Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-22 00:00:00

Керівник Чернівецької окружної прокуратури Шевчук П.В. звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Головного Управління Держгеокадастру у Чернівецькій області до [PERSON] про припинення права власності на земельну ділянку шляхом її конфіскації та продажу на земельних торгах. В обґрунтування позовних вимог послався на те, що відповідачка будучі громадянкою російської федерації, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13.04.2019 року, зареєстрованого в реєстрі за № 312, набула у власність земельну ділянку із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 0,0679 га, кадастровий номер 7320783000:02:002:0091, яка розташована на території Герцаївської міської ради Чернівецького району Чернівецької області (колишньої Лунківської сільської ради Герцаївської району Чернівецької області). На підставі вказаного свідоцтва про право на спадщину, 13.04.2019 року за відповідачкою [PERSON] зареєстровано право власності на спірну земельну ділянку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 31165322. З посиланням на те, що відповідачка будучи іноземною громадянкою набувши право власності на вказану вище земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яку упродовж року її не відчужив, прокурор просив суд припинити громадянці російської федерації [PERSON] право власності на земельну ділянку за кадастровим номером 7320783000:02:002:0091, площею 0,0679 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Герцаївської міської ради Чернівецького району Чернівецької області (колишньої Лунківської сільської ради Герцаївської району Чернівецької області). Представниця позивача\~\~прокурор\~Чернівецької окружної\~прокуратури Шестак О.В., позов підтримала та просила його задовольнити з посиланням на обставини викладенні у позовній заяві. Головне управління Держгеокадастру у\~Чернівецькій області свого представника в судове засідання не направила, однак надала суду заяву про розгляд справи у їх відсутності так як проти задоволення позову не заперечували. Відповідачка [PERSON] будучи неодноразово повідомлена про час і місце розгляду справи в т.ч. через сайт Судової влади в судове засідання не з`явилася. За таких обставин, в силу ст. 280 ЦПК України, з урахуванням думки представниці позивача, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення. Суд, з урахуванням пояснень представниці позивача, дослідивши письмові докази по справі, вважає за необхідне зазначити про наступне. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України гарантовано кожній особі право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За приписами ст.131-1 Конституції України, ст.56 ЦПК України, ст.23\~ЗУ\~«Про\~прокуратуру» прокурор уповноважений на представництво в суді інтересів держави у виключних випадках, а саме: якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; у разі відсутності такого органу. Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області у відповідності до положень ст.145 ЗК України, Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель»,\~«Положення про\~Головне управління\~Держгеокадастру в\~області» здійснює\~державний нагляд\~(контроль)\~за дотриманням\~органами державної\~влади,\~органами місцевого\~самоврядування,\~юридичними та\~фізичними особами\~вимог земельного\~законодавства та\~встановленого порядку\~набуття і\~реалізації права\~на землю,\~наділене правом\~на подання\~такого роду\~позовів,\~на лист\~керівника Чернівецької\~окружної прокуратури\~від 11.05.2023\~року у\~відповіді від\~22.05.2023\~року №10-24-0.7-1407/2-23\~зазначало про\~неподання позову\~у зв`язку\~з відсутністю\~бюджетного фінансування,\~при цьому\~не заперечувало\~з приводу\~вжиття прокуратурою\~заходів щодо\~звернення з\~позовною заявою\~до суду\~з вказаного\~питання (а.с. 24). Таким чином, прокуратура реалізуючи покладені від імені держави повноваження щодо захисту інтересів держави, правомірно звернулася до суду із вказаним позовом. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13.04.2019 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1557, [PERSON] отримала у спадщину земельну ділянку із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 0,0679 га, кадастровий номер 7320783000:02:002:0091, яка розташована на території Герцаївської міської ради Чернівецького району Чернівецької області (колишньої Лунківської сільської ради Герцаївської району Чернівецької області) (а.с.37). У відповідності до копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу 163445543, за [PERSON] зареєстровано право власності на вищевказану земельну ділянку (а.с. 18). Відповідно до відомостей управління Державної міграційної служби в Чернівецькій області ДМС України, вбачається, що [PERSON] є громадянкою російської федерації. З питання набуття громадянства України до управління не зверталася. (а.с.20,22-23,32-33). Згідно з інформаційною довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 332156271 від 12.05.2023 року, станом на вказане число, громадянка російської федерації [PERSON] є власником земельної ділянки сільськогосподарського призначення, кадастровий номер 7320783000:02:002:0091 (а.с. 38-41). Довідкою про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 06.06.2023 року №201-20230606-0006050013 визначено, що вартість спірної земельної ділянки становить 12653,41 грн. (а.с. 29-31). Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте, попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. У відповідності до сталої практики ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Принцип «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Конституція України (стаття 13) визначає, що земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. За приписами ст.\~41\~Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Правовий статус та порядок використання, зокрема, земель сільськогосподарського призначення визначено ЗК України. Частиною 5 ст.\~22\~ЗК України визначено, що землі сільськогосподарського призначення не можуть передаватись у власність іноземцям, особам без громадянства, іноземним юридичним особам та іноземним державам. Суб`єктами права приватної власності на землю відповідно до ст.\~80\~ЗК\~України визначено громадян України та юридичних осіб. Проте, з урахуванням змісту частини другої статті 81 та інших норм ЗК України суб`єктами права приватної власності на землю визнаються також іноземні громадяни та особи без громадянства. Згідно ч.3 ст.\~81\~ЗК\~України іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; в) прийняття спадщини. За змістом ч.4 ст.\~81\~ЗК України землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. Відповідно до вимог п.п.«д, е» ч.1 ст.140\~ЗК України підставами припинення права власності на земельну ділянку є: конфіскація за рішенням суду: не відчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом. Примусове припинення прав на земельну ділянку у відповідності до п.п. «в» ч.1 ст.143\~ЗК України здійснюється у судовому порядку у разі конфіскації земельної ділянки. Якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може перебувати в її власності, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. У випадках, коли земельна ділянка цією особою протягом встановленого строку не відчужена, така ділянка підлягає примусовому відчуженню за рішенням суду (ч.ч. 1, 2 ст. 145 ЗК України). В силу ч.4 ст.145\~ЗК України конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Ціна проданої на земельних торгах земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику. Пунктом 10 ч.1 ст.346\~ЦК\~України визначено, що право власності припиняється у разі конфіскації. Частиною 1 ст.348\~ЦК України встановлено, що якщо з підстав, що не були заборонені законом, особа набула право власності на майно, яке за законом, який був прийнятий пізніше, не може їй належати, це майно має бути відчужене власником протягом строку, встановленого законом. Якщо майно не відчужене власником у встановлені законом строки, це майно з урахуванням його характеру і призначення за рішенням суду на підставі заяви відповідного органу державної влади підлягає примусовому продажу. У разі примусового продажу майна його колишньому власникові передається сума виторгу з вирахуванням витрат, пов`язаних з відчуженням майна. Якщо майно не було продане, воно за рішенням суду передається у власність держави. У цьому разі колишньому власникові майна виплачується сума, визначена за рішенням суду. У постанові Верховного Суду від 23.01.2018 року у справі №513/444/15-ц зроблено висновок, що, якщо майно не відчужене власником у встановлені законом строки, це майно з урахуванням його характеру і призначення за рішенням суду на підставі заяви відповідного органу державної влади підлягає примусовому продажу. У разі примусового продажу майна його колишньому власникові передається сума виторгу з вирахуванням витрат, пов`язаних з відчуженням майна. Статтею 153\~ЗК України передбачено, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. У випадках передбачених цим Кодексом та іншими законами України, допускається викуп земельної ділянки. При цьому власникові земельної ділянки відшкодовується її вартість. Суд вважає, що примусове відчуження спірної земельної ділянки без компенсації відповідачу її вартості буде порушенням права власності. Отже відповідачка, будучи іноземною громадянкою, 13.04.2019 року набула у власність спірну земельну ділянку із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 0,0679 га, кадастровий номер 7320783000:02:002:0091, яка розташована на території Герцаївської міської ради Чернівецького району Чернівецької області (колишньої Лунківської сільської ради Герцаївської району Чернівецької області) та упродовж року не відчужила її, що стало підставою для звернення до суду із відповідним позовом. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги керівника Чернівецької окружної прокуратури є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Згідно ст.141\~ЦПК України з відповідачки на користь Чернівецької обласної прокуратури належить стягнути судовий збір в розмірі 2684 грн. На підставі ст.ст. 13, 14, 41 Конституції України, ст.ст. 1, 22, 35, 80, 81, 125, 130, 140, 145 ЗК України, ст.ст. 321, 373, 374 378 ЦК України,

Outcome: approved