Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-18 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Некрасов О.В. звернулася до\~Слов`янського міськрайонного\~суду Донецької\~області з позовною\~заявою до\~[PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначає, що 24.12.2019 вона уклала шлюб з відповідачем, який було зареєстровано Лиманським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану, Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 310. Від цього шлюбу вони мають малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Зазначила, що знаходиться із дітьми більше року під тимчасовим захистом у Королівстві Норвегія, а чоловік залишився у Україні. Фактично сім`я припинила своє існування більше півроку назад, тобто сімейного життя подружжя не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають з чоловіком окремо та не мають спільного бюджету. Причиною розлучення є різні погляди на подальше життя. Спору про спільне майно і місце проживання дітей не має. Просить суд,\~шлюб,\~зареєстрований 24.12.2019 Лиманським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 310, розірвати. Позивач [PERSON] та її представник - адвокат Некрасов О.В., що діє на підставі ордера про надання правничої (правової) допомоги серія ВІ № 1180185 від 19.11.2023, в судовому засіданні участі не приймали, про дату, час та спосіб проведення судового засідання повідомлялися належним чином. Представником позивача через систему «Електронний суд» направлено заяви про розгляд справи за його відсутності та позивача, просили позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] , в судовому засіданні участі не приймав, про дату, час та спосіб проведення судового засідання повідомлявся належним чином. Надав до суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги визнає та згоден на розірвання шлюбу з позивачем, розгляд справи просив здійснювати за його відсутності. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, розглянувши подані позивачем документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що сторони 24.12.2019 уклали шлюб, який було зареєстровано Лиманським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 310. Від цього шлюбу сторони мають малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Їх сім`я фактично розпалася та сторони не підтримують сімейних стосунків, спільного господарства не ведуть. Спору про визначення місця проживання дітей та поділ спільного сумісного майна між позивачем та відповідачем не має. В\~Постанові Пленуму Верховного суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~зазначається, що при розгляді справ, які виникають у зв`язку з укладенням, припиненням шлюбу, а також з інших сімейних відносин, необхідно виходити з положень\~Конституції України, норм\~Сімейного кодексу України,\~Цивільного процесуального кодексу України,\~Закону України «Про міжнародне приватне право» від 23 червня 2005 року, а також інших нормативно - правових актів, що регулюють сімейні відносини. Згідно ч. 1\~ст. 3 Сімейного кодексу України, сім`я\~є первинним та основним осередком суспільства. Згідно зі\~ст. 24 Сімейного кодексу України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно\~ст. 56 Сімейного кодексу України, кожна особа має право припинити свої шлюбні відносини. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 Сімейного кодексу України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Проголошена\~Конституцією України\~охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ч. 2\~ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином у суду є усі підстави для задоволення позовних вимог та розірвання шлюбу між сторонами, так як подальше спільне життя подружжя та збереження сім`ї неможливе. Вирішуючи питання розподілу судових витрат між сторонами суд виходить з такого. Відповідно до п. 8 ст. 6 ЗУ «Про судовий збір», розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, яка передбачає розподіл судових витрат між сторонами, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Водночас, ч. 1 ст. 142 ЦПК України передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. У зв`язку із цим, враховуючи визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, суд доходить до висновку про можливість повернення позивачці з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при зверненні до суду із даним позовом, що становить 536,80 грн. З огляду на викладене, з врахуванням того, що позов задоволений у повному обсязі, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню залишкові 50% понесених нею судових витрат в сумі 536,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved