Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-23 00:00:00

Заступник керівника Херсонської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області 26.04.2023 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «ЮТС-АГРОПРОДУКТ», про конфіскацію земельної ділянки. Позовні вимоги мотивовані тим, що Херсонською обласною прокуратурою за результатами вивчення питання законності використання [PERSON] земельних ділянок сільськогосподарського призначення на території Бериславського району виявлено порушення земельного законодавства. 05.03.2019 державним реєстратором [PERSON] зареєстровано право власності на земельну ділянку із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського призначення з кадастровим номером 6520685200:04:057:0029, площею 3,51 га за [PERSON] , яка є громадянкою Російської Федерації. 10.02.2009 [PERSON] передано земельну ділянку в оренду ПП «ЮТС-ГРОПРОДУКТ ПЛЮС», а в подальшому до нового орендаря ТОВ «ЮТС-АГРОПРОКУТ» строком до 31.12.2029. [PERSON] будучи іноземною громадянкою упродовж року після набуття та реєстрації права власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення всупереч закону не відчужила їх, тому є підстави для конфіскації земельних ділянок у власність держави. На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддям справа була передана судді Шестаковій Я.В. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 28.04.2023 відкрито провадження у справі. Ухвалою від 28.04.2023 вжито заходи забезпечення позову, шляхом накладення арешту на нерухоме майно - земельну ділянку, з кадастровим номером 6520685200:04:057:0029 площею 3,51 га, яка розташована на території Новорайської сільської територіальної громади Бериславського району Херсонської області, яка належить [PERSON] , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна - 1779619365206. Заборонено [PERSON] розпоряджатись, змінювати цільове призначення, здійснювати перетворення, поділ, об`єднання з іншими земельними ділянками нерухоме майно - земельну ділянку з кадастровим номером 6520685200:04:057:0029 площею 3,51 га, яка розташована на території Новорайської сільської територіальної громади Бериславського району Херсонської області. Ухвалою суду від 24.08.2023 закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті. Однак, 06.10.2023 по справі було повторно проведено автоматизований розподіл судової справи між суддями в результаті якого справа надійшла в провадження судді Бондаря В.Я. Ухвалою від 10.10.2023 справа прийнята до розгляду судді та призначена до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням судового засідання на 28.11.2023. У судовому засіданні 28.11.2023 представник позивача [PERSON] просив витребувати докази, клопотання було задоволено, з метою отримання витребуваних доказів розгляд справи відкладено до 24.01.2024. Учасники справи у судове засідання 24.01.2024 не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду повідомлялися у встановленому законом порядку. Відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Ухвала суду про відкриття провадження у даній справі розмішена в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на електронному сайті Приморського районного суду м. Одеси, тобто ухвала суду є доступною для ознайомлення та загальновідомою. Відповідно до ч.4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, у зв`язку з повторною неявкою відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, відсутністю заперечень з боку позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів у заочному порядку. Суд, дослідивши\~ та проаналізувавши\~ матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, оцінивши докази, приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено,\~що 05 березня 2019 року приватним нотаріусом Бериславського районного нотаріального округу Херсонської області Симутенко Тетяною Григорівною було зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 3,51 га. кадастровий номер 6520685200:04:057:0029 за адресою: Херсонська обл., Бериславський р-н, с/рада Новорайська, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, за [PERSON] . 13 жовтня 2015 року державним реєстратором Милівської сілької ради Бериславського району Херсонської області Розковерко Олександром Сергійовичем було зареєстровано право оренди вищевказаної земельної ділянки за Товариством з обмеженою відповідальністю «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» зі строком дії договору до 31.12.2029, про що свідчить інформаційна довідка №325662248 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (а.с.13). Право власності на земельну ділянку за [PERSON] зареєстровано на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.03.2019 (а.с.14). Херсонська обласна прокуратура звернулася до Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області 13.04.2023 з листом щодо надання інформації чи проводилися перевірки щодо набуття [PERSON] права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення та правомірність її використання (а.с.19-20). Головне управління Держгеокадастру у Херсонській області листом від 19.04.2023 повідомило Херсонську обласну прокуратуру, що перевірка набуття права власності [PERSON] та правомірність її використання не здійснювалася на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 13.03.2022 №303 «Про припинення заходів державного нагляду (контролю) і державного ринкового нагляду в умовах воєнного стану» (а.с.21). Херсонська обласна прокуратура листом від 24.04.2023 повідомила Головне управління Держгеокадастру у Херсонській області, що відсутність заходів реагування з боку Головного управління дає підстави для вжиття заходів прокурорського реагування, шляхом звернення до суду з позовом на захист інтересів держави (а.с.22-23). Згідно ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним, примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Відповідно до ст.158 Земельного Кодексу України, виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Відповідно до ст. 14 Конституції України, право власності на землю гарантується, це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами і державою виключно відповідно до закону. Відповідачка [PERSON] громадянка Російської Федерації про що вказано в Державному реєстрі речових прав у свідоцтві про право на спадщину за законом, набула право власності на території України на земельну ділянку із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яке зареєстровано 05.03.2019 та перебуває у її власності. Доказів на підтвердження подальшого відчуження чи припинення права власності відповідача на вказане майно, матеріали справи не містять. Цивільний процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК України ). Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК України ). На підставі ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог п.4 ст. 264 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду. Згідно з ч.1 ст. 3 Земельного Кодексу України, відносини щодо володіння земельними ділянками в Україні регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Частиною 5 ст. 22 Земельного Кодексу України встановлено, що набуття у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення здійснюється з урахуванням вимог статті 130 цього Кодексу. Частиною 1 статті 130 Земельного Кодексу України врегульовано, що набувати право власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення можуть: а) громадяни України; б) юридичні особи України, створені і зареєстровані за законодавством України, учасниками (акціонерами, членами) яких є лише громадяни України та/або держава, та/або територіальні громади; в) територіальні громади; г) держава. Право власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення може також набуватися банками лише в порядку звернення стягнення на них як на предмет застави. Такі земельні ділянки мають бути відчужені банками на земельних торгах протягом двох років з дня набуття права власності. Іноземцям, особам без громадянства та юридичним особам заборонено набувати частки у статутному (складеному) капіталі, акції, паї, членство у юридичних особах (крім як у статутному (складеному) капіталі банків), які є власниками земель сільськогосподарського призначення. Цей абзац втрачає чинність за умови та з дня схвалення на референдумі рішення, визначеного абзацом восьмим цієї частини. Набуття права власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення юридичними особами, створеними і зареєстрованими за законодавством України, учасниками (засновниками) або кінцевими бенефіціарними власниками яких є особи, які не є громадянами України, може здійснюватися з дня та за умови схвалення такого рішення на референдумі. Також ч.2 ст. 81 Земельного кодексу України встановлено, що іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності. Водночас ч.4 ст. 81 Земельного Кодексу України встановлено, що землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. Разом з тим, статтею 145 Земельного Кодексу України врегульовано порядок припинення права власності на земельну ділянку особи, якщо земельна ділянка не може належати їй на праві власності та/або у зв`язку з порушенням обов`язку щодо її відчуження протягом установленого законом строку. Відповідно до вказаної статті, якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може набуватися нею у власність, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. У разі якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду (ч.2 ст. 145 ЗК України). Позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель. Конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Ціна проданої на земельних торгах земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику. З викладеного випливає, що землі сільськогосподарського призначення на постійній основі можуть належати тільки громадянину України. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР (далі - Конвенція), зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Правомочність володіння розуміють як передбачену законом (тобто юридично забезпечену) можливість мати (утримувати) в себе певне майно (фактично панувати над ним, зараховувати на свій баланс і под.). Правомочність користування означає передбачену законом можливість використовувати, експлуатувати майно, отримувати від нього корисні властивості, його споживання. Правомочність розпорядження означає юридично забезпечену можливість визначення і вирішення юридичної долі майна шляхом зміни його належності, стану або призначення (відчуження за договором, передача у спадщину, знищення, переробка і т. ін.). Згідно з нормою ст. 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном,

Outcome: approved