Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-10 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до Першої прилуцької міської державної нотаріальної контори про зняття заборони відчуження з нерухомого майна. Свої позовні вимоги мотивують тим, що [INFO] помер їх батько [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина на належне йому майно, а саме: будинок, який розташований за адресою [ADDRESS] . Позивачі прийняли спадщину та є спадкоємцями за законом по 1/2 частці у спадщині. Звернулися до нотаріуса, щоб оформити свої спадкові права та отримати свідоцтва про право на спадщину за законом. Однак під час підготовки до видачі свідоцтва нотаріусом проведено перевірку та згідно відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна виявлено запис про накладення заборони відчуження (архівний запис), реєстраційний номер обтяження: 3680212; зареєстровано: 04.09.2006 за №3680212, реєстратором: Прилуцька міська державна нотаріальна контора; підстава обтяження: не вказано, номер: б/н; об`єкт обтяження: будинок, адреса: [ADDRESS] ; власник: [PERSON] . Додаткові дані: архівний номер 1917889CHERNIGOV10, архівна дата 18.02.2000, дата виникнення 17.03.1988, №реєстра 4244-20, внутр. №2601CC3323F1222C7D43. У зв`язку з наявністю заборони нотаріус не може видати їм свідоцтва про право на спадщину. На якій підставі виникло обтяження та за чиїм зверненням внесений відповідний запис позивачам не відомо і реєстр також не містить такої інформації. За таких умов позивачі позбавлені можливості залучити в якості відповідача по справі яку-небудь особу, в інтересах якої зареєстроване обтяження, тому вважають, що у даному випадку належним відповідачем буде нотаріальна контора, в якій перебуває спадкова справа та якій має пред`являтися судове рішення для виконання. На даний час запис про обтяження нерухомого майна порушує їхні права щодо володіння, користування та розпорядження спадщиною. При цьому згідно з інформації з Єдиного реєстру боржників [PERSON] в даному реєстрі в якості боржника не значиться. В автоматизованій системі виконавчих проваджень відносно нього відсутні записи про будь-які виконавчі провадження (відкриті чи завершені). Із зазначеного вбачається, що у нього не має ніяких невиконаних боргових зобов`язань. Цивільним кодексом Української РСР, в редакції від 18.07.1963, яка діяла на момент виникнення обтяження, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), був встановлений тривалістю в три роки. Статтею 75 даного Кодексу було визначено, що позовна давність застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторін. Тому враховуючи, що обтяження виникло 17.03.1988, то на даний час уже сплинули усі можливі строки пред`явлення вимог, забезпечених цим обтяженням. Подальше збереження заборони відчуження майна, з часу застосування якого минуло вже більше 30 років, не відповідатиме принципу правової визначеності та порушуватиме права позивачів на вільне володіння та розпорядження своїм майном. Наявність в Єдиному Реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відомостей про обтяження майна, порушують їхнє право власності, а тому таке право підлягає судовому захисту. Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 07 серпня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Призначено судове засідання, яке було відкладено до 15 листопада 2023 року. Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 15 листопада 2023 року задоволено клопотання представника позивачів адвоката Денисенка С.В. про заміну неналежного відповідача. Замінено неналежного відповідача Першу прилуцьку міську державну нотаріальну контору на належного відповідача АТ «Державний Ощадний банк України. Відкладено судове засідання. Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 26 грудня 2023 року задоволено клопотання представника позивачів адвоката Денисенка С.В. про залучення співвідповідача. Залучено до участі у справі за позовом [PERSON] і [PERSON] до АТ «Державний Ощадний банк України» в якості співвідповідача Першу прилуцьку міську державну нотаріальну контору. Відкладено судове засідання до 11 січня 2023 року. Позивачі в судове засідання не з`явились, проте їх представник - адвокат Денисенко С.В. подав письмову заяву про розгляд справи за відсутності позивачів, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Розподіл судових витрат просить не проводити. Понесені позивачами судові витрати залишити за позивачами. Представник Першої Прилуцької міської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином. Представник АТ «Державний Ощадний банк України» в судове засідання також не з`явився, хоча про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином. Згідно поданого відзиву на позовну заяву зазначає, що згідно з роз`ясненнями постанови Пленуму ВССУ №5 від 03.06.2016 (пункт 3) відповідачами у справі про зняття арешту з майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно. Згідно з матеріалами справи, обтяження під реєстраційним номером 3680212 - заборона на відчуження нерухомого майна, зареєстроване в інтересах Прилуцького відділення Сбербанку СРСР 17.03.1988 року. Наголошують, що ототожнювати АТ «Ощадбанк» з Прилуцьким відділенням Сбербанку СРСР чи вважати АТ «Ощадбанк» правонаступником Сбербанку СРСР, без посилання при цьому на норми законодавства та/або не обґрунтовуючи такого роду припущення відповідними доказами (документами) - є абсолютно недопустимим. Загальновідомою обставиною є той факт, що на території Української РСР діяли відділення, філії та каси Ощадбанку СРСР, які входили до складу мережі установ та організацій Українського Республіканського Банку Ощадного банку СРСР. Відповідно до постанови Ради Міністрів СРСР від 17.07.1987 №821 «Про вдосконалення системи банків в країні і посилення їх впливу на підвищення ефективності економіки» реорганізовано діючі та утворено нові спеціалізовані банки, які створили систему банків СРСР у такому складі: Державний банк СРСР (Держбанк СРСР), Банк зовнішньоекономічної діяльності СРСР (Зовнішекономбанк СРСР), Промислово-будівельний банк СРСР (Промбудбанк СРСР), Агропромисловий банк СРСР (Агропромбанк СРСР), Банк Житлово-комунального господарства і соціального розвитку СРСР (Житлосоцбанк СРСР), Банк трудових заощаджень і кредитування населення СРСР (Ощадний банк СРСР). Пунктом 8 зазначеної Постанови передбачено створення банками СРСР в союзних республіках відповідних республіканських банків з прямим підпорядкуванням банкам СРСР. Водночас, згідно з пунктом 2 постанови Верховної Ради України від 20.03.1991 «Про порядок введення в дію Закону України «Про банки і банківську діяльність» було оголошено власністю України Український Республіканський банк Держбанку СРСР, Український Республіканський банк державного комерційного промислово-будівельного банку «Укрпромбудбанк», Український республіканський банк Ощадного банку СРСР, Український республіканський банк Зовнішекономбанку СРСР їх мережею, з обчислювальними центрами, усіма активами та пасивами. Наказом від 02.01.1992 за №2-К у відповідності зі Статутом, зареєстрованим Національним банком України 31.12.1991 за №4, на базі Українського Республіканського банку Ощадного банку СРСР, з підзвітною йому інфраструктурою установ та організацій, утворено Державний спеціалізований комерційний Ощадний банк України (Ощадбанк України), перетворений в подальшому згідно з розпорядження Президента України від 20.05.1999 №106, постанови Кабінету Міністрів України від 21.05.1999 №876 у Відкрите акціонерне товариство «Державний ощадний банк», тип якого відповідно до Закону України «Про акціонерні товариства» змінено на акціонерне товариство. Таким чином, припинення діяльності Українського республіканського банку Ощадного банку СРСР на території України та утворення, згідно розпорядження Президента України та постанови Кабінету Міністрів України, Державного спеціалізованого комерційного Ощадного банку України було проведено без встановлення правонаступництва. Згідно пункту 3 Статуту АТ «Ощадбанк» Банк є правонаступником всіх прав та обов`язків, виключно, Державного спеціалізованого комерційного ощадного банку України, зареєстрованого Національним банком 31 грудня 1991 р. за №4. Отже, враховуючи зазначене, АТ «Ощадбанк» не є та ніколи не був правонаступником, а ні Ощадного банку (Сбербанку) СРСР, а ні Українського республіканського банку Ощадного банку СРСР. Оскільки Прилуцьке відділення Сбербанку СРСР, що входило в структуру Українського республіканського банку Ощадного банку СРСР (перейшли у власність України), як кредитор, на підставі повідомлення якого було здійснено запис обтяження належного Позивачу нерухомого майна, ліквідоване без правонаступництва, тому належним відповідачем у даній справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах, у даному випадку Міністерство юстиції України та його територіальні органи. Крім того, позивачі в позовній заяві не надають належні та достовірні докази наявності будь-яких боргових відносин між [PERSON] та Відповідачем, що свідчить про відсутність підстав вважати, що оскаржуване обтяження могло бути зареєстроване за повідомленням АТ «Ощадбанк». Звертають увагу, що у АТ «Ощадбанк» відсутня інформація та документи щодо підстав накладення заборони на майно, що належало [PERSON] , а саме житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Отже, АТ «Ощадбанк» не може вчинити дії зі зняття обтяження (заборони) з нерухомого майна, ініціатором якого він не був, що свідчить про помилковість та необґрунтованість визначення його відповідачем у даній справі (Банк є неналежним відповідачем), до нього не заявлено жодної позовної вимоги, правовідносини між сторонами відсутні, тому просить відмовити у задоволенні позовних вимог, а судові витрати покласти на позивача. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 24 листопада 2006 року (а.с.8). Відповідно до копії довідки Першої прилуцької державної нотаріальної контори Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 22.07.2023 вбачається, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , прийняли спадщину та є спадкоємцями за законом по 1/2 частці у спадщині після померлого [INFO] свого батька [PERSON] , [INFO] , який на день смерті проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Станом на 22.07.2023 свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно ще не видано (а.с.9). Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за №340845106 від 28.07.2023, [PERSON] є власником будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності, №4146, 31.07.1990, Виконавчий комітет Прилуцької міської ради н/д. Згідно Відомостей з єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна наявний тип обтяження: заборона (архівний запис); реєстраційний номер обтяження: 3680212; зареєстровано: 04.09.2006 11:38:42 за №3680212 реєстратором: Прилуцька міська державна нотаріальна контора; підстава обтяження: не вказано, б/н, не вказано; об`єкт обтяження: будинок, [ADDRESS] ; состав: ціле, состояние: добудоване, статус: жиле, адреса: [ADDRESS] ; власник: [PERSON] ; додаткові дані: архівний номер: 1917889CHERNIGOV10, архівна дата: 18.02.2000, дата виникнення: 17.03.1988, №реєстра 4244-20, внутр. №2601CC3323F1222C7D43 (а.с.11, зворот). Відповідно до Інформації з Єдиного реєстру боржників від 28.07.2023, [PERSON] , [INFO] , в Єдиному реєстрі боржників не значиться (а.с.12). Станом на 28 липня 2023 року відкритих виконавчих проваджень, в яких [PERSON] ,\~ [INFO] є боржником не існує, що підтверджується результатом пошуку виконавчих проваджень в АСВП (а.с.13). Згідно відповіді Прилуцького відділу державної виконавчої служби у Прилуцькому районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 03.11.2023 вбачається, що за результатами моніторингу автоматизованої системи виконавчих проваджень встановлено, що на виконанні у Прилуцькому відділі державної виконавчої служби у Прилуцькому районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління юстиції відсутні відкриті виконавчі провадження стосовно [PERSON] , [INFO] . Згідно копії повідомлення Першої прилуцької державної нотаріальної контори Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 22.07.2023 вбачається, що під час підготовки до видачі свідоцтва про право на спадщину було проведено перевірку та згідно відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна виявлено запис про накладення заборони відчуження (архівний запис), реєстраційний номер обтяження: 3680212; зареєстровано: 04.09.2006 за №3680212, реєстратором: Прилуцька міська державна нотаріальна контора; підстава обтяження: не вказано, номер: б/н; об`єкт обтяження: будинок, адреса: [ADDRESS] ; власник: [PERSON] . Додаткові дані: архівний номер 1917889CHERNIGOV10, архівна дата 18.02.2000, дата виникнення 17.03.1988, №реєстра 4244-20, внутр. №2601CC3323F1222C7D43. На підставі вищевикладеного позивачам необхідно надати повідомлення від кредитора або його правонаступника про погашення заборгованості, на підставі якого буде знято заборону відчуження зазначеного вище нерухомого майна. У випадку неможливості надання такого повідомлення, рекомендовано звернутися до суду для вирішення даного питання (а.с.10). Згідно відповіді Першої прилуцької державної нотаріальної контори Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 11.10.2023 встановлено, що 17 березня 1988 року державним нотаріусом Прилуцької державної нотаріальної контори Фесик Н.В. накладено заборону відчуження нерухомого майна на підставі повідомлення про видачу позики №19073. Об`єкт обтяження: будинок за адресою: [ADDRESS] , власник: [PERSON] , зареєстровано в реєстрі за №4244. Відповідно до копії «извещение о\~выдаче ссуды»№19073 від 03.03.1988 Прилуцьке відділення Ощадбанку СРСР надало [PERSON] ссуду у розмірі 3000 руб. Строком на 10 років на будівництво (капітальний ремонт) житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Згідно відповіді Державного нотаріального архіву Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 07.12.2023, Державний нотаріальний архів Чернігівської області повідомляє, що інформацію щодо погашення/не погашення заборгованості по позиці, яка надавалась [PERSON] згідно повідомлення Прилуцького відділення Ощадбанку СРСР №19073 від 03.03.1988, надати не мають можливості, оскільки справа «Розпорядження по накладанню і зняттю заборон відчуження майна» за 1988 рік знищено (акт про виділення до знищення документів, що не підлягають зберіганню Прилуцької міської державної нотаріальної контори від 20 травня 1999 року). Реєстр для реєстрації заборон відчуження жилих будинків, квартир та іншого нерухомого майна та арештів, накладених судовими та слідчими органами Прилуцької міської державної нотаріальної контори за 1988 рік на зберігання до Державного нотаріального архіву Чернігівської області не передавався. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст.81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, судом встановлено, що 03 березня 1988 року [PERSON] отримав від Прилуцького відділу Ощадбанку СРСР позичку в розмірі 3000 руб строком на 10 років на будівництво (капітального ремонту) належного йому житлового будинку, а Прилуцька державна нотаріальна контора, на підставі повідомлення установи банку про видачу громадянину позички на будівництво - наклала заборону відчуження будинку. Зазначене повідомлення на думку суду свідчить про необхідність погашення у визначений строк суми позики. Відповідно до ст.\~4\~ЦК Української\~РСР (1963 року) цивільні права і обов`язки виникають з підстав, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР, а також з дій громадян і організацій, які хоч і не передбачені законом, але в силу загальних начал і змісту цивільного законодавства породжують цивільні права і обов`язки. Відповідно до ст.\~383\~ЦК УРСР (1963 року) позички громадянам видаються банками СРСР у випадках і в порядку, що визначаються законодавством Союзу РСР. Згідно ст. 377 ЦК УРСР (1963 року) позикові операції банків і державних трудових ощадних кас регулюються законодавством Союзу РСР. Згідно статті 383 ЦК УРСР (1963 року) позички громадянам видаються банками СРСР у випадках і в порядку, що визначаються законодавством Союзу РСР. Стаття 54 Закону Української РСР "Про державний нотаріат" від 25.12.1974 №3378-VIII в редакції на час внесення відповідного повідомлення містить перелік випадків, коли державний нотаріус накладає заборону на відчуження жилого будинку (частини будинку). Так, заборона зокрема накладається за повідомленням установи банку, про видачу громадянину позички на будівництво, капітальний ремонт чи купівлю жилого будинку (частини будинку) або квартири. Відповідно до пунктів 150-152 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністерства юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 р. №45/5, накладення заборони провадиться шляхом напису про це за встановленою формою на повідомленні у тому числі установи банку. Примірник повідомлення з написом державного нотаріуса про накладення заборони надсилається виконавчому комітету відповідної Ради депутатів трудящих за місцем знаходження жилого будинку, якщо останній знаходиться в населеному пункті, де немає державної нотаріальної контори, примірник - у відповідну установу банку, госпрозрахункове підприємство чи установу, що видали позичку, і примірник повідомлення залишається в державній нотаріальній конторі. Накладення заборони реєструється в реєстрі для реєстрації заборон. Про накладення заборони чи арешту робиться запис в алфавітній книзі обліку заборон і арештів. Державний нотаріус, одержавши повідомлення установи банку, госпрозрахункового підприємства чи організації про погашення позички або повідомлення про припинення договору про заставу чи про припинення або розірвання договору довічного утримання, знімає заборону відчуження жилого будинку (частини будинку) або квартири, накладання заборони реєструється державним нотаріусом в реєстрі для реєстрації заборон. Аналіз наведених правових норм зумовлює висновок, що станом на 1988 рік повідомлення установи банку про видачу громадянину позички на будівництво, капітальний ремонт і купівлю жилого будинку (частини будинку) або квартири в будинку житлово-будівельного колективу індивідуальних забудовників слугувало визначеною законом підставою для накладення державним нотаріусом або службовою особою виконавчого комітету міської, селищної, сільської Ради народних депутатів, яка вчиняє нотаріальні дії, за місцем знаходження жилого будинку заборони відчуження жилого будинку (частини будинку) або квартири в будинку житлово-будівельного колективу індивідуальних забудовників. Разом з тим, чинне на час виникнення спірної заборони законодавство передбачало реєстрацію заборон винятково на паперових носіях - в реєстрах для реєстрації заборон, з вчиненням відповідного запису в алфавітній книзі обліку заборон і арештів. Станом на 2007 рік - дату реєстрації 22.06.2007 обтяження заборони, правові, економічні, організаційні засади системи державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав визначались Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" №1952-IV від 01.07.2004 (далі - Закон №1952-IV). Цей Закон спрямований на забезпечення визнання та захисту державою речових прав на нерухомість, створення сприятливих умов для забезпечення розвитку ринкових відносин, активізації інвестиційної діяльності, збільшення надходжень до державного та місцевих бюджетів. Відтак, з дати набрання чинності Законом №1952-IV, реєстрація речових прав на нерухомість, їх обмежень здійснюється виключно у випадках: 1) вчинення правочинів щодо нерухомого майна, 2) за заявою власника (володільця) нерухомого майна. При цьому, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Наказом Міністерства\~юстиції від\~18.08.2004\~N85/5 (далі - наказ Мін`юсту №85/5), зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18 серпня 2004 року за №1020/9619 (наказ втратив чинність на підставі Наказу Міністерства юстиції N1844/5 від 14.12.2012) "Про внесення змін та доповнень до деяких нормативно-правових актів Міністерства юстиції України" (із змінами, внесеними згідно з Наказом Міністерства юстиції України №111/5 від 28.12.2006), з метою вдосконалення Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, збереження та захисту даних, що містяться у ньому, підвищення рівня захисту майнових прав та інтересів громадян і юридичних осіб, а також профілактики злочинів проти власності, внесено зміни та доповнення до Положення про Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 09.06.99 №31/5, зареєстрованого в Мін`юсті 10.06.99 за №364/3657, виклавши його в новій редакції, та затверджено Інструкцію про порядок заповнення заяв та ведення Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. При цьому, пунктом 3 наказу Мін`юсту\~від 18.08.2004\~№85/5 наказано Державному підприємству "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України: здійснити заходи щодо створення програмного забезпечення Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, яке відповідало б новим сучасним стандартам збереження та захисту інформації (абзац другий пункту 3 в редакції Наказу Міністерства юстиції України №111/5 від 28.12.2006); забезпечити належне перенесення бази даних електронного Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна до нової бази; забезпечити безперебійну роботу державних нотаріальних контор та приватних нотаріусів у перехідний період. Пунктом 4 наказу Мін`юсту\~від 18.08.2004\~№85/5 визначено, що перенесення інформації з бази даних раніше створеного прикладного програмного забезпечення Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (далі - база даних раніше створеного реєстру) до бази даних нового прикладного програмного забезпечення (далі - база даних модернізованого реєстру) здійснюється частинами за окремими нотаріальними округами. Пунктом 5 наказу Мін`юсту\~від 18.08.2004\~№85/5 установлено, що припинення функціонування бази даних раніше створеного реєстру визначається у кожному нотаріальному окрузі окремо, про що державне підприємство "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України або його регіональні філії повідомляють нотаріусів даного нотаріального округу та відповідне управління юстиції. Згідно з пунктами 6, 7 наказу Мін`юсту\~від 18.08.2004\~№85/5 установлено, що до припинення функціонування бази даних раніше створеного реєстру, у порядку, передбаченому пунктом 4 цього наказу, перевірка відсутності або наявності заборони відчуження та арештів об`єктів нерухомого майна здійснюється за допомогою баз даних раніше створеного та модернізованого реєстрів. Після повного перенесення бази даних раніше створеного реєстру до бази даних модернізованого реєстру державне підприємство "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України забезпечує довічне зберігання бази даних раніше створеного реєстру. Таким чином, вищезазначене обтяження зареєстроване в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та в подальшому відповідні відомості були перенесені у вищезазначеному порядку. На підставі вище зазначеного, суд приходить до висновку, що правовідносини між сторонами виникли з підстав надання позички. Згідно ст.\~151\~ЦК УРСР (1963 року) в силу зобов`язання одна особа (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої особи (кредитора) певну дію, як-от: передати майно, виконати роботу, сплатити гроші та інше або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з договору або інших підстав, зазначених у статті 4 цього Кодексу. Стаття 178\~ЦК УРСР (1963 року) визначає, що виконання зобов`язань може забезпечуватися згідно з законом або договором неустойкою (штрафом, пенею), заставою і поручительством. Крім того, зобов`язання між громадянами або з їх участю можуть забезпечуватися завдатком, а зобов`язання між соціалістичними організаціями - гарантією. Відповідно до ч.4 Прикінцевих та\~Перехідних положень\~ЦК України щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Згідно ст.\~509\~ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України. За визначенням ст.572\~ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Відповідно до ст.\~593\~ЦК України право застави припиняється у разі: припинення зобов`язання, забезпеченого заставою; втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави; реалізації предмета застави; набуття заставодержателем права власності на предмет застави. Право застави припиняється також в інших випадках, встановлених законом. В силу ч.2 ст.593\~ЦК України у разі припинення права застави на нерухоме майно до державного реєстру вносяться відповідні дані. Отже, обтяження є засобом забезпечення виконання зобов`язання, є похідним, належним та залежним відносно певного цивільного зобов`язання. Згідно ч.1 ст.4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України). Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. (Постанова ВС КЦС від 07 жовтня 2020 року, справа №705/3876/18; провадження №61-697св20). Першочергово суд визначає, що забезпечення виконання зобов`язання встановлено саме в інтересах відповідача АТ «Державний Ощадний банк України», як правонаступника установ колишнього Ощадного банку СРСР. Так, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 26.03.2003 №382 «Про виплату в 2003 році громадянам України грошових заощаджень, вкладених до 2 січня 1992 року в установи колишнього Ощадного банку СРСР, що діяли на території України» уряд зазначив, що правонаступником установ колишнього Ощадного банку СРСР, що діяли на території України є Відкрите акціонерне товариство «Державний Ощадний банк України», тип якого відповідно до Закону України «Про акціонерні товариства» змінено на акціонерне товариство. Так, зобов`язання з приводу надання позики не є такими, що нерозривно пов`язані з особою боржника, а відповідно до ст.\~1218\~ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Водночас стаття 1282\~ЦК України передбачає обов`язок спадкоємця задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного в спадщину. У той же час, АТ «Державний Ощадний банк України» повідомив у відзиві про відсутність будь-яких претензій до позивача та про відсутність у позивача будь-якого боргу перед відповідачем, тому за таких обставин суд вважає, що матеріалами справи підтверджується відсутність заборгованості позивача перед АТ «Державний Ощадний банк України». Відповідно до ст.74 Закону України «Про нотаріат» одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, а також припинення чи розірвання договору довічного утримання, звернення органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини, нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна. Крім того, вирішуючи питання доцільності продовження обтяження, як засобу забезпечення виконання зобов`язання, що є предметом спору за даною справою, з урахуванням принципу справедливості, добросовісності та розумності, суд приходить до висновку, що у разі припинення зобов`язання шляхом його виконання або зі сплином часу, який є достатньо тривалим, за наслідками чого неможливо стверджувати про актуальність наявного зобов`язання та реальність перспектив застосування примусових заходів відносно виконання такого зобов`язання (відсутність судового провадження, сплив строку позовної давності, відсутність виконавчого провадження, сплив строку пред`явлення виконавчого листа до виконання, тощо … ), з метою дотримання принципу добросовісності стягувач - відповідач АТ «Державний Ощадний банк України», як правонаступник Прилуцького відділення «Ощадбанку СССР», мав би вчинити дії з ініціювання реєстрації припинення обтяження, як засобу забезпечення виконання зобов`язання та забезпечити реєстрацію припинення обтяження. Суд, зауважує, що суб`єкт реєстраційних дій - державний реєстратор, не наділений повноваженнями самостійного ініціювання реєстрації припинення обтяження (Закон України\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень» ст.10), а отже, посилання АТ «Державний Ощадний банк України» відносно того, що банк є неналежним відповідачем, при розгляді справи не знаходять свого підтвердження. Відповідно до\~ч.ч.\~1,5\~ст.41\~Конституції України\~кожен має\~право володіти,\~користуватися,\~розпоряджатися своєю\~власністю.\~Ніхто не\~може бути позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Згідно ст.317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частиною 1\~ст.319\~ЦК України, передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності згідно з ч.1 ст. 321 ЦК України є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений його права чи обмежений у його здійсненні. У статті 328 ЦК України чітко прописано, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, при цьому право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. На підставі наведених обставин, перевірених в судовому засіданні\~належними та допустимими доказами, суд приходить до висновку про не доведення перед судом з боку відповідача АТ «Державний Ощадний банк України», наявного на час розгляду справи зобов`язання та необхідності продовження дії засобу забезпечення виконання зобов`язання у виді обтяження, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, проте позивачі в поданій заяві просять судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору при подачі даної позовної заяви залишити за ними, тому судовий збір покладається на позивачів. На підставі викладеного,

Outcome: approved