Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-17 00:00:00

25.07.2023 р. [PERSON] (надалі також позивач) звернулась до суду із позовом до [PERSON] (надалі також відповідач), посилаючись на те, що вона під час перебування у шлюбі з відповідачем придбали квартиру [ADDRESS] . Посилаючись на те, що майно набуте подружжям за час шлюбу є їх спільною сумісною власністю, позивач просила визнати за нею право власності на частку спірної квартири (а.с.2-3). Ухвалою суду від 23.08.2023 р., суд відкрив провадження у справі та з урахуванням обставин справи вирішив розглянути її у порядку загального позовного провадження (а.с.16). Відповідач відзиву на позов не подав. У підготовче судове засідання, що призначалось на 25.10.2023 р., 16.11.2023 р. 13.12.2023 р. відповідач не з`явився. Тричі подавав клопотання про відкладення судового засідання у зв`язку із поганим самопочуттям, однак жодних підтверджуючих документів не надавав (а.с.21-36). 13.12.2023 р. суд закрив підготовче судове засідання. Сторони, під час підготовчого засідання будь-яких клопотань по суті справи не заявляли та нових доказів не долучали і не заперечували проти закриття підготовчого судового засідання (а.с.45). 25.12.2023 р. відповідач подав клопотання про відкладення розгляду справи через погане самопочуття (а.с.50). Суд відклав розгляд справи. 18.01.2024 р. відповідач вкотре подав клопотання про відкладення розгляду справи через погане самопочуття. Позивач на представник до суду не з`явились. Представник позивача подав заяву про розгляд справи у його відсутність. Враховуючи строки розгляду справи та те, що відповідач п`ять разів просив відкласти розгляд справи через погане самопочуття, однак жодного разу не надав підтверджуючих документів, суд вважає за можливим розглянути справу без участі відповідача. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Матеріалами справи підтверджено, що позивач та відповідач з 06.03.2005 р. по 21.09.2022 р. проживали у зареєстрованому шлюбі і 30.04.2010 р. на ім`я відповідача було придбано квартиру [ADDRESS] (а.с.5-8). Відповідно положень ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України (далі СК України) та ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. За приписами зазначених правових норм право спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу, презюмується законом і не підлягає доказуванню. Відповідно до ст. 69 СК України дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, а ч. 1 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Таким чином, за час перебування у шлюбі сторонами було придбано майно, яке згідно норм Сімейного кодексу України є їх спільною сумісною власністю, і у разі поділу їх частки у цьому майні є рівними, а відтак позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного та відповідно до ст. 60, 69, 70 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України,

Outcome: approved