Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-09 00:00:00

04.04.2023 р. [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, просив визнати протиправними дії відповідача щодо блокування рахунку [NUMBER] , відкритого АТ «Райффайзен Банк» на ім`я [PERSON] та списання грошових коштів в розмірі 40 166,59 грн.; стягнути з відповідача на його користь грошові кошти в розмірі 40 166,59 грн, які були не законно списані АТ «Райффайзен Банк» 26.10.2022 р. Позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані тим, що Постановою Дніпровського апеляційного суду від 17.03.2022 р. по справі № 206/1451/19, призначено до стягнення з [PERSON] та [PERSON] , як правонаступників [PERSON] на користь Дніпровської міської ради суму збитків, завданих фактичним користуванням земельною ділянкою без правовстановлюючих документів у розмірі 138929,32 грн. Згідно з резолютивною частиною постанови Дніпровського апеляційного суду від 17.03.2022 р. по справі № 206/1451/19, сума 138 929,32 грн. призначена до стягнення з двох відповідачів. Оскільки сума до стягнення 138 929,32 грн. призначена з двох осіб, то розраховуючи суму стягнення з однієї особи, виходимо на суму, яка не перевищує 100 000 грн. На підставі вищевказаної постанови Дніпровського апеляційного суду від 17.03.2022 р. по справі № 206/1451/19, Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська був виданий виконавчий лист на [PERSON] 15.08.2022 р. приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Селезньовим М.О. відкрито виконавче провадження [NUMBER], з виконання виконавчого листа у справі № 206/1451/19 від 28.06.2022 р. та накладено арешт на грошові кошти [PERSON] , що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника. В АТ "Райффайзен Банк" на ім`я позивача є відкритий рахунок [NUMBER] . 26.10.2022 р. з вказаного рахунку позивача відповідач здійснив списання грошових коштів у сумі 40 166, 59 грн., у зв`язку з накладеним арештом під час виконання у виконавчому провадженні № [NUMBER]. Виконання відповідачем постанови виконавця є неправомірним, так як відповідач був обізнаний, що на рахунок позивача [NUMBER] , відкритий у Акціонерному товаристві "Райффайзен Банк" використовується позивачем, як фізичною особою - підприємцем, для сплати податків, зборів і обов`язкових платежів до державного бюджету України. Діями відповідача позивачу нанесені збитки у розмірі незаконно списаних відповідачем грошових коштів з рахунку позивача, а тому такі кошти підлягають стягненню з відповідача в користь позивача в розмірі 40 166, 59 грн. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 06.04.2023 р. було відкрито провадження у справі за правилами спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Повідомленням суду від 12.04.2023 р. учасників справи повідомлено про розгляд справи за правилами позовного (спрощеного) провадження, яким одночасно сторонам роз`яснено їх процесуальні права на подачу відповідних заяв по суті справи у встановлені строки. Згідно частини першої статті 174 ЦПК України, що регулює питання видів та змісту заява про суті справи, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Означене є правом учасників справи. 26.05.2023 р. на адресу суду надійшов відзив представника відповідача [PERSON] , в якому він заперечував проти задоволення позову, обґрунтовуючи свій відзив в тим, що рахунок позивача відноситься до звичайного поточного рахунку, тобто немає статусу спеціального режиму використання. Позовні вимоги [PERSON] є незаконними , необґрунтованими та не підлягають задоволенню. 05.06.2023 р. на адресу суду надійшла відповідь на відзив представника позивача [PERSON] 01.07.2023 р. надійшли заперечення на відповідь на відзив представника відповідача [PERSON] . Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що Постановою Дніпровського апеляційного суду від 17.03.2022 р. по справі № 206/1451/19, призначено до стягнення з [PERSON] та [PERSON] , як правонаступників [PERSON] на користь Дніпровської міської ради суму збитків, завданих фактичним користуванням земельною ділянкою без правовстановлюючих документів у розмірі 138929,32 грн. Згідно з резолютивною частиною постанови Дніпровського апеляційного суду від 17.03.2022 р. по справі № 206/1451/19, сума 138 929,32 грн. призначена до стягнення з двох відповідачів. Оскільки сума до стягнення 138 929,32 грн. призначена з двох осіб, то розраховуючи суму стягнення з однієї особи, сума, яка не перевищує 100 000 грн. На підставі вищевказаної постанови Дніпровського апеляційного суду від 17.03.2022 р. по справі № 206/1451/19, Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська був виданий виконавчий лист на [PERSON] 15.08.2022 р. приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Селезньовим М.О. відкрито виконавче провадження [NUMBER], з виконання виконавчого листа у справі № 206/1451/19 від 28.06.2022 р. та накладено арешт на грошові кошти [PERSON] , що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника. В АТ "Райффайзен Банк" на ім`я позивача є відкритий рахунок [NUMBER] . 26.10.2022 р. з вказаного рахунку позивача відповідач здійснив списання грошових коштів у сумі 40 166, 59 грн., у зв`язку з накладеним арештом під час виконання у виконавчому провадженні № [NUMBER]. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно з п. 73 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про платіжні послуги» примусове списання (стягнення) - платіжна операція з рахунку платника, що здійснюється стягувачем без згоди платника на підставі встановленого законом виконавчого документа у випадках, передбачених законодавством України, або на підставі рішення суду, що набрало законної сили, чи рішення керівника органу стягнення (його заступника або уповноваженої особи) у випадках, передбачених Податковим кодексом України. Відповідно до ч. 2 ст. 90 вказаного Закону, стягувач несе відповідальність за обґрунтованість примусового списання (стягнення). Стягувач зобов`язаний відшкодувати платнику шкоду, заподіяну внаслідок необґрунтованого примусового списання (стягнення). Рахунки, які передбачені для сплати податків, зборів і обов`язкових платежів до державного бюджету України, є рахунками зі спеціальним режимом, на які виконавчою службою відповідно до вимог законодавства арешт не накладається. Вказане узгоджується з висновками викладеними у Постанові ВС у складі КГС від 10.10.2019 р. у справі № 916/1572/19; Постанові ВС у складі КГС від 27.06.2019 р. № 916/73/19). Крім того, як вбачається при розрахунку, сума стягнення є меншою за 100 000 грн., а на сайті НБУ наявна інформація, згідно з якою НБУ вже проінформував банки та закликає банки врахувати лист Мінюсту під час обслуговування громадян, оскільки 26.03.2022р. набрав чинності Закон від 15.03.2022р. «Про внесення зміни до розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якими тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України: припиняється звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника (крім рішень про стягнення аліментів та рішень, боржниками за якими є громадяни Російської Федерації). Ст. 73 Закону України «Про виконавче провадження» визначено перелік коштів, на які не може бути звернуто стягнення. Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, кошти на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, кошти на електронних рахунках платників акцизного податку, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України "Про електроенергетику", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України "Про теплопостачання", статті 18-1 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення", на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки", на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження», яка визначає особливості звернення стягнення на кошти та майно боржника - юридичної особи, фізичної особи - підприємця, повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження». В постанові Верховного Суду у справі № 712/9660/20 від 07.07.2021 р. зазначено, що «Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19.05.2020 р. у справі № 905/361/19 (провадження № 12-28гс20) сформульовано висновок про те, що, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження», яка визначає особливості звернення стягнення на кошти та майно боржника - юридичної особи, фізичної особипідприємця, повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження». Верховний Суд вважає, що аналогічний підхід повинен застосовуватись і при виконанні судових рішень при зверненні стягнення на кошти боржників-фізичних осіб, а саме перевірка режиму використання рахунків, а також походження коштів (заробітна плата, пенсія, соціальні виплати тощо) здійснюється банківською чи фінансовою установою, та в разі знаходження на рахунку коштів, на які заборонено звернення стягнення, або коштів, щодо яких законом визначено обмеження щодо стягнення, накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання. Позивач звертався до відповідача щодо арешту, блокуванню та незаконного списання котів з його рахунку та їх повернення, на що отримав відмову від відповідача, оформлену листом від 09.11.2022 р. за № 97-5- 4/1694. Відповідно, Позивач є клієнтом Банку та має рахунок [NUMBER] . Між Банком та [PERSON] 15.01.2019 р. було укладено Угоду № CVDPE 164366. Відповідно до п. 2 Угоди, підписанням цієї Угоди Клієнт приймає публічну пропозицію АТ «Райффайзен Банк Аваль» про надання послуг в порядку та на умовах викладених в Правилах та висловлює повну та безумовну згоду з її умовами. Підписанням Угоди сторони безумовно визначають, що Публічна пропозиція , Угода, Правила, Згода, Тарифи, Заяви разом зі всіма змінами, додатками та додатковими договорами/угодами до них у сукупності є Договором банківського обслуговування, складають його зміст, мають обов`язкову силу та застосовуються до відносин сторін так само, як би їх було викладено безпосередньо в тексті цього документу. Договір банківського обслуговування є укладеним з дати підписання сторонами Угоди та скріплені печатками Банку та Клієнта (за наявності). Відповідно до п. 1.5 Угоди, Правила банківського обслуговування клієнтів малого та мікробізнесу - фізичних осіб підприємців та фізичних осіб, які провадять незалежну професійну діяльність в АТ «Райффайзен Банк Аваль» (Правила) - документ який оприлюднюється на сайті банку та визначає перелік Послуг, порядок та умови надання Банком послуг клієнтам малого та мікробізнесу за Договором, права та обов`язки Банку та Клієнта, порядок розрахунків та відповідальність Сторін, додаткові підстави Відмови від Договору та/або припинення надання послуг, а також інші особливості надання окремих послуг. Рахунок Позивача № 26000246088 був відритий в Банку 24.02.2010 р., який відповідно до Постанови Правління НБУ від 28.12.2018 р. № 162 отримав № UA563808050000000026000246088. Відповідно до п.п. 6.1, 6.2, 6.3 ст. 6 Закону України « Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» банки мають право відкривати рахунки резидентам України (юридичним особам, їх відокремленим підрозділам, фізичним особам), нерезидентам України (юридичним особам, представництвам юридичних осіб в Україні, інвестиційним фондам та компаніям з управління активами, що діють від імені таких інвестиційних фондів, фізичним особам). Особи, визначені в пункті 6.1 цієї статті, мають право відкривати рахунки в будь-яких банках України відповідно до власного вибору для забезпечення своєї господарської діяльності і власних потреб. Порядок відкриття банками рахунків та їх режими визначаються Національним банком України. Умови відкриття рахунка та особливості його функціонування передбачаються в договорі, що укладається між банком і його клієнтом - власником рахунка. Відповідно до Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків-резидентів і нерезидентів, затверджена Постановою НБУ № 492 від 12.11.2003 р., що діяла станом на 2010 рік поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. До поточних рахунків також належать рахунки із спеціальним режимом їх використання, що відкриваються у випадках, передбачених законами України або актами Кабінету Міністрів України. Рахунок Позивача № [NUMBER] відноситься до звичайного поточного рахунку, тобто немає статусу спеціального режиму використання. Вказане підтверджується діючою станом на 2010 рік Постановою правління НБУ № 388 від 21.11.1997 р. «Про затвердження плану рахунків бухгалтерського обліку банків України, відповідно до якого рахунки групи 26 відносяться до «Кошти клієнтів банк», 260 - «Кошти до запитання суб`єктів господарської діяльності», 2600 - «Поточні рахунки суб`єктів господарської діяльності». З 05.08.2019 р. в Україні було запроваджено міжнародний номер банківського рахунку IBAN відповідно до вимог стандарту ISO 13616 відповідно до постанови Правління НБУ «Про запровадження міжнародного номера банківського рахунку (IBAN) в Україні» (зі змінами) від 28.12.2018 р. № 162. Відповідно до Постанови НБУ від 11.09.2017 р. № 89 «Про затвердження нормативно-правових актів Національного банку України з бухгалтерського обліку», визначено, що Банкам України забезпечити до 01.01.2019 р. поступовий перехід на здійснення операцій з використанням платіжних карток із застосуванням балансових рахунків 2600 АП «Кошти на вимогу суб`єктів господарювання» групи рахунків 260 «Кошти на вимогу суб`єктів господарювання», 2620 АП «Кошти на вимогу фізичних осіб» групи рахунків 262 «Кошти на вимогу фізичних осіб, 2650 АП «Кошти на вимоги небанківських фінансових установ» групи рахунків 265 «Кошти небанківських фінансових установ» розділу 26 класу 2 Плану рахунків. Цією ж Постановою НБУ 11.09.2017 р. № 89 затверджено план рахунків бухгалтерського обліку банків України, відповідно до якого рахунки 2600 відносяться до групи рахунків - кошти на вимогу суб`єктів господарювання. Що стосується рахунків зі спеціальним режимом використання, то Постановою Правління НБУ від 05.08.2021 р. № 83 затверджено Положення про порядок відкриття та ведення поточних рахунків зі спеціальним режимом використання в національній та іноземних валютах, банківських металах для цілей одноразового (спеціального) добровільного декларування. Відповідно до п. 7 цього Положення банк відкриває спеціальний рахунок декларанту відповідно до вимог Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів, затвердженої Постановою НБУ від 12.11.2003 р. № 492 (у редакції постанови Правління НБУ від 01.04.2019 р. № 56), у порядку встановленому п. 62 розділу V Інструкції № 492 для фізичних осіб, та з обов`язковим дотриманням вимог п. 16 розділу І Інструкції № 492. Відповідно до п, 8 вказаного вище Положення договір, що укладається в письмовій формі між банком та декларантом, має передбачати особливості відкриття, функціонування та закриття спеціального рахунку, які повинні відповідати вимогам Закону № 1539. Відповідно до умов Угоди № CVDPE 164366 (Договір банківського обслуговування) укладеного 15.01.2019 р. між [PERSON] та АТ «Райффайзен Банк» відкриття Позивачу рахунків зі спеціальним режимом використання не передбачено. Відповідно до ст. 5 Закону України « Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів". Приватний виконавець здійснює примусове виконання рішень, передбачених статтею 3 цього Закону. Статтею 6 Закону України « Про виконавче провадження» передбачено, що у випадках, передбачених законом, рішення щодо стягнення майна та коштів виконуються податковими органами, а рішення щодо стягнення коштів - банками та іншими фінансовими установами. Рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, рішення про стягнення коштів за час роботи стягувача на посаді помічника-консультанта народного депутата України, у тому числі при звільненні з такої посади, виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів. У випадках, передбачених законом, рішення можуть виконуватися іншими органами. Органи та установи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, не є органами примусового виконання. Заходи примусового виконання рішень передбачені ст. 10 Закону України « Про виконавче провадження». Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 48 Закону України « Про виконавче провадження» Звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації (пред`явленні електронних грошей до погашення в обмін на кошти, що перераховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця). Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. Згідно ч. 4 ст. 18 Закону України « Про виконавче провадження» вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом. Банком електронними каналами НАІС 07.09.2022 р. було отримано постанову приватного виконавця Селезньова М.О. від 07.09.2022 р. ВП « [NUMBER] про арешт коштів боржника [PERSON] в сумі 153 122,25 грн. на виконання виконавчого листа Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28.06.2022 р. № 206/1451/19. На виконання вказаної Постанови Банк наклав арешт на кошти Позивача в межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів. 26.10.2022 р. до Банку надійшла платіжні інструкція № 1 від 20.10.2022 р. про примусове стягнення згідно виконавчого провадження № [NUMBER], відповідно до якої Банк меморіальним ордером № 1 від 26.10.2022 р. списав з рахунку [NUMBER] [PERSON] кошти в сумі 40 166,53 грн. Порядок Виконання банками документів про арешт та платіжних інструкцій виконавців на примусове списання коштів визначений Інструкцією про безготівкові розрахунки в національній валюті користувачів платіжних послуг, затверджена Постановою НБУ № 163 від 29.07.2022 р. Відповідно до ч. 1 ст. 43 Закону України «Про платіжні послуги» надавач платіжних послуг зобов`язаний прийняти до виконання надану ініціатором платіжну інструкцію, за умови що платіжна інструкція оформлена належним чином та немає законних підстав для відмови в її прийнятті.Згідно ч. 4 ст. 44 Закону України «Про платіжні послуги» надавач платіжних послуг несе передбачену законодавством відповідальність за шкоду, заподіяну ініціатору у разі відмови у прийнятті наданої ним платіжної інструкції без законних підстав. Стаття 90 Закону України «Про платіжні послуги» передбачає, що стягувач несе відповідальність під час виконання платіжних операцій відповідно до законодавства, що регулює діяльність таких осіб. Стягувач несе відповідальність за обґрунтованість примусового списання (стягнення). Стягувач зобов`язаний відшкодувати платнику шкоду, заподіяну внаслідок необґрунтованого примусового списання (стягнення). Відповідно до ст. 73 Інструкції про безготівкові розрахунки в національній валюті користувачів платіжних послуг, затвердженої Постановою НБУ № 163 від 29.07.2022 р., надавач платіжних послуг платника виконує арешт коштів, що знаходяться на рахунку платника, згідно з постановою про арешт коштів державного виконавця/приватного виконавця (далі - виконавець), судовим рішенням (рішенням, ухвалою, постановою суду) чи ухвалою слідчого судді, суду, постановленою під час здійснення кримінального провадження (далі - документ про арешт коштів). Надавач платіжних послуг платника повинен забезпечити прийняття до виконання документа про арешт коштів, який надійшов до нього в електронній або паперовій формі. Надавач платіжних послуг платника приймає до виконання документ про арешт коштів у паперовій формі, який доставлено до нього самостійно виконавцем (представником/повіреним, помічником приватного виконавця), слідчим, представником суду, слідчого судді, прокурора, контролюючого органу або який надійшов рекомендованим або цінним листом, відправником якого є виконавець, слідчий, суд, слідчий суддя, прокурор, контролюючий орган. Надавач платіжних послуг платника встановлює повноваження особи, яка самостійно доставила документ про арешт коштів, у порядку, визначеному в його внутрішніх документах. Відповідно до ст. 74 зазначеної Інструкції, надавач платіжних послуг платника накладає арешт на кошти, що обліковуються за рахунками, відкритими платником відповідно до нормативно-правового акта Національного банку з питань відкриття і закриття рахунків користувачам надавачами платіжних послуг. Статті 75, 76 Інструкції передбачають, що арешт на підставі документа про арешт коштів може бути накладений на всі кошти, що є на всіх рахунках платника, без зазначення конкретної суми або на суму, що конкретно визначена в цьому документі. Якщо в документі про арешт коштів не зазначений конкретний номер рахунку платника, на кошти якого накладений арешт, але обумовлено, що арешт накладено на кошти, що є на всіх рахунках, то для забезпечення суми, визначеної цим документом, арешт залежно від наявної суми накладається на кошти, що обліковуються на всіх рахунках платника, відкритих у надавача платіжних послуг платника, або на кошти на одному/кількох рахунку/рахунках. Надавач платіжних послуг платника, у якому відкрито рахунок/рахунки (далі - рахунок) платника, уживає заходів щодо забезпечення виконання документа про арешт коштів, який надійшов у цей операційний день. Частиною 1 ст. 1074 ЦК України передбачено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на рахунку, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму та фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, замороження активів, що пов`язані з тероризмом та його фінансуванням, розповсюдженням зброї масового знищення та його фінансуванням, передбачених законом. Банк не має права встановлювати заборону на встановлення обтяження, але може встановлювати розумну винагороду. Припинення звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника повинно здійснюватися державним/приватним виконавцем. При цьому Банк не має права не виконувати постанов державних/приватних виконавців про накладення арешту і несе відповідальність за їх невиконання. Для звільнення коштів з-під арешту боржник має право звертатись з клопотанням саме до державного/приватного виконавця. Якщо на виконанні Банку наявні постанови про арешт, у яких виконавець наклав арешт на кошти на рахунках боржника, крім коштів, звернення стягнення на які заборонено законодавством, Банк має звільніти з під арешту кошти, на які не може бути звернено стягнення. Ці випадки передбачені ст.ст. 72, 73, п.10-2 ХІІІ Закону України «По виконавче провадження». При аналізі виписки по рахунку [NUMBER] , що належить [PERSON] , на даний рахунок не надходили коти, на які не може бути звернено стягнення передбачені ст.ст. 72, 73 Закону України «Про виконавче провадження» № та після зарахування будь-яких коштів на рахунку клієнтів Банку, вказані кошти набувають статусу власних коштів клієнта на його поточному рахунку. Що стосується обмежень передбачених п.10-2 розділу ХІІІ Закону України «Про виконавче провадження», що діяло на час примусового списання з рахунків Позивача коштів в розмірі 40 166,53 грн., то Банк не є ініціатором даного примусового списання коштів. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, крім випадків, установлених статтею 82 ЦПК України. Належними доказами в розумінні статті 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно принципу диспозитивності, встановленого статтею 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд дійшов до висновку, що вимоги Позивача не знайшли свого підтвердження, отже у задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed