Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-14 00:00:00

21 листопада 2023 року позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування позову позивач зазначила, що 29 червня 2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Новомосковську Новомосковського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області зареєстровано шлюб між позивачем і відповідачем, актовий запис № 193. Під час шлюбу у сторін народилось двоє спільних дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . На підставі рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 березня 2020 року у справі № 183/3301/19 шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Після розірвання шлюбу діти постійно проживають з позивачем. На підставі судового наказу від 05 липня 2018 року у справі № 183/2742/18 стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходів) щомісяця, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з 14 травня 2018 року і до досягнення дітьми повноліття. У зв`язку з тим, що відповідач є пенсіонером Міністерства внутрішніх справ України, судовий наказ пред`явлено до виконання Пенсійному фонду України. Позивач указує, що [INFO] син [PERSON] досяг повноліття, тому з відповідача припинено стягнення аліментів на утримання [PERSON] .. В даний час з відповідача проводиться стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , у сумі, яка становить 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Постановленою суддею ухвалою від 05 грудня 2023 року відкрито провадження у справі. Справу постановлено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Окрім іншого, встановлено відповідачеві строк для подання відзиву на позов. Ухвалу суду направлено сторонам, у тому числі відповідачеві разом з копією позовної заяви та копіями доданих до неї документів за зареєстрованим місцем його проживання. 12 січня 2024 року до суду повернуто конверт із вкладенням, направлений відповідачеві, з відміткою відділення поштового зв`язку про причини повернення: «адресат відмовився». Станом на 15 січня 2024 року відзиву на позов, будь-яких заяв та клопотань від відповідача до суду не надходило. Суд, оцінивши доводи позовної заяви, дослідивши докази, подані позивачем в обґрунтування позовних вимог дійшов такого висновку. Відповідно до частин 4, 5 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Так, рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 березня 2020 року у справі № 183/3301/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] розірвано шлюб між [PERSON] і [PERSON] , зареєстрований 29 червня 2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Новомосковську Новомосковського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 193. Вказаним рішенням установлено, зокрема, що 29 червня 2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Новомосковську Новомосковського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області був зареєстрований шлюб між [PERSON] і [PERSON] , актовий запис № 193, після реєстрації шлюбу [PERSON] було присвоєне прізвище [PERSON] . Сторони від даного шлюбу мають дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] /а.с.8/. Обставини щодо народження дітей також підтверджені наданими позивачем копіями свідоцтв про народження, серії [NUMBER] та серії [NUMBER] /а.с.6, 7/. Ухваленим судовим наказом Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 липня 2018 року у справі № 183/2742/18, зокрема, стягнуто з\~боржника,\~яким є\~ [PERSON] ,\~на користь\~ [PERSON] аліменти\~на утримання\~дитини \~ [PERSON] , [INFO] \~та [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~у розмірі\~1/3\~частки з\~усіх видів\~заробітку (доходів)\~щомісяця,\~але не\~менше ніж\~50\~%\~прожиткового мінімуму\~для дитини\~відповідного віку\~та не\~більше десяти\~прожиткових мінімумів\~для дитини\~відповідного віку,\~починаючи з\~14\~травня 2018\~року і\~до досягнення\~дітьми повноліття /а.с.9/. З матеріалів справи встановлено, що син сторін [PERSON] [INFO] досяг повноліття. Вирішуючи позов, суд виходить з такого. У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частинами першою та другою статті 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Звертаючись до суду з позовом про збільшення розміру аліментів, позивач зазначила про те, що у зв`язку з досягненням їх із відповідачем старшим сином повноліття, змінився матеріальний стан відповідача, а тому розмір аліментів на утримання їх малолітньої дочки [PERSON] підлягає збільшенню. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Частинами 1 та 2 статті 183 СК України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. За ч. 3 ст. 183 СК України, якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Судом установлено, що судовим рішенням від 05 липня 2018 року у справі № 183/2742/18 з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей в єдиній частці (в розмірі 1/3 частини) від заробітку доходу платника аліментів, яка стягувалася до досягнення старшим сином [PERSON] повноліття. Після досягнення сином повноліття, аліменти на утримання малолітньої дочки [PERSON] стягуються з відповідача на користь позивача за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття, тобто в розмірі 1/6 частини доходів відповідача. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки, у зв`язку з досягненням старшим сином сторін повноліття та припиненням стягнення аліментів на його утримання, змінився матеріальний стан відповідача внаслідок зменшення розміру аліментів, що стягуються з нього. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що розмір аліментів, які стягуються з відповідача на користь позивача на утримання малолітньої дочки [PERSON] підлягає збільшенню до 1/4 частини доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дітей відповідного віку, починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття. При вирішенні питання щодо стягнення судових витрат, з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України судові витрати у справі покладаються на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved