Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-11 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Брайт-К» звернулось до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість за Комплексним договором № 5/2776392 від 18.10.2019 року в розмірі 86 143,93 грн.; судові витрати у розмірі 2684 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 18.10.2019 року між [PERSON] та АТ «Креді Агріколь Банк» був укладений Комплексний договір № 5/2776392, відповідно до умов якого банк надав, а позичальник отримав кредитні кошти в сумі 49 998,80 грн. строком на 60 місяців, з 18.10.2019 року по 17.10.2024 року. Банк виконав свої зобов`язання за договором, а відповідач порушив надані ним зобов`язання, не здійснює повернення кредиту згідно рафіку платежів по кредиту. 05.08.2021 між банком та ТОВ «ФК «Брайт-К» укладено договір відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами № 2-2021. Згідно даного договору 13 вересня 2021 року відбулось відступлення прав вимоги за Комплексним договором № 5/2776392 від 18.10.2019 року, який був укладений між АТ «Креді Агріколь Банк» та [PERSON] . Відповідно до Договору відступлення ТОВ «ФК «Брайт-К» набуло права кредитора до позичальника за кредитним договором. У зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 86 143,93 грн., яка складається з: 37 878,46 грн. заборгованість за тілом кредиту; 13 766,37 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом; 34 499,10 грн. заборгованість за комісією за обслуговування кредитної заборгованості. Посилаючись на неналежне виконання відповідачем кредитних зобов`язань та на вимоги ст.ст. 512, 514, 525, 526, 629, 1050, 1054 ЦК України, позивач просив стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором в розмірі 86 143,93 грн., а також стягнути понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 25.10.2023 року відкрито провадження по справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження. У судове засідання представник позивача не з`явився, надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив розглядати справу за його відсутності на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Також зазначив, у разі неявки в судове засідання відповідача на підставі ст. 280 ЦПК України не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачка у судове засідання повторно не з`явилась, про час та місце судового засідання повідомлялась належним чином, на підтвердження чого в матеріалах справи наявні поштові конверти з відміткою про відсутність адресату за адресою, зазначеною в позовній заяві, що свідчить про належне її повідомлення, не використала наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у її відсутність до суду не надходило. Відповідачкою не надано суду жодного доказу, який би мав істотне значення для вирішення справи по суті, чи спростування доводів позивача. Відзив на позов не подала. Представник третьої особи - АТ «Креді Агріколь Банк» у судове засідання також не з`явився, до суду надав пояснення відповідно до яких, просить розглядати справу в його відсутність. Відповідно до п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Беручи до уваги ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідач обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання, суду не надав, в силу положень ст. 223 ч. 1 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідача. Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлявся про місце і час судового засідання, суд розглядає справу за відсутності відповідача та згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 18.10.2019 року між [PERSON] та АТ «Креді Агріколь Банк» був укладений Комплексний договір № 5/2776392, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти в сумі 49 998,8052 000 грн. строком на 60 місяців, з 18.10.2019 року по 17.10.2024 року (включно). Позичальник сплачує платежі для погашення заборгованості за цим Договором щомісячно в число місяця, визначене Графіком платежів по кредиту (Додаток № 1 до Договору, що є його невід`ємною частиною). Відповідно до розрахунку заборгованості відповідача перед АТ «Креді Агріколь Банк» по кредиту станом на 13.09.2021 року заборгованість становить 51 609,21 грн., яка складається з: 35 685,57 грн. строкова заборгованість; 3693,19 грн. прострочена заборгованість; 3515,08 грн. нараховані відсотки; 1815,55 грн. прострочені відсотки; 1149,97 грн. комісія; 5749,85 грн. прострочена комісія. 05.08.2021 між АТ «Креді Агріколь Банк» та ТОВ «ФК «Брайт-К» укладено договір про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами № 2-2021. У відповідності до умов договору первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору права вимоги до боржників, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитним договором та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки встановлені цим договором (п. 2.1 договору відступлення права вимоги). Згідно п. 3.1 договору відступлення права вимоги передбачено, що право вимоги переходить від первісного кредитора до нового кредитора з дати підписання ними відповідного реєстру прав вимог за зразком, наведеним у додатку № 1 до договору, що становить його невід`ємну частину та складається з обов`язком зазначенням інформації (реквізитів) за переліком, що міститься у додатку № 4 до цього договору та зарахування коштів у розмірі ціни договору на рахунок Первісного кредитора, після чого Новий кредитор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованостей по кредитним договорам. З додатку № 1 до договору про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами № «2-2021» від 05 серпня 2021 року Реєстру прав вимоги № 2 від 13.09.2021 року вбачається, що на умовах договору первісний кредитор відступає новому кредитору наступні права вимоги до, зокрема, відповідача [PERSON] . Станом на дату відступлення прав вимоги (13.09.2021) заборгованість за договором становить 51 609,21 грн. Частиною першою статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 19.09.2023 року за період з 14.09.2021 по 19.09.2023 (включно) відповідач [PERSON] має заборгованість, яка складається з: проценти за користування кредитом 8435,74 грн.; комісія за обслуговування кредитної заборгованості 27 599,28 грн. За цей же період, 26.11.2023 року відповідачем добровільно було сплачено 1500,30 грн. У зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 86 143,93 грн., яка складається з: 37 878,46 грн. заборгованість за тілом кредиту; 13 766,37 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом; 34 499,10 грн. заборгованість за комісією за обслуговування кредитної заборгованості. Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Цивільні обов`язки згідно з вимогами ч. 1 ст. 14 ЦК України виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Статтею 626 ЦК України встановлює, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Положеннями ст.ст. 638, 639 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Якщо сторони домовилися укласти договір в певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зіст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч. 1 ст. 610 ЦК України). Частиною 1 ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Враховуючи, що відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved