Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про визнання права власності у порядку спадкування, в якому просить визнати за нею у порядку спадкування за законом право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, розташовоної за адресою: Рівненська область, Костопільський район, Золотолинська сільська рада (кадастровий номер 5623483400:04:022:0088), на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, розташованої за адресою: Рівненська область, Костопільський район, Золотолинська сільська рада (кадастровий номер 5623483400:04:022:0010), на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами вцілому, розташованого за адресою: [ADDRESS] , що належали на праві власності матері померлого чоловіка [PERSON] - [PERSON] . Свої вимоги позивач мотивує тим, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] , після якого залишилось спадкове майно, а саме: земельні ділянки, житловий будинок, які на праві власності зареєстровані за матір`ю [PERSON] - [PERSON] . Вказує, що вона прийняла спадщину після смерті [PERSON] оскільки постійно проживала разом з ним. 14.12.2022 року позивачка звернулась до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак 11.01.2023 року позивачу державним нотаріусом повідомлено, що у провадженні Костопільської державної нотаріальної контори Рівненської області знаходиться спадкова справа №29/2021 щодо майна померлого [PERSON] , [INFO] , що був зареєстрований на день своєї смерті за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до поданих документів, що зберігаються у справі, спадкоємцем за законом є [PERSON] , [INFO] , дружина померлого. Спадкове майно, а саме: земельні ділянки та житловий будинок, належать [PERSON] , яка померла [INFO] , і позивачу роз`яснено, що для оформлення спадщини після смерті [PERSON] необхідно довести, що він прийняв спадщину після смерті [PERSON] . Вказує, що рішенням суду від 09.06.2020 [PERSON] було визначено додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , однак така заява подана не була через стан здоров`я. Зазначає, що [PERSON] через поважні причини не встиг прийняти спадщину, оскільки потребував сторонньої допомоги у зв`язку з чим були реальні перешкоди для прийняття спадщини після [PERSON] . В судове засідання позивачка та її представник не з`явилися, остання скерувала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності та у відсутності позивача, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, всебічно та обєктивно дослідивши матеріали справи та надані докази, приходить до наступного висновку. Згідно із ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується актовим записом про смерть №1031 від 12.09.2005 (а.с.146). Встановлено, що позивачка [PERSON] та [PERSON] є чоловіком та дружиною, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.14). Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] - помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.15). Встановлено, що 14.12.2022 позивачка звернулася до Костопільської державної нотаріальної контори з заявою для отримання свідоцтва про право на спадщину, після смерті чоловіка [PERSON] , однак їй було відмовлено, оскільки майно на яке вона хотіла отримати свідоцтво, на праві приватної власності належить матері чоловіка [PERSON] , яка померла [INFO] . Чоловік позивачки [PERSON] після смерті своєї матері [PERSON] не прийняв спадщину, що підтверджується листом №6/02-14 від 11.01.2023, постановою №13702-31 від 31.05.2023 (а.с.29-30) Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК Україна). Згідно з частиною першою статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно ч.1-3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Судом встановлено, що чоловік позивачки [PERSON] після смерті своєї матері [PERSON] , яка померла [INFO] , не звертався у встановлений ч.1 ст.1270 ЦК України строк до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, що підтверджується матеріалами справи. Відповідно до ст.1272 ЦК України, якщо спадкоємець пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, він має право звернутися до суду з позовом про додатковий строк для прийняття спадщини. Встановлено, що чоловіку позивачки [PERSON] , рішенням Костопільського районного суду Рівненської області №564/802/20 від 09.06.2020, було надано додатковий строк терміном два місяці для подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с.18-19). Судом встановлено, що чоловік позивачки [PERSON] після надання йому додаткового строку рішенням суду від 09.06.2020 для прийняття спадщини, заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті свої матері [PERSON] не подавав, що підтверджується матеріалами справи. Відповідно до ч.1 ст.1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Оскільки, чоловік позивачки [PERSON] не звертався до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті своєї матері [PERSON] , тому він є таким, що і не прийняв, і не оформив спадщину після смерті свої матері [PERSON] , яка померла [INFO] , і як наслідок не набув права власності на спадкове майно після смерті свої матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Главою 86 ЦК України, визначений порядок спадкування за законом, зокрема статтею 1268 передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. З матеріалів справи судом встановлено, що позивачка [PERSON] є невісткою [PERSON] , і позивачка [PERSON] просить суд визнати право власності у порядку спадкування на майно, яке на праві приватної власності належить померлій [PERSON] . Чинним Цивільним кодексом України, зокрема ст.1261-1265 визначено п`ять черг спадкування за законом, і до складу жодної із черг спадкоємців за законом невістка не включається. Судом встановлено, що за життя мати померлого чоловіка позивачки [PERSON] залишила заповіт, посвідчений секретарем виконкому Золотолинської сільської ради Костопільського району Рівненської області Стасюк Г.М. 13.12.1999 року, зареєстрованим в реєстрі за №49, відповідно до якого все її майно, з чого б воно не складалося і де б воно не знаходилось і взагалі все те, на що вона за законом мала право заповіла - [PERSON] та [PERSON] в рівних долях, що встановлено рішенням Костопільського районного суду Рівненської області №564/802/20 від 09.06.2020 (а.с.18-19) Таким чином судом встановлено, що на майно яке залишилося після смерті матері померлого чоловіка позивачки [PERSON] , за заповітом мають право в рівних долях дві особи, чоловік позивачки [PERSON] та [PERSON] , однак позов пред`явлено до Костопільської міської ради, більше того позивачка просить суд визнати право власності на все майно належне [PERSON] на праві приватної власності. З відповіді на запит Костопільської держаної нотаріальної контори Рівненської області судом встановлено, що після смерті [PERSON] (дата смерті [INFO] ), спадкова справа Костопільською державною нотаріальною конторою Рівненської області не заводилася, однак надано було інформаційну довідку із спадкового реєстру №75310586 від 29.12.2023, з якої вбачається, що приватним нотаріусом Семенюк С.І. заведена спадкова справа №24/2023 від 19.06.2023 щодо майна померлої [PERSON] (дата смерті [INFO] ), та 21.07.2023 було видано свідоцтва про право на спадщину, що підтверджується інформаційною довідкою зі спадкового реєстру (а.с.156-157). Таким чином, судом встановлено, що на момент подачі вказаного позову до суду (28.09.2023), приватним нотаріусом Семенюк С.І. уже була заведена спадкова справа, щодо майна померлої [PERSON] та було видано свідоцтво про право на спадщину. За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ч.1 ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно ч.1 ст.1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Положенням ч.1 ст.1235 ЦК України передбачено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до ч.1 ст.1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Згідно з положеннями ст. 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач. Належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати по пред`явленому позову при наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. На позивачеві лежить обов`язок довести, що саме йому належить оспорюване право, а вказаний ним відповідач зобов`язаний виконати покладений на нього законом або договором обов`язок. Законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним. З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи. За приписами статті 51 ЦПК України суд першої інстанції може залучити до участі у справі співвідповідача або замінити первісного відповідача належним відповідачем лише за клопотанням позивача. У пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 51 ЦПК України. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Судом встановлено, що позивачка чи її представник не зверталася до суду із клопотанням про заміну неналежного відповідача належним. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. У справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування. (постанова Верховного суд 759/19779/18 провадження № 61-4523св21 10 листопада 2021 року) Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду №697/2052/17-ц провадження № 61-3014св19, 04 грудня 2019 року. Пред`явлені у цій справі позивачем вимоги безпосередньо стосуються прав та обов`язків спадкоємця, який прийняв спадщину після смерті [PERSON] та не можуть бути розглянуті судом у спорі, в якому його не було залучено відповідачем, оскільки лише за наявності належного відповідача у справі суд вправі вирішувати питання про обґрунтованість позовних вимог та їх задоволення. Без залучення належного відповідача позовні вимоги не можуть бути вирішені. Зазначене узгоджується з позицією Верховного суду, яка викладена в постанові № 315/236/21 28 грудня 2022 року. Таким чином, належним відповідачем у цій справі є спадкоємець який прийняв спадщину після смерті [PERSON] , а не Костопільська міська рада Рівненської області. Оскільки, чоловік позивачки [PERSON] після смерті свої матері [PERSON] спадщину за заповітом і за законом не прийняв і не оформив, позов пред`явлено до відповідача, який не повинен відповідати по пред`явленому позову, а також те, що невістка не включається до складу жодної із черг спадкоємців за законом, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову [PERSON] до Костопільської міської ради про визнання права власності у порядку спадкування. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed