Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-10 00:00:00

26 вересня 2023 року позивач звернувся засобами «Електронний суд» до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача 3 % річних у розмірі 309 грн та інфляційні витрати у розмірі 2122 грн 91 коп., а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 858, 88 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 2900 грн. В обґрунтування\~позовних вимог\~посилається на\~те,\~що 22\~грудня 2022\~року рішенням\~Київського районного\~суду м.\~Харкова задоволений\~позов ФОП [PERSON] \~до [PERSON] \~та стягнуто\~з [PERSON] \~на користь\~ФОП [PERSON] \~завдані збитки\~у порядку\~регресу у\~розмірі 5\~985\~грн 19\~коп.,\~судовий збір\~у розмірі\~908\~грн та\~витрати на\~правову (правничу)\~допомогу у\~розмірі 4\~000\~грн.\~Зазначив,\~що 17\~лютого 2021\~року близько\~08\~години 50\~хвилин у\~м.\~Харкові по\~вул.\~Астрономічна,\~7а,\~мала місце\~дорожньо-транспортна\~пригода за\~участю автомобіля\~«Honda\~Accord»,\~державний реєстраційний\~номер « [NUMBER] »,\~під керуванням\~ [PERSON] ,\~та автомобіля\~«Honda\~Civic»,\~державний реєстраційний\~номер [NUMBER] ,\~під керуванням\~ [PERSON] .\~Постановою Київського\~районного суду\~м.\~Харкова від\~12\~березня 2021\~року [PERSON] \~визнаний винним\~у вчинені\~адміністративного правопорушення,\~передбаченого ст.\~124\~КУпАП.\~Вказав,\~що 02\~серпня 2021\~року між\~ПрАТ «СК\~«ВУСО» та\~ФОП [PERSON] \~укладений договір\~№ 02/08/2021\~про відступлення\~права вимоги,\~відповідно до\~якого первісний\~кредитор відступає,\~а новий\~кредитор отримує\~право вимоги\~відшкодування у\~порядку регресу\~збитків завданих\~первісному кредитору\~по договорам\~страхування,\~перелік яких\~наведений у\~Додатку №\~1\~до договору,\~у тому\~числі,\~новий кредитор\~отримав право\~вимоги відшкодування\~у порядку\~регресу збитків\~у вигляді\~виплаченого страхового\~відшкодування за\~договором №\~5037871\~від 14\~липня 2020\~року.\~З метою\~виконання рішення\~суду ФОП\~ [PERSON] \~звернувся до\~державної виконавчої\~служби із\~заявою про\~відкриття виконавчого\~провадження щодо\~примусового стягнення\~заборгованості з\~відповідача.\~Відповідно до\~відомостей з\~АСВП державним\~виконавцем були\~відкриті виконавчі\~провадження №\~71976116,\~№ 71976483,\~3\~71976589,\~боржником за\~якими є\~ [PERSON] \~23\~червня 2023\~року [PERSON] \~здійснив фактичне\~виконання рішення\~суду від\~22\~грудня 2022\~року.\~Зазначив,\~що положеннями ч.\~1\~ст.\~509\~ЦК України\~передбачено,\~що зобов`язанням\~є правовідношення,\~в якому\~одна сторона\~(боржник)\~зобов`язана\~вчинити на\~користь другої\~сторони (кредитора)\~певну дію\~(передати\~майно,\~виконати роботу,\~надати послугу,\~сплатити гроші\~тощо)\~або утриматися\~від певної\~дії,\~а кредитор\~має право\~вимагати від\~боржника виконання\~його обов`язку.\~У разі порушення грошового зобов`язання з вини боржника настають наслідки передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України. Беручи до уваги те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді нарахування інфляційних втрат та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, то ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, а тому позивач має право на стягнення з відповідача зазначених виплат за весь час прострочення, починаючи з наступного дня винесення ухвали про відкриття провадження у справі № 953/17917/21 року, а саме - з 02 жовтня 2021 року та до дня виконання боржником грошового зобов`язання, тобто до 26 червня 2023 року. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 29 вересня 2023 року позовну заяву було залишено без руху, позивачу наданий строк для усунення недоліків 10 днів з дня вручення копії ухвали. У встановлений законом строк 03 жовтня 2023 року позивач усунув недоліки позовної заяви. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 12 жовтня 2023 року провадження у справі відкрито, розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. Відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву. 20\~грудня 2023\~року на\~адресу суду\~від відповідача\~ [PERSON] \~на адресу\~суду надійшов\~відзив на\~позовну заяву,\~в якому\~просить у\~задоволенні позовних\~вимог відмовити\~у повному\~обсязі з\~огляду на\~їх безпідставність\~та необґрунтованість.\~Зазначив,\~що положеннями\~ст.\~625\~ЦК України\~визначені загальні\~правила відповідальності\~за порушення\~грошового зобов`язання.\~Зауважив на\~тому,\~що передумовою\~для звернення\~до суду\~з відповідними\~позовними вимогами\~слугує факт\~наявності рішення\~суду про\~стягнення заборгованості,\~яке не\~виконане боржником.\~Разом з\~тим станом\~на 02\~жовтня 2021\~року не\~був встановлений\~факт прострочення\~грошового зобов`язання\~боржником (відповідачем\~по справі).\~Окрім того,\~зауважив на\~тому,\~що станом\~02\~жовтня 2021\~року він\~не був\~обізнаний про\~наявність в\~провадженні суду\~цивільної справи\~№ 953/17917/21,\~а тому\~вимога позивача\~про стягнення\~інфляційних втрат\~та трьох\~процентів річних\~від простроченої\~суми боргу\~з наступного\~дня винесення\~ухвали про\~відкриття провадження\~у справі\~№ 953/17917/21\~року,\~а саме\~-\~з 02\~жовтня 2021\~року є\~безпідставною.\~Зазначив,\~що 23\~червня 2023\~року йому\~стало відомо\~про те,\~що рішенням\~суду від\~22\~грудня 2022\~року задоволений\~позов ФОП\~ [PERSON] \~та з\~нього як\~відповідача по\~справі №\~953/17917/21\~стягнуто на\~користь ФОП\~ [PERSON] завдані збитки в порядку регресу, тому того ж дня він сплатив визначену рішенням грошову суму, тим самим виконав свої зобов`язання у повному обсязі. Щодо позовних вимог позивача про стягнення з нього судових витрат та витрат на правничу допомогу заперечував, посилаючись на те, що вказана справа є наслідком ДТП, яка мала місце 17 лютого 2021 року, а особа, яка надавала позивачу правничу допомогу під час розгляду вказаної справи адвокат Самойленко П. П. також приймав участь у розгляді справи № 953/17917/21 на стороні позивача та готував відповідні документи (докази) по справі, а тому, подаючи вказану позовну заяву, адвокат Самойленко П. П. вже був обізнаний про обставини даної справи. З огляду на викладене, заявлений стороною позивача розмір витрат на правничу допомогу є значно завищеним та не доведеним, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог в цій частині. \~ \~ \~ \~27 грудня 2023 року на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначив, що викладені відповідачем у відзиві на позовну заяву доводи є необґрунтованими та такими, що не мають значення для справи. Зазначив, що твердження відповідача про те, що він не був ознайомлений про розгляд справи № 953/17917/21 є безпідставними, оскільки зі змісту рішення суду від 22 грудня 2022 року, ухваленого за результатами розгляду зазначеної справи, вбачається, що відповідач подавав відзив на позовну заяву, а тому він був обізнаний про вказану справу. Зауважив на тому, що після ухвалення рішення суду представник позивача телефонував відповідачу щодо виконання вказаного рішення суду у добровільному порядку, однак відповідач відмовився від його виконання, у зв`язку з чим він звернувся до відділу примусового виконання судових рішень із заявою про відкриття виконавчого провадження. Акцентував увагу на тому, що нормами чинного законодавства не передбачено обов`язку у кредитора (позивача) проводити досудове врегулювання, шляхом направлення боржнику (відповідачу) претензії (вимоги). Зазначив, що наявність судового рішення про задоволення позовних вимог кредитора не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України. Вказав, що у висновках Верховного Суду, зокрема у справі № 910/11249/17 Верховний Суд зробив висновок, що норма ст. 625 ЦК України не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення питання про стягнення основного боргу. Вказав, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків. Зауважив на тому, що нарахування інфляційних витрат на суму боргу та відсотків річних відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання та є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, а тому заявлені вимоги є обґрунтованими та правомірними. Зазначив, що твердження відповідача про завищені витрати на правову допомогу не підлягають задоволенню та є необґрунтованими, оскільки заявлений розмір витрат на правову допомогу, які позивач поніс у зв`язку з розглядом вказаної справи, відповідає критеріям співмірності та розумності розміру витрат на правову допомогу. \~ \~ \~ \~10 січня 2024 року від відповідача на адресу надійшли письмові пояснення, в яких зазначив, що заявлені позивачем вимоги є безпідставними, з огляду на те, що дія положень ч. 2 ст. 625 ЦК України не поширюється на правовідносини, що виникають у зв`язку із завданням шкоди. \~ \~ \~ \~11 січня 2024 року на адресу суду від позивача надійшли додаткові пояснення, в яких викладені доводи, аналогічні, викладеним у відповіді на відзив. \~ \~ \~ \~Позивач у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги просив задовольнити в повному обсязі. \~ \~ \~ \~Відповідач у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, щодо задоволення позовних вимог заперечував. Оскільки сторони у судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. \~ \~ \~ \~Суд, дослідивши надані сторонами докази, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на таке. \~ \~ \~ \~Суд встановив, що на підставі ухвали Київського районного суду м. Харкова від 01 жовтня 2021 року було відкрите провадження у цивільній справі № 953/17917/21 за позовом ФОП [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу. \~ \~ \~ \~Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 22 грудня 2022 року позовні вимоги ФОП [PERSON] задоволено у повному обсязі та стягнуто [PERSON] завдані збитки в порядку регресу в розмірі 5985 грн 19 коп., судовий збір в розмірі 908 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 4 000 грн. \~ \~ \~ \~Зі змісту\~вказаного рішення\~суду слідує,\~що17\~лютого 2021\~року близько\~08\~години 50\~хвилин у\~м.\~Харкові по\~вул.\~Астрономічна,\~7а,\~мала місце\~дорожньо-транспортна\~пригода за\~участю автомобіля\~«Honda\~Accord»,\~державний реєстраційний\~номер « [NUMBER] »,\~під керуванням\~ [PERSON] ,\~та автомобіля\~«Honda\~Civic»,\~державний реєстраційний\~номер [NUMBER] ,\~під керуванням\~ [PERSON] . У результаті зазначеної вище ДТП застрахованому транспортному засобу «Honda Civic», державний реєстраційний номер [NUMBER] були завдані механічні ушкодження. \~ \~ \~ \~Як вбачається зі змісту вказаного рішення суду 02 серпня 2021 року між ПрАТ «СК «ВУСО» та ФОП [PERSON] був укладений договір № 02/08/2021 про відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор відступає, а новий кредитор отримує право вимоги відшкодування в порядку регресу збитків, завданих первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до договору у тому числі право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за договором № 5037871 від 14 липня 2020 року. \~ \~ \~ \~Постановою Київського районного суду м. Харкова від 12 березня 2021 року [PERSON] визнаний винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. \~ \~ \~ \~Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень, рішення Київського районного суду м. Харкова від 22 грудня 2022 року набрало законної сили 27 січня 2023 року. \~ \~ \~ \~Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. \~ \~ \~ \~З наданої позивачем інформації з АСВП вбачається, що 08 червня 2023 року органом ДВС відкриті виконавчі провадження № 71976116, № 71976483, № 71976589, стягувачем за якими є ФОП [PERSON] , а боржником [PERSON] . \~ \~ \~ \~Відповідно до інформації з АСВП виконавчі провадження № 71976116, № 71976483, № 71976589 завершені. \~ \~ \~ \~Зі змісту довідки, виданої 26 вересня 2023 року ФОП [PERSON] , слідує, що [PERSON] 23 червня 2023 року виконав рішення Київського районного суду м. Харкова від 22 грудня 2022 року у справі № 953/17917/21 у повному обсязі, та відшкодував завдані збитки у порядку регресу у розмірі 5985 грн 19 коп., судовий збір у розмірі 908 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 4000 грн. \~ \~ \~ \~До матеріалів справи позивачем наданий розрахунок інфляційних втрат та 3% річних, відповідно до вихідних даних дата виникнення заборгованості 02 жовтня 2021 року, дата розрахунку 22 червня 2023 року, сума боргу 5985 грн, розмір пені - подвійна облікова ставка НБУ, кількість днів прострочення 625. Розрахунок 3 % річних: період розрахунку 02 жовтня 2021 року по 22 червня 2023 року, сума боргу 5895 грн, 3 % річних, грн. - 309 грн, втрати від інфляції за період з жовтня 2021 року по червень 2023 року із зазначенням індексу інфляції 2122, 91 грн. \~ \~ \~ \~Суд, надаючи оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами встановив таке. Так, предметом позову у вказаній справі є стягнення на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України 3 % річних за невиконання грошового зобов`язання в сумі 309 грн та інфляційні втрати у розмірі 2122 грн. \~ \~ \~ \~Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. \~ \~ \~ \~Положеннями ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України. Реалізуючи передбачене ст. 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Положеннями ч. 2 ст. 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, у тому числі є: договори та інші правочини; завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти. За змістом ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Вимогами ст. ст. 525, 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускається. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За приписами ст. ст. 530, 610, 611, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплати суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Велика Плата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року по справі № 686/21962/15-ц зробила правовий висновок, щодо застосування ст. 625 ЦК України, відповідно до якого стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання. За приписами ч. 1, 2 ст. 12 ЦК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до вимог статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Позивач зазначає, що у зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання за рішенням Київського районного суду м. Харкова від 22 грудня 2022 року з відповідача на його користь підлягає стягненню сума боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. 23\~червня 2023\~року [PERSON] \~виконав свої\~зобов`язання перед ФОП [PERSON] за рішенням Київського районного суду м. Харкова від 22 грудня 2022 року у повному обсязі, що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами і не заперечується позивачем. З долученого до матеріалів справи розрахунку заборгованості вбачається, що позивач просить стягнути з відповідача інфляційні втрати та 3 % річних за період із 02 жовтня 2021 року по 22 червня 2023 року. Разом з тим з огляду на те, що обов`язок щодо сплати на користь ФОП [PERSON] в регресному порядку здійсненої страхової виплати виник у відповідача з часу набрання законної сили рішенням Київського районного суду м. Харкова від 22 грудня 2022 року, суд вважає необґрунтованими доводи позивача про те, що відповідач несе відповідальність за невиконання вказаного зобов`язання, починаючи з дня, наступного за постановленням судом ухвали про відкриття провадження у цивільній справі № 953/17917/21 за позовом за позовом ФОП [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу. Отже, період невиконання рішення слід рахувати від дати набрання ним законної сили до дня виконання рішення суду. Разом з тим позивачем не долучено до матеріалів справи належних та допустимих доказів на підтвердження факту того, що позивач був обізнаний про ухвалення 22 грудня 2022 року Київським районним судом м. Харкова рішення по справі № 953/17917/21 за позовом за позовом ФОП [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу. Так, дійсно зі змісту рішення Київського районного суду м. Харкова від 22 грудня 2022 року вбачається, що відповідач подав відзив на позовну заяву у справі № 953/17917/21, однак 22 грудня 2022 року (дата ухвалення рішення суду) у судове засідання не прибув. Матеріали справи не містять доказів того, що вказане вище рішення суду було направлене відповідачу, та що він його отримав. З огляду на те, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження обставин, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, суд дійшов висновку про недоведеність заявлених позовних вимог. Крім того, суд звертає увагу, що рішенням суду від 22 грудня 2022 року у справі № 953/17917/21 визначено грошове зобов`язання [PERSON] саме на користь ФОП [PERSON] (виникло внаслідок підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця після укладення договору № 02/08/2021 про відступлення права вимоги), а не кредитора фізичної особи [PERSON] . Водночас до суду з даним позовом звертається [PERSON] як фізична особа. Верховний Суд в постанові від 03.04.2019 у справі № 753/16525/16-ц визначив співвідношення понять фізичної особи та фізичної особи - підприємця та їх правового статусу, зазначивши, що фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур за жодних умов не втрачає і не змінює свого статусу фізичної особи, якого вона набула з моменту народження, а лише набуває до нього нової ознаки - підприємця. При цьому правовий статус «фізична особа - підприємець» сам по собі не впливає на будь-які правомочності фізичної особи, зумовлені її цивільною право- і дієздатністю, та не обмежує їх. Однак, відповідно до частини першої статті 51 ЦК України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин. При цьому Верховний Суд у постанові від 26.03.2020 у справі № 803/979/16 закцентував увагу на тому, що права та обов`язки фізичної особи-підприємця в правовідносинах, де фізична особа виступає суб`єктом підприємницької діяльності, відрізняються від права та обов`язків цієї особи лише як фізичної. Тобто, невиконання [PERSON] своїх грошових зобов`язань за рішенням суду від 22 грудня 2022 року має можливим наслідком порушення прав фізичної особи-підприємця [PERSON] , на користь якого стягнуті кошти з [PERSON] , та не має наслідком порушення прав [PERSON] як фізичної особи, який в даному випадку звернувся до суду з цими вимогами. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що встановлена судом відсутність порушеного права [PERSON] , як фізичної особи, невиконанням відповідачем своїх зобов`язань перед [PERSON] як фізичною особою-підприємцем, є підставою для відмови у задоволенні даного позову. За таких обставин, суд на підставі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, приходить до переконання що у задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі за безпідставністю. Відповідно до ст. 141 ЦПК України у зв`язку із відмовою у позові понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed