Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-10 00:00:00

Представник позивачки адвокат Панасюк І.І. 11 грудня 2023 року звернувся в суд з позовною заявою до [PERSON] , у якій зазначив, що рішенням Ратнівського районного суду Волинської області від 16.11.2023 розірвано шлюб, укладений між позивачкою та відповідачем. Під час шлюбу позивачка народила дочку [PERSON] , [INFO] . Зазначив, що останніх кілька місяців позивачка разом з дочкою [PERSON] проживає окремо від відповідача, який постійно працює в Республіці Польща, звідки періодично, на власний розсуд, надсилає позивачці кошти шляхом здійснення банківських переказів. Зокрема, відповідач 23 листопада 2018 року надіслав переказ на суму 771,96 доларів США, 18 листопада 2019 року 945,34 доларів США та 234,84 доларів США, 28 листопада 2023 року 243 доларів США. Крім того, відповідач періодично передавав кошти через своїх товаришів або знайомих. У Республіці Польща відповідач працює офіційно, проте про своє місце роботи і посаду не повідомляє позивачці, щоб вона не володіла достатньою інформацією про його доходи. Інших дітей, окрім спільних з позивачкою, а також непрацездатних батьків відповідач не має, він працездатний, його стан здоров`я дозволяє працювати, він постійно працює, проте не завжди офіційно. Разом з тим, враховуючи ту обставину, що відповідач останнім часом відмовляється добровільно надавати кошти на потреби дитини, позивачка вважає, що відповідач і в подальшому буде ухилятися від її матеріального утримання. Зі слів позивачки, вона сама постійно купує продукти харчування, одяг для дитини, витрачаючи в середньому на її утримання до 8000 грн. Просить суд стягувати з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 4000 грн щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення з позовом до суду та до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути з відповідача на користь позивачки судові витрати на оплату правничої допомоги в розмірі 3500 грн. Ухвалою суду від 12 грудня 2023 року відкрито спрощене позовне провадження у даній справі, призначено судове засідання на 11 січня 2024 року. Сторони, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися. Представник позивачки скерував до суду письмову заяву, у якій вказав, що сторона позивачки позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив справу розглянути у її відсутності; відповідач відзиву на позов не подав, про причини неявки не повідомив. Суд, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення. Суд установив, що рішенням Ратнівського районного суду Волинської області від 16.11.2023 розірвано шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] . Із копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 10 грудня 2020 року виконавчим комітетом Забродівської сільської ради Ратнівського району Волинської області, вбачається, що батьками [PERSON] , [INFO] , є позивачка та відповідач. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно із ст.141 згаданого Кодексу мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дітей. У силу ст. 141 СК України відповідач як батько дитини зобов`язаний брати участь у її вихованні та утриманні поряд з позивачкою. Відповідно до ч. 3\~ст. 181 СК України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частинами 1, 2\~ст. 182 СК України\~передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Виходячи із норм\~СК України, обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття покладається рівною мірою на матір і батька. У силу ч.ч. 1, 2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. Згідно із\~ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" прожитковий мінімум з 01 січня 2024 року на дітей віком до 6 років становить 2563 гривень. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про прожитковий мінімум" прожитковий мінімум це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Забезпечення батьками такого прожиткового мінімуму в контексті ст.1 Закону України "Про прожитковий мінімум" задовольняє тільки мінімальні потреби дитини, вказана величина свідчить про мінімальний рівень матеріального забезпечення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Установлено, що відповідач є особою молодого працездатного віку, інших осіб, які перебувають на його утриманні, не має, офіційного заробітку не має, отримує дохід від періодичних заробітків в Республіка Польща, звідки періодично надсилає кошти позивачці, протипоказання за станом здоров`я щодо працевлаштування останнього відсутні. Вказані обставини відповідачем шляхом подання відзиву не заперечені. З огляду на встановлені обставини, суд вважає, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі, вищому за мінімальний. Враховуючи зазначене, а також положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8\~ст.7 СК України, відповідно до яких під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини, з огляду на значне зростання вартості проживання, з відповідача слід стягувати на користь позивачки аліменти на утримання дитини у розмірі 4000 грн щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, з щорічною індексацією відповідно до закону. Представник позивача у позовній заяві просив стягнути з відповідача судові витрати. Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представником позивача подано до суду наступні документи: договір про надання правової допомоги від 20.11.2023, укладений між [PERSON] та адвокатом Панасюком І.І.; свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ВЛ № 1054 та ордер про надання правничої (правової) допомоги [PERSON] адвокатом Панасюком І.І.; актом прийому-передачі наданих послуг до договору про надання правничої допомоги від 20.11.2023, відповідно до якого [PERSON] було надано правову допомогу на загальну суму 3500 грн, яка складається з: переговорів з клієнтом, укладення договору про надання правової допомоги 500 грн, підготовка та подання до суду позовної заяви про стягнення аліментів 1500 грн, участь у судових засіданнях в суді першої інстанції 1500 грн; квитанцію до прибуткового касового ордера б/н від 11.12.2023, згідно з яким адвокатом Панасюком І.І. прийнято від [PERSON] грошові кошти в сумі 3500 грн. Разом з тим, суд звертає увагу, що адвокатом Панасюком І.І. включено до акту прийому-передачі наданих послуг від 11.12.2023 послугу на суму 1500 грн у виді участі у судових засіданнях в суді першої інстанції, однак з матеріалів справи встановлено, що адвокат не брав участі у судових засіданнях. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 137 ЦПК України). При розгляді справи відповідач не подав відповідного клопотання про зменшення та необґрунтованість визначеного позивачем розміру судових витрат, а також не висловив своїх заперечень чи обґрунтувань в інших заявах по суті справи. Така пасивна поведінка відповідача свідчить про його погодження з розміром витрат на правничу допомогу. Велика Палата Верховного Суду в додатковій постанові від 19.02.2020 (справа №755/9215/15-ц) висловила позицію про те, що в силу принципу змагальності саме на іншу сторону покладено обов`язок обгрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, що виключає ініціативу суду у вирішенні даного питання. Отже, враховуючи незначну складність справи, характер та кількість підготовлених та поданих адвокатом документів, а також той факт, що адвокат не брав участь у судових засіданнях, хоча дана послуга включена у загальну вартість, беручи до уваги, що відповідачем не було подане клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, суд дійшов висновку, що з відповідача слід стягнути на користь позивачки 2000 грн понесених останнім витрат на професійну правничу допомогу. Крім того, позивачка при подачі позову була звільнена від сплати судового збору на підставі закону, у зв`язку з чим відповідно до вимог ч. 6 ст. 142 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути 1073,60 грн судового збору, що становить мінімальний його розмір. Згідно з п. 1 ч. 1\~ст. 430 ЦПК України\~суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved