Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. Вобґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 28.11.1998 року між ним та відповідачкою був укладений шлюб. Починаючи із цього часу вони проживали однією сім`єю, вели спільне господарство та виконували інші обов`язки як членів подружжя щодо один одного. Від шлюбу мають одну повнолітню дитину - доньку [PERSON] . [INFO] . З перших днів подружнього життя у них була дружня сім`я, заснована на почуттях любові, поваги та вірності один до одного, але поступово стосунки між ними зіпсувалися, почуття любові, поваги та розуміння згасли та все одно ми неодноразово намагались зберегти сім`ю. Однак, їм це не вдалося, що призвело до остаточного припинення шлюбних відносин у кінці 2022 року. Враховуючи, що вони з відповідачкою не проживають однією сім`єю , не ведуть спільного господарства, не підтримують сімейні відносини як подружжя, подальше спільне життя із збереженням шлюбу буде суперечити інтересам кожного з них. У зв`язку з цим, позивач просить розірвати шлюбу між ними. Судові витрати просив покласти на нього. Позивач в судове засідання не з`явився, однак до його початку надав заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилася по невідомій суду причині, хоча про день та час судового розгляду була належним чином повідомлена, що підтверджується довідкою про доставку SMS та оголошенням про виклик. Виклик відповідача здійснювався через оголошення на веб-сайті суду, оскільки адреса її реєстрації знаходиться на тимчасово окупованій території України. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов : відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності дійшов наступного висновку. Частиною 1 ст.51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно копії свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] , 28.11.1998 року зареєстрували шлюб [PERSON] та [PERSON] . Прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу : « [PERSON] ». Відповідно до ч.2 ст.104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За приписами ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Статтею 112 Сімейного Кодексу України передбачено, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя». Таким чином, суд вважає наявність фактів, якими позивач обґрунтовує свої вимоги встановленою, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, як обґрунтовані та підтверджені документально. На підставі викладеного та ст.ст.7, 110-112,113 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved