Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-21 00:00:00

20 листопада 2023 року представник позивача звернувся до суду з позовом, у якому просить стягувати з [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/6 частки з усіх видів доходу відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, щомісячно, починаючи з дати подання позову і довічно. Свої вимоги мотивує тим, що він є інвалідом другої групи загального захворювання. З 18 лютого 2020 року позивач працював у ПП «Тіроль», проте у зв`язку з призупиненням діяльності підприємства заробітна плата за період з 01 серпня 2022 року по 31 липня 2023 року не нараховувалась. Останні роки позивач тяжко хворіє, його дохід не забезпечує його потреб, а матеріальне становище є скрутним. Відповідач є його сином, працездатним, проживає окремо від нього, може надавати йому допомогу. В зв`язку з наведеним, просить позов задовольнити. 21 листопада 2023 року ухвалою Залізничного районного суду м. Львова справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, а відповідачеві було запропоновано подати до суду заяву із обґрунтованим запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов по вказаній справі. Відповідач [PERSON] подав до суду письмовий відзив, у якому позов визнав частково, просить стягувати з нього на користь позивача 1500 грн. щомісячно, мотивуючи це тим, що батькові він допомагає у різноманітний спосіб, однак платити йому на постійній основі по кілька тисяч гривень в місяць він не має можливості. Враховуючи наведене, відповідно до частини 8 статті 178 та частини 5 статті 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] являється сином позивача [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] /а.с.14/. 23 липня 2012 року рішенням Залізничного районного суду м. Львова у справі № 1309/5525/12 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу було ухвалено розірвати шлюб між сторонами /а.с.7/. Як убачається з довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією №841348 позивач [PERSON] є інвалідом з дитинства третьої групи безтерміново /а.с.13/. Відповідно до посвідчення серії [NUMBER] , виданого 12 липня 2018 року [PERSON] встановлено другу групу інвалідності /а.с.10/. Як убачається з довідки ПП «Тіроль» від 09 серпня 2023 року, позивач [PERSON] працює в ПП «Тіроль» та у зв`язку із призупиненням діяльності підприємства заробітна плата за період 01 серпня 2022 року по 31 липня 2023 року йому не нараховувалася /а.с.8/. Відповідно до акту обстеження на факт проживання особи №9 від 08 серпня 2023 року, виданого ОСББ «Патона-23», за адресою: [ADDRESS] фактично проживає [PERSON] , а інші співвласники [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] за вказаною адресою не проживають /а.с.5/. Як убачається з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань убачається, що [PERSON] займається підприємницькою діяльністю, тобто є Фізичною особою-підприємцем /а.с.11-12/. Проте, відповідач не надав суду докази, що він не отримує доходи від підприємницької діяльності. Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Відповідно до ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Аналіз даної норми свідчить про те, що необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі. У п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року надано роз`яснення, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги не є абсолютним. Якщо мати, батько були позбавлені батьківських прав і ці права не були поновлені, обов`язок утримувати матір, батька у дочки, сина, щодо яких вони були позбавлені батьківських прав, не виникає. Як роз`яснено у п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (ст.204 СК). Таким чином, право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи. При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено ч. 1 ст. 204 СК України. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (усиновлення); непрацездатність матері, батька; потреба батька, матері в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї з вказаних обставин. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу. Аналогічний правовий висновок висловлений Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18-ц, провадження № 61-2386сво19. Згідно з ч.1 ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. Згідно з ч.2 ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін, можливості одержання утримання від інших дітей, дружини, чоловіка та своїх батьків. Отже, при вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків необхідно враховувати, що таке право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за умови непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Майновий стан дітей впливає на розмір аліментів і не є підставою для звільнення від обов`язку утримувати матір, батька. Оскільки позивач є непрацездатною особою, досяг пенсійного віку та є особою з інвалідністю ІІ групи, він потребує матеріальної допомоги від свого повнолітнього сина. Разом з цим, позивач у позові не вказав чітко який дохід ним отримується, а також не долучив доказів на підтвердження цього факту. Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як убачається із відзиву, відповідач позов визнав частково та погоджується стягувати з нього на користь позивача 1500 грн. щомісячно. З огляду на те, що позивач є особою з інвалідністю ІІ групи, а також те, що відповідач визнає факт непрацездатності батька і погоджується йому допомагати, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягувати аліменти, проте позивач не довів суду, що з відповідача слід стягувати аліменти саме у розмірі 1/6 частки з усіх видів доходу відповідача, оскільки як убачається зі змісту позову позивач може працювати, що підтверджується довідкою ПП «Тіроль» від 09 серпня 2023 року. Також, при стягненні аліментів суд враховує наявність у позивача інших дітей. Зі змісту позову та відзиву на позов вбачається, що позивач має доньку, яка є особою з інвалідністю ІІІ групи, що свідчить про те, що вона не може надавати допомогу батьку у повному обсязі. Позивач просив стягнути з відповідача аліменти на його утримання у розмірі 1/6 частки з усіх видів доходу відповідача щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і довічно. Таким чином, позивач визначився зі способом стягнення аліментів, а саме у частці від заробітку (доходу) відповідача. Як убачається з матеріалів справи, позивачем не надано заяви про зміну способу стягнення аліментів, зокрема стягнення аліментів у твердій сумі, а відтак суд позбавлений можливості з власної ініціативи змінити спосіб стягнення аліментів, про які позивач просить у позовній заяві, а відтак твердження відповідача про те, що аліменти мають стягуватися у твердій сумі не беруться судом до уваги. Враховуючи наведене, суд, беручи до уваги, що позивач є особою з інвалідністю ІІ групи, він потребує матеріальної допомоги від свого повнолітнього сина, разом з цим враховуючи, що він може працювати, що підтверджується довідкою ПП «Тіроль» від 09 серпня 2023 року, а також враховуючи, що відповідач визнав позов частково та погоджується допомагати батьку, є працездатним, а також те, що ним не надано до суду доказів перебування на його утриманні інших осіб, дітей, дружини, приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача [PERSON] аліментів на його утримання у розмірі 1/8 частки з усіх видів доходу відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, щомісячно, починаючи з дати подання позову і довічно. Крім того в порядку, визначеному ст.133, 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 1073 грн. 60 коп. На підставі наведеного та

Outcome: partial