Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-09 00:00:00

17 серпня 2023 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив суд позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову зазначено, що з 06 серпня 2005 року по 28 січня 2019 року перебував в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відповідач страждає на наркотичну залежність, неодноразово перебувала на лікуванні в медичних установах, куди була доставлена швидкою медичною допомогою, двічі перебувала на лікуванні в приватних медичних установах, мала постійний депресивний настрій, не працювала, у зв`язку з чим з квітня 2018 року позивач разом з дітьми переїхав проживати до своєї матері - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . На теперішній час позивач перебуває у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] , з якою мали намір одружитися, але через початок військової агресії РФ проти України, 04 березня 2022 року діти разом з [PERSON] виїхали до Польщі, де проживають та навчаються до теперішнього часу. Відповідач дітьми не цікавиться, належної участі у їх житті не приймає, за весь час перебування за кордоном лише один раз їх відвідувала. 12 вересня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження із призначенням підготовчого судового засідання. 01 грудня 2023 року закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, оскільки перебуває на військовій службі за призовом по мобілізації. В судове засідання представник позивача адвокат Кафтасьєва Г.В. не з`явилася, подала до суду заяву, в якій просила суд розглядати справу у її відсутність, позов підтримала з наведених підстав та просила його задовольнити. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явилася, подала до суду заяву, в якій просила суд розглядати справу у її відсутність та зазначила, що позовні вимоги визнає в повному обсязі. В судове засідання представник третьої особи: органу опіки та піклування виконавчого комітету Покровської районної у місті Кривий Ріг ради, не з`явився, в своїй заяві просив суд розглядати справу у його відсутність. У відповідності до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, суд вважає за можливе здійснювати судовий розгляд у відсутність сторін, третьої особи, на підставі наявних у суду матеріалів. Дослідивши письмові докази, суд дійшов наступних висновків. Так, відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. З матеріалів справи судом встановлено, що з 06.08.2005 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28.01.2019 року був розірваний (а.с.13-14). Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , про що Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області в Книзі реєстрації народжень 21.11.2006 року зроблено відповідний актовий запис № 1326 (а.с.10), та [PERSON] , [INFO] , про що Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області в Книзі реєстрації народжень 03.08.2010 року зроблено відповідний актовий запис № 849 (а.с.9), які мають зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] (а.с.11-12), де також зареєстрована відповідачка [PERSON] (а.с.8). Позивач [PERSON] з 11.04.2022 року перебуває на військовій службі за призовом по мобілізації (а.с.15). 15.11.2023 року рішенням виконкому Покровської районної ради в місті Кривому Розі затверджено висновок щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , відповідно до якого орган опіки та піклування Покровської районної у місті Кривому Розі раді вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , стосовно неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Зазначеним висновком встановлено, що [PERSON] належним чином не виконує свої батьківські обов`язки, не піклується про фізичний стан і духовний розвиток дітей, не забезпечує необхідного харчування, не створює належних умов для проживання дітей, не готує їх до самостійного життя, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу. З 2017 року неповнолітні проживають з батьком та бабусею (а.с.39). Згідно письмової заяви [PERSON] від 08.01.2024 року, до початку військової агресії РФ проти України вона перебувала в фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] та проживала разом з ним та двома його неповнолітніми дітьми: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Після початку війни вона разом зі своїми дітьми та дітьми [PERSON] виїхали до Польщі, де вони проживають до теперішнього часу, діти навчаються у школі, а вона оформила над ними опіку. Мати дітей участі у житті та вихованні дітей не приймає, матеріальної допомоги на їх утримання не надає, проживає в Україні (а.с.62). Рішенням окружного суду у м. Катовіце, 6-й сімейний цивільний відділ, від 15 квітня 2022 року, [PERSON] , [INFO] , призначена тимчасовим опікуном для неповнолітніх: [PERSON] , що народилася [INFO] в м. Кривий Ріг на території України, дочка [PERSON] та [PERSON] ; [PERSON] , що народився [INFO] в м. Кривий Ріг на території України, син [PERSON] та [PERSON] (а.с.53-55). Згідно довідки від 04.12.2023 року, Директор Початкової Школи № 65 в м. Катовіце засвідчує, що учень [PERSON] , що народився [INFO] в м. Кривий Ріг, Україна, проживає за адресою: [ADDRESS] , відвідує місцевий заклад з 14 березня 2022 року, 8а клас (а.с.56-58). Згідно довідки від 09.09.2022 року, [PERSON] , [INFO] , проживає за адресою: [ADDRESS] навчальному році є ученицею 1с класу VІІ загальноосвітнього ліцею з двомовним відділами ім. Захисників Катовіце в м. Катовіце (а.с.59-61). Згідно ч. 2, 3 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї (ч. 5 ст. 150 СК України). Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ч. 3 , 4 ст. 155 СК України). Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно правової позиції, викладеної в ухвалі ВССУ від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц, при вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо. Як зазначено у пунктах 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.) що надані батьками до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загально визнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Під час вчинення дій, пов`язаних з розлученням дитини з одним або обома батьками, а також інших дій, що стосуються дитини, в порядку, встановленому законом, судом заслуховується думка та побажання дитини. Статтею 18 Конвенції про права дитини визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. В Рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Аналізуючи встановлені по справі обставини та наведені норми чинного законодавства, суд вважає доведеним, що [PERSON] свідомо, на протязі тривалого часу, ухиляється від виконання обов`язків щодо виховання своїх неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , не піклується про їх здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, не забезпечує здобуття дітьми повної загальної середньої освіти, не готує їх до самостійного життя, не спілкується з дітьми в обсязі необхідному для нормального самоусвідомлення, що відповідачем в судовому засіданні не оспорювалось, суду надано відповідачем заяву про визнання позову. За таких підстав, суд визнає позов [PERSON] обґрунтованим та таким, що відповідає інтересам дітей, мотиви для позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав, визнає доречними і достатніми, а тому позов підлягає задоволенню. З огляду на вищевикладене,

Outcome: approved