Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому зазначив, що [INFO] помер його батько [PERSON] . Від імені останньої заповіти не складалися та не посвічувалися. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належний йому житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позивач, прийняв спадщину шляхом подачі до Приватного нотаріуса Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області Вітер Л.О. заяви про прийняття спадщини. Син померлого- [PERSON] та дружина померлого- [PERSON] відмовилися від прийняття спадщини. Проте постановою нотаріуса від 10.10.2023 року йому було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з тим, що на вищезгадане нерухоме майно відсутні правовстановлюючі документи. Просить суд визнати за ним, як спадкоємцем за законом, після померлого [INFO] [PERSON] право власності на житловий будинок загальною площею 67,4 кв.м., житловою площею 26,0 кв. м. (літ. «А-1») з допоміжними господарськими будівлями та спорудами: сарай (літ. «Б»), прибудова (літ. «б»), літня кухня (літ. «В»), погріб під «В» (літ. «пг»), огорожа (№ 1), колодязь 1/2 частина (№ 2), який розташований за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді Лохвицького районного суду Полтавської області від 21.11.2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначене підготовче судове засідання (а.с. 28). Ухвалою суду від 12.12.2023 року підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду (а.с. 35). В судове засідання сторони та третя особа не з`явилися. Позивач [PERSON] до позову додав заяву про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги підтримує (а.с. 23). Представник відповідача Заводської міської ради Миргородського району Полтавської області надав заяву про розгляд справи у його відсутність на підставі матеріалів справи (а.с. 31). Третя особа- Приватний нотаріус Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області Вітер Л.О. на адресу суду надіслала заяву про розгляд справи у її відсутність (а.с. 32). Враховуючи наведене, та вимоги ч. 3 ст. 211 ЦПК України, суд вважає можливим судовий розгляд даної справи здійснити за відсутності учасників справи, за наявними матеріалами справи. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на наступне. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до положень ст.\~12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частиною 1 ст.\~13\~ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до ч. 1 ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 1216\~ЦК України встановлено, що спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України, передбачено що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Місцем відкриття спадщини відповідно до ч. 1 ст. 1221 ЦК України є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно до частини 1 ст.\~1258\~ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ч. 1 ст. 1261 ЦК України). Виходячи з положень ч.ч. 1-2 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах- уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України). Згідно частини 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно ч. 1 ст.\~1297\~ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Судом встановлено, що [PERSON] є сином [PERSON] (а.с. 7). [INFO] [PERSON] \~помер (а.с.\~8).\~Від імені\~останнього заповіти\~не складалися\~та не\~посвічувалися.\~Після смерті\~ [PERSON] \~відкрилася спадщина\~на житловий\~будинок,\~що знаходиться\~за адресою:\~ [ADDRESS] ,\~який згідно\~Виписки з\~погосподарської книги\~№ 8\~(Пісочки)\~рахується за\~померлим [PERSON] \~(а.с.\~16).\~Позивач прийняла\~спадщину шляхом\~подачі до\~Приватного нотаріуса\~Миргородського районного\~нотаріального округу\~Полтавської області\~Вітер Л.О.\~заяви про\~прийняття спадщини.\~Проте постановою\~нотаріуса від\~10.10.2023\~року йому\~було відмовлено\~у видачі\~Свідоцтва про\~право на\~спадщину за\~законом у\~зв`язку з\~тим,\~що на\~вищезгадане нерухоме\~майно відсутні\~правовстановлюючі документи(а.с. 13-14). Позивачем надано технічну документацію на вищевказаний будинок, з якої вбачається, що він був введений в експлуатацію у 1960 році (а.с. 19-25). Право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва. Статтею 86 ЦК УРСР та той час було визначено, що право власності- це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. У 1960 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі- Указ від 26.08.1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, постановою Ради Міністрів СРСР від 26.08.1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі- Постанова від 26.08.1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі ст. 1 Указу від 26.08.1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26.08.1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за Указом від 26.08.1948 року та Постановою від 26.08.1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 6-137цс13 від 18.12.2013 року. Згідно до ч. 2 ст.\~3\~Закону України\~від 01.07.2004\~року за\~№ 78952-IV\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень» (далі Закон № 78952-IV) права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст.\~3\~Закону №\~78952-IV права на нерухоме майно, що виникло до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, таким як Інструкція Держплану УРСР і Міністерства юстиції УРСР від 29 липня 1959 року «Про порядок реєстрації домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP» (втратила чинність на підставі наступної Інструкції) Проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Зважаючи на той факт, що вимогами законодавства чинного на момент виникнення права власності, державна реєстрація не передбачалась ні як підстава переходу права власності, ні як формальна констатація перед третіми особами факту переходу права власності, до реєстрації права власності, що виникло у 1960 році, має застосовуватись законодавство про реєстрацію права власності чинне на момент такої реєстрації. Наразі питання реєстрації права власності на нерухоме майно врегульоване Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року № 78127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до п. 42 якої для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 p., подаються: технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси. Документом, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку, господарської (присадибної) будівлі та споруди, прибудови до них, побудованих до 5 серпня 1992 р., є технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна. Таким чином,\~у разі\~реєстрації збудованого\~у 1960\~році будинку, особою яка його збудувала, достатнім є подання технічного паспорту, який по своїй суті підтверджує факт відповідності будинку будівельним нормам та стандартам, а тому можливості його експлуатації. Отже, для визнання права власності в порядку спадкування слід встановити, що будинок (домоволодіння) не є самочинним будівництвом та може спадкуватись як об`єкт права власності на нерухоме майно. Позивачем [PERSON] наданий технічний паспорт, складений ТОВ «Експертне бюро «Рідний дім», з якого вбачається, що будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] , є будинком садибного типу. З інформаційної довідки № 990/23 від 08.08.2023 року, виданої ТОВ «Експертне бюро «Рідний дім», право власності на вищевказаний будинок в КП Лубенське МБТІ не зареєстроване (а.с. 9). Пунктом 9 частини 1 ст.\~27\~Закону №\~78952-IV встановлено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Наданими суду доказами підтверджено, що у [PERSON] дійсно виникло право власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved