Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-09 00:00:00

Позивач звернувся в Орджонікідзевський районний суд м. Харкова з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості. В позовній заяві посилався на те, що між відповідачем [PERSON] 27 червня 2007 року укладено кредитний договір №\~НАН2АК14350095 відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит, а відповідач [PERSON] взяв зобов`язання щодо повернення кредиту. В забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним договором між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено договір поруки. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 12 грудня 2012 року в рамках погашення заборгованості звернуто стягнення на предмет застави. Позивач просив суд стягнути з відповідача 3% річних від простроченої суми, що становить 1111,45 доларів США та судові витрати. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 24 грудня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідно до розпорядження Голови Верховного Суду від 14.03.2022 № 7/0/9-22 змінено територіальну підсудність судових справ Орджонікідзевського районного суду м. Харкова на Київський районний суд м. Полтави. Ухвалою Київського районного суду м.Полтави від 18 квітня 2023 року прийнято до провадження цивільну справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. В судове засідання представник позивача не з`явився, в матеріалах справи наявне його клопотання про розгляд справи у його відсутність. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] у судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, причина неявки не відома, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відповідно до довідки від 04.12.2023 року на офіційному веб-сайті Київського районного суду м. Полтави розміщено оголошення про виклик [PERSON] в судове засідання. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Отже, відповідач належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи. \~ \~ \~ \~ Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, приймаючи до уваги відсутність підстав, передбачених ст.223\~ЦПК\~України для відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що в судове засідання не з`явились. Дослідивши докази у справі, суд дійшов до наступних висновків. Судом установлено, що 27.06.2007 року між позивачем АТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір №\~НАН2АК14350095за умовами якого банк надав відповідачу кредитні кошти в розмірі 11 433 доларів США на строк з 27.06.2007 року по 26.06.2012 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит. В забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним договором між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено договір поруки. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства. Відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 12.12.2012 року по цивільній псраві за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави позовні вимоги задоволено. В рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором №\~НАН2АК14350095 від 27.06.2007 р. в сумі 13 694, 04 долари США, звернути стягнення на предмет застави-автомобіль ВАЗ-20101, 2007 р. випуску, тип ТЗ- легковий седан-В, реєстраційний номер [NUMBER] , що належить [PERSON] на праві власності, шляхом продажу зазначеного автомобіля Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, зі зняттям цього автомобіля з обліку в органах ДАІ, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.\~\~ Передати в заклад\~Публічному акціонерному товариству комерційний банк «ПриватБанк» шляхом вилучення у [PERSON] належне йому на праві власності заставне майно-автомобіль ВА-21101, 2007 р., реєстраційний номер [NUMBER] . Рішення набрало законної сили. Матеріали позовної заяви не містять відомостей щодо виконання рішення суду. Позивач звертаючись до суду з даним позовом зазначає, що ухвалення судового рішення не свідчить про припинення договірних відносин сторін, прострочена сума заборгованості становить 4\~095,69 грн., а тому з відповідача на користь позивача згідно ч.2 ст. 625 ЦК України підлягає стягненню за період після подання позовної заяви від 06.09.2012 року, з 07.09.2012 по 23.09.2021 року заборгованість у розмірі 1111,45 доларів США. , що є 3% від простроченої суми. Вирішуючи заявлені позовні вимоги суд виходить з наступного. Згідно\~ст. 611 ЦК України\~у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно із частиною другою\~статті 625 ЦК України\~в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, передбачені частиною другою\~статті 625 Цивільного кодексу України\~проценти річних є особливою мірою відповідальності за несвоєчасне повернення позичальником отриманих у кредит грошових коштів, завданням якої є компенсувати кредитодавцю неотриманий прибуток, який він міг отримати в разі своєчасного виконання позичальником свого обов`язку щодо повернення кредиту в строк, обумовлений в кредитному договорі. Позивач пред?явивши позов до відповідача [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави, скористався наданим йому частиною другою статті 1050 ЦК України правом дострокового стягнення заборгованості за кредитом, чим змінив строк виконання основного зобов?язання. Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено у судовому рішенні. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України. \~ \~ \~ \~Однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до положень статей 77, 78, 81 ЦПК України належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ч.3,4\~ст.12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст.\~89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У позовній заяві позивач зазначає щодо простроченої суми заборгованості 4095,69 доларів США, проте суду не надано належних доказів, зокрема розрахунку з якого б вбачалась період виникнення заборгованості, його складові та взагалі з яких сум виходив позивач зазначаючи таку суму. Посилання у позовній заяві позивача, а саме що з 07.09.2012 по 23.09.2021 року існує заборгованість у розмірі 1111,45 доларів США , що є 3% від простроченої суми, також необґрунтована належними доказами, оскільки з матеріалів справи не можливо з`ясувати з яких розрахунків виходив позивач визначаючи суму заборгованості. Статтею 13 ЦПК України визначено, що \~суд розглядає\~справи не\~інакше як\~за зверненням\~особи,\~поданим відповідно\~до цього\~Кодексу,\~в межах\~заявлених нею\~вимог і\~на підставі\~доказів,\~поданих учасниками\~справи або\~витребуваних судом\~у передбачених\~цим Кодексом\~випадках. Збирання\~доказів у\~цивільних справах\~не є\~обов`язком суду,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом.\~Суд має\~право збирати\~докази,\~що стосуються\~предмета спору,\~з власної\~ініціативи лише\~у випадках,\~коли це\~необхідно для\~захисту малолітніх\~чи неповнолітніх\~осіб або\~осіб,\~які визнані\~судом недієздатними\~чи дієздатність\~яких обмежена,\~а також\~в інших\~випадках,\~передбачених цим\~Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таким чином, у ході судового розгляду суду не надано належних доказів у розумінні ст.ст.76-80 ЦПК України на підтвердження заявлених позовних вимог, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

Outcome: dismissed