Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-17 00:00:00

У жовтні 2023 року [PERSON] звернулася до Тростянецького районного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей Южненської міської ради Одеської області, про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог, зазначено, що між позивачем та [PERSON] було зареєстровано шлюб, який рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 08.04.2016 було розірвано. Під час спільного проживання у сторін народилися діти: син [PERSON] , [INFO] та дочка [PERSON] , [INFO] . Діти проживають разом з [PERSON] . У позові зазначено, що ще під час спільного проживання [PERSON] не виявляв жодної ініціативи щодо участі у вихованні дітей, не цікавився їх життям. Відповідач з дітьми не бачиться, матеріальної допомоги на їх утримання не надає. На даний час [PERSON] самостійно займається вихованням доньки та сина. Діти мають все необхідне для розвитку, проживають в хороших умовах, добре харчуються. На сьогоднішній день, діти не знають батька та не мають до нього ніяких почуттів. Враховуючи вищевикладене, позивач просила ухвалити рішення, яким позбавити батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON] , 2009 р.н. та дочки [PERSON] , 2014 р.н. Ухвалою Тростянецького районного суду Вінницької області від 13.10.2023 дану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. Витребувано від Органу опіки та піклування Южненської міської ради Одеської області письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. 12.12.2023 [PERSON] було подано копію висновку №1200/23-05-03 від 16.11.2023 та копію рішення №1324 від 29.11.2023 про затвердження висновку стосовно доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] 13.12.2023 закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач у судове засідання не з`явилася, подала клопотання про розгляд справи без її участі. Будь-яких інших клопотань не заявляв. Позов підтримала, проти ухвалення заочного рішення не заперечила. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином за місцем його реєстрації, однак поштові конверти повернулися без вручення з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України - днем вручення судового повідомлення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсні адреси є достатнім для того, щоб вважати повідомлення «належним»). Окрім того, інформація щодо розгляду справи розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет - https://tr.vn.court.gov.ua. Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження №11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі №10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі №24/260-23/52-б). Окрім того, суд вважає, що факт неотримання відповідачем у справі кореспонденції, яка направлена судом з дотриманням вимог процесуального закону за належною адресою, суд вважає таким, що зумовлений не об`єктивними причинами, а є наслідком суб`єктивної поведінки відповідача. Також, відповідно до ч.11 ст. 128 ЦПК України відповідач був повідомлений про дату, час і місце проведення судового засідання, призначеного на 18.01.2024 через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, про що в матеріалах справи наявне підтвердження. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Представник Служби у справах дітей Южненської міської ради Одеської області в підготовче засідання не з`явився. Подав клопотання, в якому просив про розгляд справи без його участі, підтримав висновок Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Южненської міської ради від 16.11.2023. За таких обставин, суд вважає можливим відповідно до ст. ст. 223, 280 ЦПК України, розглянути справу та ухвалити заочне рішення у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. З врахуванням вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі не подання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ст. 129 Конституції України судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 14.01.2009, [PERSON] народився [INFO] . В графі "батько" записаний [PERSON] , в графі "мати" - [PERSON] (а.с.9). [INFO] народилася [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва серії [NUMBER] (а.с.10). Заочним рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 08.04.2016 у справі №147/339/16, розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 02.12.2007 Олександрівською сільською радою Тростянецького району Вінницької області за актовим записом №13 (а.с.11-12). Вищезазначеним рішенням, також стягнуто з [PERSON] [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини всіх видів його доходу щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину, починаючи з 01.03.2016 і до досягнення дітьми повноліття. 05.07.2019 [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу - [PERSON] (а.с.13). З акту від 22.09.2023 вбачається, що разом з [PERSON] в [ADDRESS] , проживають: [PERSON] , 2009 р.н., [PERSON] , 2014 р.н. та [PERSON] , 1986 р.н. (а.с.23). У позові зазначено, що [PERSON] , батько дітей, не піклується про фізичний і духовний розвиток сина [PERSON] та доньки [PERSON] , не займається їх вихованням, не забезпечує матеріально. У зв`язку з чим, позивач просить позбавити відповідача батьківських прав відносно дітей. З характеристики на [PERSON] , вбачається, що [PERSON] навчається у 4-А класі Ліцею №3 АШГ. Батько учениці - [PERSON] не цікавиться навчанням дочки. За навчальний період з 01.09.2020 по 19.09.2023 (з 1 по 4 класи) батько [PERSON] жодного разу не відвідував школу, на батьківських зборах не був. Не бере участі у вихованні дочки та не цікавиться її успіхами у школі (а.с.20 звор.). Згідно характеристики учня 8-А класу [PERSON] , мати хлопчика приділяє належну увагу вихованню сина, бере участь у житті класу. Своєчасно реагує на повідомлення класного керівника, готова до співпраці. Батько вихованням сина не займається (а.с.21). Відповідно до розрахунків заборгованості по аліментах, за [PERSON] станом на 27.09.2023 рахується заборгованість по аліментах у розмірі 222479,62 грн. (а.с.14). Судом досліджено також інші докази, що характеризують позивачку, а саме позитивну характеристику за місцем проживання, довідку про доходи [PERSON] від 21.09.2023, з якої вбачається, що за період з вересня 2022 року по серпень 2023 року вона отримала дохід у розмірі 116749,39 грн. (нараховано) ( а.с.20, 22 звор.). Також встановлено належні умови проживання та виховання дітей, які створила [PERSON] , що підтверджується актом оцінки потреб сім`ї №94 від 22.09.2023 (а.с.15-19). Висновком Органу опіки та піклування виконавчого комітету Южненської міської ради, затвердженого рішенням №1324 від 29.11.2023, визнано за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , 1987 р.н. відносно його дітей: [PERSON] , 2009 р.н. та [PERSON] , 2014 р.н. (а.с.69, 70). Конвенція про права дитини, що ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991, визнаючи, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння, забезпечує те, щоб дитина не розлучалася з батьками в супереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є - першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно із ст.18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. У відповідності до ч. 2, ч. 3 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, крім того зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Частина 4 ст. 155 СК України передбачає покладання на батьків відповідальності, встановленої законом, за ухилення їх від виконання батьківських обов`язків. Відповідно до діючого СК України, до батьків, які ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків, передбачено застосування таких правових санкцій, які можуть вважатися юридичною відповідальністю, зокрема, позбавлення батьківських прав. Положенням ст. 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти, жорстоко поводяться з дитиною, є хронічними алкоголіками або наркоманами. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт оскарження заявником заяви … про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до сина (параграф 57, 58). У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (параграф 100). Аналіз зазначених положень закону, практики Європейського суду з прав людини дає можливість зробити висновок, що підставою позбавлення батьківських прав батьків є виникнення в сім`ї обставин, коли батьки внаслідок свідомої, винної поведінки не виконують своїх обов`язків щодо виховання, утримання, розвитку дітей, їх навчання та лікування і коли таку ситуацію неможливо виправити іншими заходами. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Особа, позбавлена батьківських прав: втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною, однак не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини (ч.1 ст.166 СУ України) Як встановлено під час розгляду справи в суді, [PERSON] не займається вихованням дітей та їх утриманням. Відповідач також не цікавиться сином та донькою, тобто не проявляє зі своєї сторони батьківської турботи, що свідчить про свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками відносно дітей [PERSON] та [PERSON] . Враховуючи наведені обставини, зважаючи на те, що [PERSON] протягом тривалого часу ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню [PERSON] та [PERSON] , що свідчить про його небажання брати участь у вихованні дітей та зберегти зв`язок із ними, а тому його слід позбавити батьківських прав відносно власних дітей. Надані докази стороною позивача є підтвердженням того, що позбавлення відповідача батьківських прав є доцільним, оскільки останній допустив свідоме нехтування своїми обов`язками, як батька. Крім того, суд вважає за необхідне роз`яснити відповідачу положення статей 169 та 170 СК України, згідно яких, якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню та утримання дітей, суд за його заявою може постановити рішення про поновлення батьківських прав відносно дочки [PERSON] та сина [PERSON] . Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач при зверненні до суду сплатила судовий збір в розмірі 1073,60 грн. за позовну вимогу про позбавлення батьківських прав, у зв`язку з чим зазначена сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved