Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-23 00:00:00

Позивач [PERSON] \~звернувся до\~суду з\~позовом до\~ [PERSON] , в якому просив зменшити розмір аліментів, визначений рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 18.03.2014 у справі №133/698/14-ц, та стягувати з нього аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , з 1/4 до 1/6 частини зі всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтування позовних вимог позивач вказував на те, що з нього стягуються аліменти на утримання двох дітей, по 1/4 частині від доходів на кожну, що разом становить 1/2 частини всіх його доходів. Також з нього стягується за виконавчим провадженням кредитне зобов`язання на користь АТ "ПУМБ" у розмірі 20340,09 грн. Крім цього, на його утриманні перебуває непрацездатна мати, що є інвалідом, у зв`язку з чим ідуть значні витрати на ліки, які його батьки не в змозі осилити. В серпні 2021 року позивач втратив роботу, з того часу не працевлаштований, зазначив що з урахуванням воєнного стану в країні це працевлаштуватися стало неможливим. Перебував на обліку в центрі зайнятості, однак роботу так і не знайшов. Позивач у судове засідання не з`явився, представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце слухання справи, у судове засідання не з`явилась, відзив у встановлений строк суду не надала. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на таке. Судом встановлено, що у справі №133/698/14-ц Козятинським міськрайонним судом Вінницької області 18.03.2014 видано виконавчий лист про стягнення з [PERSON] аліментів на користь відповідача [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини зі всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 28.02.2014. Крім того, у справі №2/381/527/13 Фастівським міськрайонним судом Київської області 03.04.2013 видано виконавчий лист про стягнення з [PERSON] аліментів\~на користь\~ [PERSON] на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини зі всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 28.02.2013. Позивач зареєстрований та проживає разом зі своїми непрацездатними батьками пенсійного віку, його мати [PERSON] має третю групу інвалідності на підставі загального захворювання. До серпня 2021 року позивач працював у ТОВ "АГКОД", після звільнення стояв у центрі зайнятості на обліку до травня 2022 року. На підставі виконавчого напису приватним нотаріусом стягується заборгованість з [PERSON] на користь АТ "ПУМБ" в розмірі 18 135, 54 грн. Положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 10.11.1989, яка ратифікована\~Постановою Верховної Ради України №789-ХII від 27.02.1991\~та набула чинності для України 27.09.1991, визначено, що при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку. Батьки та інші особи, які виховують дитину, несуть відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченні інтересів дитини. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними правовими актами, визнаними в Україні (ч. 7\~ст. 7 СК України). Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (ст. 141 СК України). Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття (ст. ст.\~150,180 СК України). Відповідно до\~ст. 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Так, положеннями ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. \~ \~ \~ \~Однак жодних належних та допустимих у розуміння статей 77, 78 ЦПК України доказів про погіршення стану здоров`я позивача чи значну зміну його матеріального стану, а також інших обставин, що мають істотне значення позивачем та його представником суду не надано. Доводи позивача щодо утримання непрацездатних батьків суд не приймає до уваги, оскільки позивачем не надано відповідних доказів. Допомога своїм близьким в тяжкий час є нормальним проявом людської гідності, проте не є вирішальним при розгляді даної справи. Крім того, суд, дослідивши інші надані докази, в тому числі постанову приватного виконавця про звернення стягнення від 19.08.2021 ВП№64756636, прийшов до висновку про те, що з урахуванням норм СК України розцінювати дану заборгованість як підставу для зменшення розміру аліментів немає. При цьому суд також відхиляє посилання позивача на відсутність у нього роботи, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження зміни майнового стану [PERSON] в сторону погіршення у результаті захворювання або неможливості працювати за станом здоров`я. Законом не передбачено звільнення платника аліментів від зобов`язання щомісячної сплати аліментів на утримання дитини в разі втрати роботи чи перебуванні в статусі безробітного. Згідно з висновками Верховного Суду, наведеними у постановах від 16.09.2020 у справі №565/2071/19, від 03.06.2020 у справі №760/9783/18-ц, відсутність постійного та стабільного заробітку платника аліментів, без підтвердження погіршення його матеріального становища не є підставою для зменшення розміру аліментів і таке зменшення не буде спрямоване на належне забезпечення дитини, відносно якої стягуються аліменти та відносно якої ставиться питання про зміну розміру стягуваних аліментів та суперечитиме її інтересам. Отже, позивачем не доведено належними та допустимими доказами відсутність можливості сплачувати аліменти у розмірі частки від усіх видів його доходу (заробітку), враховуючи також те, що він сплачує аліменти у такому ж розмірі [PERSON] на утримання іншої дитини - [PERSON] , [INFO] , а стягнення аліментів на користь [PERSON] на утримання іншої дитини - [PERSON] , [INFO] , у меншому розмірі буде порушувати законні права та інтереси останнього. Крім того, за змісту наявних у справі виконавчих листів вбачається, що рішення суду у справі №2/381/527/13 про стягнення аліментів на утримання дочки позивача [PERSON] , [INFO] , ухвалено раніше ніж рішення суду у справі №133/698/14-ц про стягнення аліментів на тримання [PERSON] , [INFO] . З огляду на викладене, суд вважає, що наведені позивачем обставини не свідчать про значне погіршення матеріального стану платника аліментів та відповідно неспроможність останнього сплачувати аліменти у попередньо визначеному розмірі. Відтак, аналізуючи зібрані у справі докази, суд дійшов висновку про те, що належних та допустимих доказів того, що змінились обставини, що існували на момент ухвалення судового рішення про стягнення аліментів, визначені ст.192 СК України, що дають підстави для зменшення розміру аліментів, позивачем суду не надано. Також позивачем не надано і доказів зміни його матеріального чи сімейного стану, стану здоров`я, внаслідок чого виникла необхідність у зменшенні розміру аліментів через неможливість їх сплачувати у визначеному розмірі. Таким чином, враховуючи викладене вище, підстави для задоволення позову відсутні. Оскільки суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, то відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed