Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-11 00:00:00

До Вінницького районного суду Вінницької області звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивовані тим, що 10.04.2021 між ТОВ «Інфінанс» та [PERSON] було укладено договір позики № 0686550869. 22.06.2022 між ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 22/06-22, у відповідності до якого ТОВ «Інфінанс» передало (відступило) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» належні йому права вимоги до боржників. Так, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги, зокрема, до відповідача в сумі 104\~917, 50 гривень, з яких: 9\~000, 00 гривень сума заборгованості за основною сумою боргу; 95\~917, 50 гривень сума заборгованості за відсотками. Всупереч умовам договору позики відповідач не виконав свого зобов`язання, заборгованість не погасив. З моменту отримання права вимоги до відповідача позивачем нарахування жодних штрафних санкцій не здійснювалось. Таким чином заборгованість відповідача по договору позики № 0686550869 від 10.04.2021 становить 104\~917, 50 гривень. Крім того, 08.04.2021 між ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 3731511930/664175. 09.12.2021 між ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 09122021, у відповідності до якого ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» передало (відступило) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» належні йому права вимоги до боржників. Так, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги, зокрема, до відповідача в сумі 16\~000, 00 гривень, з яких: 4\~000, 00 гривень сума заборгованості за основною сумою боргу; 12\~000, 00 гривень сума заборгованості за відсотками. Всупереч умовам кредитного договору відповідач не виконав свого зобов`язання, заборгованість не погасив. З моменту отримання права вимоги до відповідача позивачем нарахування жодних штрафних санкцій не здійснювалось. Таким чином заборгованість відповідача по кредитному договору № 3731511930/664175 від 08.04.2021 становить 16\~000, 00 гривень. Також, 28.04.2021 між ТОВ «ФК «Інвеструм» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 18867-04/2021. 29.12.2021 між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 29122021, у відповідності до якого ТОВ «ФК «Інвеструм» передало (відступило) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» належні йому права вимоги до боржників. Так, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги, зокрема, до відповідача в сумі 3\~447, 40 гривень, з яких: 1 100, 00 гривень сума заборгованості за основною сумою боргу; 2\~347, 40 гривень сума заборгованості за відсотками. Всупереч умовам кредитного договору відповідач не виконав свого зобов`язання, заборгованість не погасив. З моменту отримання права вимоги до відповідача позивачем нарахування жодних штрафних санкцій не здійснювалось. Таким чином заборгованість відповідача по кредитному договору № 18867-04/2021 від 28.04.2021 становить 3\~447, 40 гривень. Крім того, 19.06.2021 між ТОВ «Качай гроші» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 00-3668456. 27.09.2021 між ТОВ «Качай гроші» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 27092021, у відповідності до якого ТОВ «Качай гроші» передало (відступило) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» належні йому права вимоги до боржників. Так, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги, зокрема, до відповідача в сумі 1\~402, 50 гривень, з яких: 500, 00 гривень сума заборгованості за основною сумою боргу; 902, 50 гривень сума заборгованості за відсотками. Всупереч умовам кредитного договору відповідач не виконав свого зобов`язання, заборгованість не погасив. З моменту отримання права вимоги до відповідача позивачем нарахування жодних штрафних санкцій не здійснювалось. Таким чином заборгованість відповідача по кредитному договору № 00-3668456 від 19.06.2021 становить 1\~402, 50 гривень. Вищевикладене й стало підставою для звернення до суду позивача із вимогами про стягнення з відповідача на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованості за договором позики № 0686550869 від 10.04.2021 в сумі 104\~917, 50 гривень, за кредитним договором № 3731511930/664175 від 08.04.2021 в сумі 16\~000, 00 гривень, за кредитним договором № 18867-04/2021 від 28.04.2021 в сумі 3\~447, 40 гривень та за кредитним договором № 00-3668456 від 19.06.2021 в сумі 1\~402, 50 гривень. Також, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь судові витрати. Ухвалою суду від 16.11.2023 вищевказану заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Також, даною ухвалою запропоновано учасникам справи надати суду заяви по суті справи та докази у строк, встановлений судом. З матеріалів справи вбачається, що поштове відправлення із ухвалою суду від 16.11.2023 та копією позовної заяви із доданими до неї документами направлене відповідачу за адресою його місця проживання (перебування), зареєстрованою у встановленому законом порядку, повернулося до суду із відміткою «адресат відмовився». Тому, враховуючи положення ст. 128 ЦПК України, вважається, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи. У строк, визначений судом ухвалою суду від 16.11.2023, від відповідача відзив на позов не надійшов. Будь-які докази по справі, крім поданих позивачем разом із позовною заявою, чи клопотання від учасників справи на адресу суду не надходили. Враховуючи вищевикладене та положення ст. 279 ЦПК, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 08.04.2021 між ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 3731511930/664175, відповідно до умов якого ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» зобов`язалось надати [PERSON] кредит у розмірі 4 000, 00 гривень строком на 30 днів - до 07.05.2021, а позичальник, в свою чергу, зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування ним відповідно до умов цього договору. (а.с. 25-26) Невід`ємною частиною цього договору, згідно п. 1.5., є публічна пропозиція (оферта) Товариства на укладення договору про надання фінансового кредиту за допомогою електронних засобів, яка розміщена на сайті Товариства https://www.eurogroshi.com.ua/. Відповідач підтвердив, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту Товариства. Також відповідач підтвердив, що отримав від Товариства до укладення вищевказаного договору інформацію, зазначену у ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (п. 6.8. і п. 6.9. кредитного договору). (а.с. 25зв., 27) Додатком № 1 до вищевказаного договору сторони узгодили графік розрахунків. (а.с. 26) 10.04.2021 [PERSON] звернувся до ТОВ «Інфінанс» із заявою-анкетою на отримання кредиту. (а.с. 14) Того ж дня, 10.04.2021 відповідач був ознайомлений із паспортом споживчого кредиту. (а.с. 11) Підписанням вищевказаної заяви-анкети відповідач підтвердив, що ТОВ «Інфінанс» у відповідності до вимог чинного законодавства у чіткій та зрозумілій формі ознайомило його з інформацією, вказаною у ст. 11 «Про захист прав споживачів» та ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та іншою інформацією, необхідною для свідомого та добровільного вибору фінансової послуги (п. 7 заяви-анкети). ТОВ «Інфінанс» було запропоновано [PERSON] прийняти умови Правил надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту за програми «MoneyBOOM Loyal», затверджених наказом № 15/1 від 18.11.2020, та укласти за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Інфінанс», розміщеної на сайті moneyboom.ua в мережі Інтернет, договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 0686550869/3 від 10.04.2021, та отримати в рамках договору кредит на запропонованих умовах. (а.с. 10). 10.04.2021 відповідач акцептував вищевказану оферту. (а.с. 9) Так, 10.04.2021 між ТОВ «Інфінанс» та [PERSON] було укладено договір позики № 0686550869/3, у відповідності до умов якого ТОВ «Інфінанс» зобов`язалось надати [PERSON] кредит у розмірі 9 000, 00 гривень строком на 30 днів, а позичальник, в свою чергу, зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування ним відповідно до умов цього договору. На виконання умов вищевказаного договору позики ТОВ «Інфінанс» перерахувало на картковий рахунок відповідача, вказаний ним в заяві-анкеті, 9\~000, 00 гривень. (а.с. 15) 28.04.2021 між ТОВ «ФК «Інвеструм» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 18867-04/2021, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Інвеструм» зобов`язалось надати [PERSON] кредит у розмірі 1 100, 00 гривень строком на 7 днів - до 04.05.2021, а позичальник, в свою чергу, зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування ним відповідно до умов цього договору. (а.с. 38-40) Невід`ємною частиною цього договору, згідно п. 1.6., є Правила надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, які розміщені на сайтах Товариства - https://www.zecredit.com.ua. Відповідач підтвердив, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту Товариства. Також відповідач підтвердив, що отримав від Товариства до укладення вищевказаного договору інформацію, зазначену у ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (п. 6.8. і п. 6.9. кредитного договору). (а.с. 39, 42) Додатком № 1 до вищевказаного договору сторони узгодили графік розрахунків. (а.с. 40) 26.06.2021 між ТОВ «ФК «Інвеструм» та [PERSON] було укладено додаткову угоду № 3 до кредитного договору № 18867-04/2021 від 28.04.2021, у відповідності до умов якої сторони, зокрема, погодили відстрочити [PERSON] виконання зобов`язань на 30 днів до 25.07.2021 і змінили графік розрахунків. (а.с. 41) Також, 19.06.2021 між ТОВ «Качай гроші» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 00-3668456, відповідно до умов якого ТОВ «Качай гроші» зобов`язалось надати [PERSON] кредит у розмірі 500, 00 гривень строком на 5 днів до 24.06.2021. В свою чергу, відповідач зобов`язався повернути кредит і сплатити визначені умовами договору проценти за користування ним. (а.с. 52-54) Відповідач підтвердив, що йому була у чіткій та зрозумілій формі надана інформація, вказана у ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування». Також відповідач підтвердив, що він був ознайомлений з Правилами надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Качай гроші», повністю їх розуміє, погоджується з ними і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил, повний текст яких розміщений на сайті https://kachay.com.ua/ (п. 7.2 кредитного договору). Додатком № 1 до вищевказаного кредитного договору його сторони погодили графік платежів та їх розмір. (а.с. 54зв.) 09.12.2021 між ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 09122021, у відповідності до якого ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» передало (відступило) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» належні йому права вимоги до боржників, зокрема до [PERSON] за кредитним договором № 3731511930/664175 від 08.04.2021. (а.с. 28-32) Згідно із п. 1.2. вищевказаного договору факторингу, підписання сторонами та скріплення їх печатками Акту прийому-передачі Реєстру боржників підтверджує факт переходу від ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» прав вимоги заборгованості. 09.12.2021 між ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було складено вищевказаний акт. (а.с. 31-32) 29.12.2021 між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 29122021, у відповідності до якого ТОВ «ФК «Інвеструм» передало (відступило) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» належні йому права вимоги до боржників, зокрема до [PERSON] за кредитним договором № 18867-04/2021 від 28.04.2021. (а.с. 43-46) Згідно із п. 1.2. вищевказаного договору факторингу, підписання сторонами та скріплення їх печатками Акту приймання-передачі Реєстру боржників підтверджує факт переходу від ТОВ «ФК «Інвеструм» до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» прав вимоги заборгованості. 29.12.2021 між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було складено вищевказаний акт. (а.с. 45-46) 27.09.2021 між ТОВ «Качай гроші» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 27092021, у відповідності до якого ТОВ «Качай гроші» передало (відступило) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» належні йому права вимоги до боржників, зокрема до [PERSON] за кредитним договором № 00-3668456 від 19.06.2021. (а.с. 55-58) За умовами вищевказаного договору факторингу, відступлення прав вимоги, належних ТОВ «Качай гроші» за укладеними кредитними договорами, та їх перехід від ТОВ «Качай гроші» до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» відбувається у Дату відступлення Прав вимоги (робочий день, в який сторони склали і підписали Акт прийому-передачі Реєстру боржників). 27.09.2021 між ТОВ «Качай гроші» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було складено вищевказаний акт. (а.с. 57-58) 22.06.2022 між ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 22/06-22, у відповідності до якого ТОВ «Інфінанс» передало (відступило) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» належні йому права вимоги до боржників, зокрема до [PERSON] за договором позики 0686550869. (а.с. 16-20) Згідно із п. 1.2. вищевказаного договору факторингу, підписання сторонами та скріплення їх печатками Акту прийому-передачі Реєстру боржників підтверджує факт переходу від ТОВ «Інфінанс» до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» прав вимоги заборгованості. 22.06.2022 між ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було складено вищевказаний акт. (а.с. 19-20) Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до\~ст. 516 ЦК України\~заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Доказів того, що вищевказані договори визнані недійсними, суду не надано. Таким чином,\~після складання Актів прийому-передачі Реєстру боржників за вищевказаними договорами факторингу, відбулось одиничне, тобто сингулярне правонаступництво. З цього часу\~ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» стало новим кредитором відповідача за договором позики № 0686550869 та кредитними договорами № 3731511930/664175 від 08.04.2021, № 18867-04/2021 від 28.04.2021 і № 00-3668456 від 19.06.2021. Позивач вважає, що відповідачем порушено умови договору позики № 0686550869 від 10.04.2021 та кредитних договорів № 3731511930/664175 від 08.04.2021, № 18867-04/2021 від 28.04.2021 і № 00-3668456 від 19.06.2021, заборгованість за якими підлягає стягненню в примусовому порядку. Судом встановлено, що предметом спору у даній справі є заборгованість, зокрема за договором позики № 0686550869. Водночас позивач, в обґрунтування своїх вимог в частині порушення зобов`язань відповідачем по даному правочину, надав інший договір, а саме договір позики № 0686550869/3. Отже, судом не встановлено укладення 10.04.2021 договору позики саме № 0686550869 між ТОВ «Інфінанс» та відповідачем, заборгованість по якому є предметом спору у даній справі. Належних та допустимих доказів в обґрунтування позовних вимог саме в частині договору позики № 0686550869, суду не надано. В свою чергу доказування, не може ґрунтуватись на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Суд же розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Таким чином, враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, вимоги про стягнення заборгованості за договором позики № 0686550869 задоволенню не підлягають. \~ \~ \~ \~Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України). Як свідчить тлумачення ст. 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1047 і ч. 1 ст. 1055 ЦК України). Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства (ч. 1 і ч. 2 ст. 207 ЦК України). Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів ( змішаний договір ). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Законом України «Про електронну комерцію» визначено організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлено порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначено права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Так, згідно із ст. 3 вищевказаного Закону, електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 7, ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Згідно із ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису ( факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису ) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Норми ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилами ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Судом встановлено, що кредитні договори № 3731511930/664175 від 08.04.2021, № 18867-04/2021 від 28.04.2021 та № 00-3668456 від 19.06.2021, укладено між відповідачем та фінансовими установами в електронній формі. Суд дійшов висновку, що при укладенні вищевказаних кредитних договорів, його сторонами було погоджено усі істотні умови цих договорів. Згідно з ч. 1 ст. 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У ч. 1 та ч. 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом ст. 10561 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Позивач, пред`являючи вимоги про повернення кредиту, просив стягнути крім заборгованості за основною сумою боргу (суму, яку фактично отримав в борг позичальник), заборгованість за відсотками. Як вбачається із наданих позивачем розрахунків заборгованості за кредитними договорами, дані розрахунки не містять ні застосованої процентної ставки, ні періодів проведених нарахувань. Надані позивачем розрахунки заборгованості лише констатують суми заборгованості, визначені первісним кредитором і вказують на відсутність будь-яких нарахувань з моменту укладення договорів факторингу позивачем. При цьому судом враховано, що вказана у розрахунках інформація викладена зацікавленою особою. (а.с. 33, 47, 59) Зясовуючи обставини, пов`язані із правильністю здійснення розрахунків заборгованості, та здійснюючи оцінку доказів, на яких ці розрахунки ґрунтуються, суд прийшов до наступного висновку. В разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Судом прийнято до уваги і строк кредитування, визначений умовами кредитних договорів № 3731511930/664175 від 08.04.2021, № 18867-04/2021 від 28.04.2021 та № 00-3668456 від 19.06.2021, і порядок нарахування відсотків за користування кредитними коштами. Тому суд зауважує, що регулятивні відносини між сторонами кредитного договору обмежені, зокрема, часовими межами, в яких позичальник отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг (строком кредитування та визначеними у його межах періодичними платежами). Однак якщо позичальник порушує зобов`язання з повернення кредиту, в цій частині між ним та кредитодавцем регулятивні відносини трансформуються в охоронні. Інакше кажучи, оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16). На період після прострочення виконання зобов`язання з повернення кредиту кредит боржнику не надається, боржник не може правомірно не повертати кредит, а тому кредитор вправі вимагати повернення боргу разом з процентами, нарахованими на час спливу строку кредитування. Тобто боржник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення кредитування, а тому й не повинен сплачувати за нього проценти відповідно до ст. 1048 ЦК України; натомість настає відповідальність боржника - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до ст. 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором. сторони не можуть з посиланням на принцип свободи договору домовитись про те, що їхні відносини будуть регулюватися певною нормою закону за їхнім вибором, а не тією нормою, яка регулює їхні відносини виходячи з правової природи останніх. Сторони не можуть з посиланням на принцип свободи договору домовитись про те, що їхні відносини будуть регулюватися певною нормою закону за їхнім вибором, а не тією нормою, яка регулює їхні відносини виходячи з правової природи останніх. Надання кредитору можливості одночасного стягнення як процентів за «користування кредитом», так і процентів як міри відповідальності, може призводити до незацікавленості кредитора як у вчиненні активних дій щодо повернення боргу, так і у якнайшвидшому виконанні боржником зобов`язань за кредитним договором, оскільки після спливу строку кредитування грошове зобов`язання боржника перед кредитором зростає навіть швидше, ніж зростало протягом строку кредитування. Тобто фактично кредитор продовжує строк кредитування на власний розсуд на ще вигідніших для себе умовах, маючи при цьому можливість в будь-який момент вчинити дії, спрямовані на стягнення боргу з боржника. Такий підхід вочевидь не відповідає балансу інтересів сторін кредитного договору, який важливо дотримати в межах кредитних відносин, та призводить до того, що кредитор не використовує ефективні способи захисту своїх прав (звернення стягнення на заставне майно боржника, стягнення боргу з поручителя тощо) одразу після порушення боржником умов договору. На вищевказане неодноразово звертав увагу Верховний Суд, зокрема Велика Палата Верховного Суду в постанові від 05.04.2023 по справі № 910/4518/16. Судом встановлено, що сторони кредитного договору № 3731511930/664175 від 08.04.2021 погодили строк кредитування - до 07.05.2021 і узгодили нарахування процентів як за користування кредитом в межах цього строку кредитування, так і за неправомірне користування кредитом поза межами строку кредитування, тобто передбачили відповідальність за порушення грошового зобов`язання. При цьому продовження строку кредитування є правом позичальника за певних умов (п. 3.3.3), як то визначено розділом 3 цього кредитного договору. Судом не встановлено продовження строку кредитування за кредитним договором № 3731511930/664175 від 08.04.2021. Судом звернуто увагу на те, що вказаний кредитний договір містить окремі розділи, що регулюють порядок нарахування процентів та відповідальність сторін (розділ 2 і розділ 4 відповідно). У відповідності до п. 1.3. кредитного договору № 3731511930/664175 від 08.04.2021 за користування кредитом відповідач зобов`язався сплачувати 2, 5 % на добу від суми кредиту. Згідно із п. 4.3 даного договору, у разі, якщо клієнт не повернув кредит в строк, зазначений в п. 1.2. цього договору та/або додатку(-ах) до цього договору, проценти, передбачені п. 1.3 цього договору продовжують нараховуватися за кожний день користування кредитними коштами, але в будь-якому випадку не більше 90 (дев`яноста) календарних днів, починаючи з дня укладення договору. Як суд вже зазначав, слід розрізняти правову природу процентів за «користування кредитом» і процентів, які сплачуються у випадку прострочення грошового зобов`язання на підставі ст. 625 ЦК України, що в свою чергу є мірою цивільно-правової відповідальності. Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. Суд зауважує, що зазначене благо виникає у позичальника саме внаслідок укладення кредитного договору. Невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже - і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до ст. 1048 ЦК України. За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до ст. 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця. Вищевказане узгоджується із правовим висновком Великої Палата Верховного Суду, висловленим в постанові від 05.04.2023 по справі № 910/4518/16. Отже, за користування кредитними коштами, тобто в межах строку кредитування - до 07.05.2021, відповідач зобов`язався сплатити 3\~000, 00 гривень відсотків (4\~000, 00 гривень х 2, 5 % х 30 днів). Враховуючи не повернення відповідачем 07.05.2021 кредитних коштів, позикодавець мав право нарахувати проценти за неправомірне користування кредитними коштами, тобто поза межами строку кредитування, тим самим застосувавши цивільно-правову відповідальність відповідно до положень ч. 2 ст. 625 ЦК України. Однак, звертаючись до суду із даним позовом позивач вимоги про стягнення відсотків за вищевказаним кредитним договором відповідно до положень ст. 625 ЦК України не заявляв. Таким чином, суд прийшов до висновку, що розрахунок заборгованості за кредитним договором № 3731511930/664175 від 08.04.2021, наданий позивачем, є необґрунтованим і не підтвердженим належними, допустимими і достовірними доказами. Тому, враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 3731511930/664175 від 08.04.2021 в сумі 7\~000, 00 гривень, з яких: 4\~000, 00 гривень сума за основною сумою боргу (тіло кредиту); 3\~000, 00 гривень сума заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами. Також судом встановлено, що сторони кредитного договору № 18867-04/2021 від 28.04.2021 погодили строк кредитування - до 04.05.2021 і узгодили нарахування процентів як за користування кредитом в межах цього строку кредитування, так і за неправомірне користування кредитом поза межами строку кредитування, тобто передбачили відповідальність за порушення грошового зобов`язання. При цьому продовження строку кредитування є правом позичальника за певних умов (п. 3.3.3), як то визначено розділом 3 цього кредитного договору. Судом звернуто увагу на те, що вказаний кредитний договір містить окремі розділи, що регулюють порядок нарахування процентів та відповідальність сторін (розділ 2 і розділ 4 відповідно). У відповідності до п. 1.3. кредитного договору № 18867-04/2021 від 28.04.2021 за користування кредитом відповідач зобов`язався сплачувати 2, 20 % на добу від суми кредиту. Згідно із п. 4.3 даного договору, у разі, якщо клієнт не повернув кредит в строк, зазначений в п. 1.2. цього договору та/або додатку(-ах) до цього договору, проценти, передбачені п. 1.3 цього договору продовжують нараховуватися за кожний день користування кредитними коштами, але в будь-якому випадку не більше 90 (дев`яноста) календарних днів, починаючи з дня укладення договору. Отже, за користування кредитними коштами, тобто в межах строку кредитування - до 04.05.2021, відповідач зобов`язався сплатити 0, 77 гривень відсотків, зважаючи на положення п. 1.4. цього кредитного договору. Однак, приймаючи до уваги недотримання боржником умов, встановлених п. 1.4. кредитного договору, підлягає застосуванню стандартна процентна ставка з першого дня користування кредитними коштами 2, 20 % на добу від суми кредиту. Водночас, укладеною додатковою угодою № 3 від 26.06.2021 до кредитного договору № 18867-04/2021 від 28.04.2021, сторони узгодили розмір заборгованості станом на 26.06.2021 в розмірі 2\~552, 00 гривень (1\~100, 00 гривень + (1\~100, 00 гривень х 2, 20 % х 60 днів (з 28.04.2021 до 26.06.2021)) і відстрочення виконання зобов`язання до 25.07.2021. Згідно із п. 1 цієї додаткової угоди, будь-які нарахування за кредитом припиняються на строк дії відстрочки, тобто з 27.06.2021 до 25.07.2021. Судом не встановлено продовження строку кредитування за кредитним договором № 18867-04/2021 від 28.04.2021 з 26.07.2021. Отже, враховуючи викладене вище, приймаючи до уваги презумпцію правомірності додаткової угоди № 3 від 26.06.2021 до кредитного договору № 18867-04/2021 від 28.04.2021, відповідач зобов`язаний сплатити 1 452, 00 гривень відсотків. Враховуючи не повернення відповідачем 25.07.2021 кредитних коштів, позикодавець мав право нарахувати проценти за неправомірне користування кредитними коштами, тобто поза межами строку кредитування, тим самим застосувавши цивільно-правову відповідальність відповідно до положень ч. 2 ст. 625 ЦК України. Однак, звертаючись до суду із даним позовом позивач вимоги про стягнення відсотків за вищевказаним кредитним договором відповідно до положень ст. 625 ЦК України не заявляв. Таким чином, суд прийшов до висновку, що розрахунок заборгованості за кредитним договором № 18867-04/2021 від 28.04.2021, наданий позивачем, є необґрунтованим і не підтвердженим належними, допустимими і достовірними доказами. Тому, враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 18867-04/2021 від 28.04.2021 в сумі 2\~552, 00 гривень, з яких: 1\~100, 00 гривень - сума за основною сумою боргу (тіло кредиту); 1 452, 00 гривень гривень - сума заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами. Крім того, судом встановлено, що сторони кредитного договору № 00-3668456 від 19.06.2021 погодили строк кредитування - до 24.06.2021 з можливістю його пролонгації за певних умов і узгодили нарахування процентів як за користування кредитом в межах цього строку кредитування, так і за неправомірне користування кредитом поза межами строку кредитування, тобто передбачили відповідальність за порушення грошового зобов`язання. При цьому, виходячи із умов пролонгації, визначених п. 1.8 кредитного договору, строк кредитування, визначений п. 1.3 може бути продовжений виключно за бажанням позичальника, тобто автоматична пролонгація можлива виключно за волевиявленням позичальника, яке він реалізує в порядку, чітко визначеному п. 1.8 цього кредитного договору. Позивачем не надано суду належних доказів волевиявлення відповідача на пролонгацію строку кредитування за кредитним договором № 00-3668456 від 19.06.2021. Отже, виходячи із вищевикладеного та положень п. 1.4.2 і п. 6.3 кредитного договору № 00-3668456 від 19.06.2021, за період з 19.06.2021 до 24.06.2021 розмір процентів за користування кредитом за цим договором становить 47, 50 гривень (500, 00 гривень х 1, 90 % х 5 днів). Судом звернуто увагу на те, що вказаний кредитний договір містить окремі розділи, що регулюють порядок нарахування процентів та відповідальність сторін (розділ 3 і розділ 6 відповідно). Враховуючи не повернення відповідачем 24.06.2021 кредитних коштів, позикодавець мав право нарахувати проценти за неправомірне користування кредитними коштами, тобто поза межами строку кредитування, тим самим застосувавши цивільно-правову відповідальність відповідно до положень ч. 2 ст. 625 ЦК України. Однак, звертаючись до суду із даним позовом позивач вимоги про стягнення відсотків за вищевказаним кредитним договором відповідно до положень ст. 625 ЦК України не заявляв. Таким чином, суд прийшов до висновку, що розрахунок заборгованості за кредитним договором № 00-3668456 від 19.06.2021, наданий позивачем, є необґрунтованим і не підтвердженим належними, допустимими і достовірними доказами. Тому, враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 00-3668456 від 19.06.2021 в сумі 547, 50 гривень, з яких: 500, 00 гривень - сума за основною сумою боргу (тіло кредиту); 47, 50 гривень - сума заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами. Судом також прийнято до уваги, що за умовами договорів факторингу № 09122021 від 09.12.2021, № 29122021 від 29.12.2021 та № 27092021 від 27.09.2021, позивач не був позбавлений можливості отримати від первісних кредиторів документацію, необхідну для реалізації ним права вимоги до відповідача та стягнення суми боргу, зокрема детальних розрахунків заборгованості. Звертаючись до суду із позовом про стягнення грошових коштів, саме позивач зобов`язаний навести обґрунтований розрахунок сум, що стягуються (п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України) і в подальшому довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України). При цьому, позивачем не було повідомлено суд про неможливість подання доказів у встановлений законом строк, тобто разом із позовом, у відповідності до ч. 4 ст. 83 і п. 8 ч. 3 ст. 175 ЦПК України. У відповідності до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Принцип оцінки доказів «поза розумним сумнівом» полягає в тому, що розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, підтверджених доказами. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність. Таким чином,\~враховуючи вищевикладене,\~суд прийшов\~до висновку,\~що вищевказані\~розрахунки заборгованості,\~надані позивачем,\~є необґрунтованими\~і не\~підтвердженими належними,\~допустимими і\~достовірними доказами. Отже, вимоги позивача про стягнення на його користь з відповідача заборгованості за відсотками за кредитним договором № 3731511930/664175 від 08.04.2021 в сумі 9\~000, 00 гривень, за кредитним договором № 18867-04/2021 від 28.04.2021 в сумі 895, 40 гривень та за кредитним договором № 00-3668456 від 19.06.2021 в сумі 855, 00 гривень, задоволенню не підлягають. Згідно із ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), відповідно до ст. 610 ЦК України. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, відповідно до ст. 611 ЦК України. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеному у ст. 13 ЦПК України\~саме відповідач, як особа, яка на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами, визначає докази, якими підтверджуються його заперечення проти позову, доводиться їх достатність та переконливість. Правом на подання відзиву на позовну заяву, у якому відповідач міг би викласти свої заперечення (за наявності) щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, з якими він не погоджується, із посиланням на відповідні докази та норми права, не скористався. Відповідачем не оспорювався факт отримання ним кредитних коштів. При цьому, судом враховується стандарт доказування «більшої вірогідності». Отже, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку позикодавцю не повернуті, кредитор має право вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Згідно із ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно із ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ч. 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву. Сторонами по справі у відповідності до ч. 4 ст. 83 ЦПК України не було повідомлено про неможливість подання доказів у встановлений законом строк. Крім того, будь-які інші докази, ніж ті, що були надані позивачем разом із позовом, до суду сторонами по справі подані не були. Заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, до суду не надходили. Будь-які клопотання про витребування доказів по справі в зв`язку з неможливістю їх самостійного надання та заяви про забезпечення доказів до суду сторонами по справі не подавалися. Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи. Також, судом в ухвалі суду від 16.11.2023 було роз`яснено сторонам по справі наслідки ненадання суду доказів по справі, дії в разі неможливості надання доказів, а також право і порядок звернення до суду із заявами та клопотаннями. Отже, кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд. Згідно із ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. В даному випадку, суд позбавлений права на збирання доказів по справі з власної ініціативи, що було б порушенням рівності прав учасників судового процесу. Згідно із ч. 2 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з п. 2, п. 4, п. 6 п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Таким чином, враховуючи вищевикладене та положення ч. 8 ст. 279 ЦПК України, судом досліджуються докази і письмові пояснення, викладені в заявах по суті, в даному випадку пояснення, викладені в позовній заяві, а також докази, надані разом із нею. Суд, дослідивши письмові пояснення, викладені позивачем у позові, та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання в тому, що позов підлягає частковому задоволенню. Враховуючи вищевикладене, а також ст. 16 ЦК України, згідно з якою суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що в даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом стягнення на його користь з відповідача заборгованості: -за кредитним договором № 3731511930/664175 від 08.04.2021 в сумі 7\~000, 00 гривень, з яких: 4\~000, 00 гривень сума за основною сумою боргу (тіло кредиту); 3\~000, 00 гривень сума заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами; -за кредитним договором № 18867-04/2021 від 28.04.2021 в сумі 2\~552, 00 гривень, з яких: 1\~100, 00 гривень - сума за основною сумою боргу (тіло кредиту); 1 452, 00 гривень гривень - сума заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами; -за кредитним договором № 00-3668456 від 19.06.2021 в сумі 547, 50 гривень, з яких: 500, 00 гривень - сума за основною сумою боргу (тіло кредиту); 47, 50 гривень - сума заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами. В задоволенні решти позовних вимог, а саме в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики № 0686550869 в сумі 104\~917, 50 гривень, з яких: 9\~000, 00 гривень сума заборгованості за основною сумою боргу; 95\~917, 50 гривень сума заборгованості за відсотками, а також відсотків за кредитним договором № 3731511930/664175 від 08.04.2021 в сумі 9\~000, 00 гривень, за кредитним договором № 18867-04/2021 від 28.04.2021 в сумі 895, 40 гривень та за кредитним договором № 00-3668456 від 19.06.2021 в сумі 855, 00 гривень, слід відмовити, оскільки такі вимоги, враховуючи вищевикладене, є необґрунтованими і недоведеними належними, допустимими та достовірними доказами в розумінні ст.ст. 77-79 ЦПК України, які б були достатніми, в розумінні ст. 80 ЦПК України, для задоволення позову в повному обсязі. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено сплату позивачем при зверненні до суду судового збору в сумі 2\~684, 00 гривень, що підтверджується платіжною інструкцією від 17.10.2023. (а.с. 73) Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи положення ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 215, 52 гривень, пропорційно розміру задоволених позовних вимог (8, 03 %). Решту судового збору в сумі 2\~468, 48 гривень слід залишити за позивачем. Доказів понесення сторонами по справі інших судових витрат суду не надано. Враховуючи вищенаведене та

Outcome: partial