Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-09 00:00:00

01.12.2023 до Балаклійського районного суду Харківської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за розпискою від 10.06.2021 в сумі 200000 грн. Позов обґрунтовано тим, що 10.06.2021 між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, за умовами якого [PERSON] отримала від [PERSON] у борг кошти у розмірі 200 000 грн., яку зобов`язалася повернути до 01.12.2021. На підтвердження факту укладення договору позики та отримання грошових коштів відповідачем власноручно була складана розписка від 10.06.2021, у присутності двох свідків [PERSON] та [PERSON] . Оскільки відповідач до цього часу позику не повернула, позивач вимушений звернутися до суду із вказаним позовом. Ухвалою від 13.12.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав. Відповідач подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов визнала у повному обсязі. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо за положеннями ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (частина друга статті 247 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, дослідивши матеріали справи, беручи до уваги визнання позову відповідачем, дійшов такого висновку. Судом встановлено, що 10.06.2021 між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, за умовами якого позивач надав відповідачу кошти в сумі 200 000 грн., а остання зобов`язалася повернути їх до 01.12.2021. Наведені обставини підтверджуються наданою позивачем борговою розпискою [PERSON] від 10.06.2021, справжність якої ніким не оспорюється (а.с. 8). Відповідач взяті на себе зобов`язання за договором позики не виконала, суму боргу станом на 10.01.2024 не повернула. Зазначене підтверджується наявною у позивача борговою розпискою, яка у випадку повного виконання [PERSON] зобов`язання за договором мала бути повернута позичальнику. Наведені обставини відповідачем не заперечуються та не спростовуються, тому вважаються доведеними. Частиною 1 статті 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За змістом статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. При цьому, ч. 1 ст. 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Таким чином, розписка про отримання в борг грошових коштів за своєю суттю є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчує отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей, а отже розписка є не лише фактом укладення договору, а й фактом передачі позикодавцем грошової суми позичальнику. Крім того, також слід зазначити, що за змістом ч. 2 ст. 1047 ЦК України дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником. За таких обставин, досліджуючи боргову розписку, яка міститься в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що дана розписка є підтвердженням існування між сторонами договірних зобов`язань й відповідно свідчить про існування між сторонами саме укладеного договору позики та є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Відповідно до положень ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, з урахуванням наведеного, суд вважає, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що відповідають законодавству, а тому підлягають задоволенню. Визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Беручи до уваги вищенаведене, підлягають поверненню позивачу з державного бюджету 1000,00 грн., що дорівнює 50-ти відсоткам судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову (2000 х 0,5 = 1000). Понесені позивачем витрати зі сплати судового збору у сумі 1000 грн. відповідно до ст. 141 ЦПК України стягуються з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved