). Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Вбачається, що неналежне виконання органами державної влади чи місцевого самоврядування своїх повноважень, що призвело до порушення прав людини, свідчить про невиконання державою в особі відповідного органу її головного обов`язку перед людиною - утверджувати та забезпечувати її права. Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Вимога ефективності судового захисту, закріплена в національному законодавстві, перегукується з міжнародними зобов`язаннями України. Зокрема, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. У справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" (заява № 40450/04, п. 64, від 15 жовтня 2009) Європейський суд з прав людини зазначив, що засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути "ефективним" як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Отже, адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Сама лише констатація у судовому рішення порушення прав позивача не завжди може бути достатньою для того, щоб захист міг вважатися ефективним. Особливо якщо позивач вважає, що шкоду йому заподіяно. Відповідно до ч. 1 ст. 23 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів (п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України); приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (п. 4 ч. 2 ст. 23 ЦК України). Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ч. 1 ст. 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Шкода, завдана фізичні особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі ст. 1174 ЦК України. Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі № 464/3789/17. Зокрема, суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п. 52). Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п. 56). Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано. У постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10.10.2019 у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18) зазначено, що здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи були понесені особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Відповідний висновок викладено у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10.01.2019 у справі № 532/1243/16-ц (провадження № 61-34251св18), від 26.02.2020 у справі № 142/143/17 (провадження № 61-5739св19). У практиці Європейського суду з прав людини порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди (див. наприклад, Рисовський проти України, № 29979, п. 86, 89, від 20 жовтня 2011, Антоненков та інші проти України, № 14183/02, п. 71, 22 листопада 2005). Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди. Як вказано у постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05.12.2022 у справі № 214/7462/20 (провадження № 61-21130сво21): «Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частини перша, друга статті 23 ЦК України). По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц (провадження № 61-18013сво18). Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22). Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25.05.2022 у справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22). Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, оскільки вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29.06.2022 у справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21)». Разом з тим, суд враховує, що виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір. При цьому суд виходить з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (ст.ст. 3, 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. Як зазначено в постанові Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 750/6330/17 (провадження № К/9901/37372/18) у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. При цьому, в силу ст. 1173 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача - органу державної влади чи місцевого самоврядування. Крім того, що стосується її розміру, то відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Суд зазначає, що підставою для відшкодування шкоди у цій справі є встановлення рішенням суду, яке набрало законної сили, порушення порядку притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності. Отже, оскільки судовим рішенням встановлено факт неправомірності дій посадової особи патрульної поліції під час притягнення позивача до адміністративної відповідальності, це, поза розумним сумнівом, свідчить про те, що позивач від таких дій переніс негативні емоції, був вимушений доводити свою правоту у суд. В даному конкретному випадку суд вважає, що позивачем доведено, що пережиті ним негативні емоції досягли певного рівня «страждань». З огляду на встановлене, у даній справі слід визнати обґрунтованими доводи позивача про завдання йому моральної шкоди незаконним рішенням уповноваженої особи державного органу. Вирішуючи спір в частині визначення розміру заподіяної позивачу моральної шкоди, суд враховує, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом. Наразі немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Тому будь-яка компенсація моральної шкоди може мати суто умовний вираз. Розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді. Як вказано у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19) розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Outcome: partial