Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-21 00:00:00

У травні 2023 року ТОВ «НАВІА ІНВЕСТ» звернулось до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивувало тим, що 13.10.2022 року між ТОВ «НАВІА ІНВЕСТ» та [PERSON] укладено Договір купівлі-продажу транспортного засобу № 1/13/10-22, згідно умов якого продавцем було передано у власність покупця транспортний засіб Renault Logan, рік випуску 2016, колір синій, № кузова [NUMBER] , що є власністю продавця, а покупець зобов`язався прийняти та оплатити товар. Вказало, що Товариством було виконано умови договору, автомобіль був переданий [PERSON] згідно акту приймання-передачі від 13.10.2022 року, однак, останній, умов договору не виконав, обумовлену договором суму в розмірі 198 008,85 грн. не сплатив. Неналежне виконання [PERSON] умов Договір купівлі-продажу транспортного засобу № 1/13/10-22 від 13.10.2022 року послугувало підставою для звернення до суду із вказаним позовом, а тому просило стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «НАВІА ІНВЕСТ» 210 081,20 грн., в т.ч.: заборгованість за Договором купівлі-продажу транспортного засобу № 1/13/10-22 від 13.10.2022 року в сумі 198 008,85 грн.; проценти згідно ч. 3 ст. 692, ч. 1 ст. 1048 ЦК України в сумі 6 781,13 грн.; 3% річних згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України в сумі 813,74 грн.; інфляційні втрати згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України в сумі 4 477,48 грн., а також судові витрати на загальну суму 24 151,22 грн., з яких: 3 151,22 грн. - судовий збір; 21 000,00 грн. - витрати на професійну правничу допомогу. У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючу суддю Горбенко Н.О. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 12 травня 2023 року відкрито провадження у справі з проведенням розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с. 31). 05 червня 2023 року до суду від відповідача [PERSON] надійшла зустрічна позовна заяву, в якій останній просив визнати недійсним Договір купівлі-продажу транспортного засобу № 1/13/10-22 від 13.10.2022 року. Свої вимоги мотивував тим, що ТОВ «НАВІА ІНВЕСТ» під час укладання оспорюваного договору купівлі-продажу спірного автомобіля, навмисно ввів його в оману щодо обставин, які мають істотне значення, не повідомивши, що спірний автомобіль обтяжений правами на нього [PERSON] на підставі договору фінансового лізингу № 43-150221 від 15.02.2021 року. Оскільки станом на момент набуття ним права власності на спірний автомобіль вказаний договір фінансового лізингу не був розірваний, він змушений був передати автомобіль [PERSON] (а.с. 38-56). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 13 червня 2023 року змінено порядок розгляду цивільної справи із спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін на розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с. 57). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 11.09.2023 року прийнято зустрічний позов [PERSON] до ТОВ «НАВІА ІНВЕСТ» про визнання недійсним договору, зустрічний позов об`єднано в одне провадження з первісним позовом ТОВ «НАВІА ІНВЕСТ» до [PERSON] про стягнення заборгованості; продовжено розгляд справи за правилами загального позовного провадження, замінено засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням (а.с. 94-95). 27.09.2023 року до суду від представника ТОВ «НАВІА ІНВЕСТ» - адвоката Приянчука І.В. надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, в якій останній проти вимог позивача заперечував, зазначивши, що під час укладання Договору купівлі-продажу транспортного засобу № 1/13/10-22 від 13.10.2022 року були дотриманні усі вимоги ст. 203 ЦК України, що виключає можливість визнання його недійсним, спірний автомобіль було передано [PERSON] згідно укладеного договору, а долучені позивачем докази не містять доказів передачі автомобіля у власність лізингоодержувачу [PERSON] , внаслідок неналежного виконання ним умов договору фінансового лізингу № 43-150221 від 15.02.2021 року (а.с. 98-110). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2023 року задоволено клопотання представника відповідача за первісним позовом - адвоката Мєстєчкіна І.В. про залучення до участі у справі в якості третьої особи: [PERSON] , у цивільній справі за первісним позовом ТОВ «НАВІА ІНВЕСТ» до [PERSON] про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом [PERSON] до ТОВ «НАВІА ІНВЕСТ» про визнання недійсним договору, залучено до участі у цивільній справі за зустрічним позовом [PERSON] до ТОВ «НАВІА ІНВЕСТ» про визнання недійсним договору, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог: [PERSON] (а.с. 127). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 16 листопада 2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду (а.с. 146). 15.01.2024 року до суду від представника ТОВ «НАВІА ІНВЕСТ» - адвоката Шупінської О.В. надійшли письмові пояснення щодо необґрунтованості зустрічного позову. В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом та представник відповідача за зустрічним позовом - адвокат Шупінська О.В. позовні вимоги за первісним позовом підтримала, просила їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Проти задоволення зустрічного позову, заперечувала з підстав його необґрунтованості, які викладено у письмових поясненнях, долучених до матеріалів справи. В судовому засіданні представник відповідача за первісним позовом та представника позивача за зустрічним позовом - адвокат Мєстєчкін І.В. позовні вимоги за первісним позовом не визнав, просив в задоволені відмовити. Позовні вимоги за зустрічним позовом підтримав, просив їх задовольнити, з підстав викладених в зустрічному позові. Третя особа - [PERSON] , який в установленому порядку повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, пояснення по суті спору не подав, з клопотаннями процесуальних питань не звертався. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка третьої особи не перешкоджає розгляду справи по суті. Суд, заслухавши представників сторін, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач за первісним позовом послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, з урахуванням заперечень сторін та поданих доказів, та на які позивач за зустрічним позовом послався як на підставу його вимог, що викладені у зустрічному позові та підтверджені доданими до нього доказами, які були також досліджені судом, з урахуванням заперечень сторін та поданих доказів, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов таких висновків. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Вимогами ст. 10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі ст. 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Судом встановлено та вбачається матеріалів справи, що 13.10.2022 року між ТОВ «НАВІА ІНВЕСТ» до [PERSON] було укладено Договір купівлі-продажу транспортного засобу № 1/13/10-22, згідно умов якого продавцем було передано у власність покупця транспортний засіб (автомобіль модельLogan марки Renault, рік випуску 2016, колір синій, № кузова [NUMBER] (надалі - Товар), що є власністю продавця, а покупець зобов`язався прийняти та оплатити товар (а.с. 14-16). Вказана обставина учасниками справи не оспорюється, а тому в силу ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає. Згідно п. 1.1. вказаного договору продавець зобов`язується передати у власність покупця транспортний засіб (автомобіль модельLogan марки Renault, рік випуску 2016, колір синій, № кузова [NUMBER] (надалі - Товар), що є власність продавця, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар у порядку і на умовах, передбачених цим Договором. Згідно п. 6.1. Договору, продавець зобов`язаний передати товар та усі необхідні документи на товар за актом приймання - передачі товару. Передача підтверджується підписаним 13.10.2022 року обома сторонами актом приймання - передачі товару до договору купівлі-продажу транспортного засобу № 1/13/10- 22 від 13.10.2022 року, товар при передачі був оглянутий сторонами, під час огляду будь-яких дефектів, недоліків не виявлено. Претензій до Продавця щодо якісних характеристик товару немає (п. 4 Акту) (а.с. 17). Згідно п. 9.1.Договору та п. 1. акту приймання-передачі товару Сторони погодили, що ціна товару 198 008,85 грн. Згідно п. 9.3. Договору, моментом здійснення оплати є момент зарахування грошових коштів на картковий рахунок продавця. Згідно п. 6.2. Договору продавець має право вимагати сплати встановленої ціни за товар відповідно до умов цього Договору. Згідно п. 6.3. Договору покупець зобов`язаний сплатити встановлену ціну за товар відповідно до умов цього Договору. Згідно п. 10.1. Договору за невиконання або неналежне виконання умов цього Договору Сторони несуть відповідальність відповідно до чинного законодавства України. Згідно п. 12.1 Договору Договір вважається укладеним з моменту підписання його Сторонами і скріплення печатками сторін і діє до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань за Договором. 13.10.2022 року згідно Акту приймання-передачі Продавець передав, а Покупець прийняв у власність автомобіль модельLogan марки Renault, рік випуску 2016, колір синій, № кузова [NUMBER] вартістю 198 008,85 грн. (а.с. 17). Згідно листа Головного сервісного центру МВС № 31/1257АЗ-16851-2023 від 03.08.2023 року станом на 02.08.2023 року в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів щодо реєстрації транспортного засобу Renault Logan, рік випуску 2016, колір синій, № кузова [NUMBER] , у період з 13.10.2022 року по день надання відповіді на адвокатський запит, 13.10.2022 року була проведена перереєстрація транспортного засобу на нового власника згідно договору купівлі-продажу - [PERSON] , 30.12.2022 року проведена перереєстрація транспортного засобу на нового власника згідно договору , укладеному в ТСЦ [PERSON] (актуальний власник) (а.с. 109-110). Таким чином, продавець/позивач - ТОВ «НАВІА ІНВЕСТ» належним чином виконав усі свої зобов`язання за укладеним договором, натомість покупець/відповідач [PERSON] оплату не здійснив, доказів в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України протилежного в не надав, чим порушив взяті на себе зобов`язання за договором купівлі-продажу предмету лізингу № 1/13/10-22. Отже, за умовами договору відповідач придбав у позивача товар без розстрочення платежу, набувши право власності на товар з моменту передачі товару продавцем. Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Цивільні права і обов`язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 691 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до ст. 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу. Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Договором купівлі-продажу предмету лізингу № 1/13/10-22 від 13.10.2022 термін платежу покупцем не визначений. Згідно із п. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 07.03.2023 року позивачем було надіслано відповідачу вимогу № 23/03/06-3 від 06.03.2023 року про сплату коштів на суму 249 147,30 грн., якою вимагалося у 7-денний строк погасити заборгованість та сплатити кошти у розмірі 198 008,85 грн. по Договору купівлі-продажу транспортного засобу № 1/13/10- 22 від 13.10.2022 року, а також нараховані індекс інфляції за жовтень 2022 року - січень 2023 р в розмірі 9 448,08 грн , 3 відсотки річних за період з 13.10.2022 року по 06.03.2023 року в розмірі 2 359,84 грн., а також облікову ставку НБУ у розмірі 25 відсотків річних за користування чужими коштами за період з 13.10.2022 року по 06.03.2023 року в розмірі 39 330,53 грн. (а.с. 18-19). Разом з тим, вимога залишилась відповідачем без задоволення. Докази зворотного в матеріалах справи відсутні. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18) зроблено висновок, що у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18.03.2020 року у справі № 760/6938/16-ц (провадження № 61-22875св19) зазначено, що дія ст. 625 ЦК України поширюється на всі види грошових зобов`язань незалежно від підстав їх виникнення (договір чи делікт), у тому числі й на позадоговірне грошове зобов`язання, що виникло на підставі ст. 1212 ЦК України. Унаслідок чого у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3 % річних та інфляційні нарахування від простроченої суми відповідно до частини другої ст. 625 ЦК України. За користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства (ст. 536 ЦК України). Згідно із ч. 2 ст. 1214 ЦК України у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (ст. 536 цього Кодексу). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 року у справі № 910/1238/17 зроблено висновок, що термін «користування чужими грошовими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Тобто положеннями цієї законодавчої норми врегульовано правовідносини щодо сплати процентів за правомірне користування чужими грошовими коштами, коли боржник одержує можливість законно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої ст. 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тобто законодавство встановлює наслідки як надання можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу в межах дії договору, так і наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх, тому підстави для застосування аналогії закону відсутні. Відтак, відсутні підстави для застосовування до спірних відносин положення ч. 1 ст. 1048 ЦК України за аналогією закону для визначення розміру процентів, яку просить застосувати позивач. На підставі викладеного, перевіривши правильність розрахунку, з урахуванням визначених представником позивача позовних вимог, викладених у позові, приймаючи до уваги позицію сторони - відповідача [PERSON] , який скориставшись своїми правами на власний розсуд, розрахунки позивача власним контрозрахунком не спростував, із клопотаннями з процесуальних питань не звертався, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги за первісним позовом підлягають частковому задоволенню, а саме стягнення суми заборгованості за договором, яка станом на 03.05.2023 року становить 203 300,07 грн., та складається з ціни товару 198 008,85 грн., а також три проценти річних в розмірі 813,74 грн., інфляційні втрати в розмірі 4 477,48 грн. В задоволенні іншої частини, слід відмовити. Що стосується вимог зустрічного позову про визнання недійсним договору купівлі-продажу предмету лізингу, слід зазначити наступне. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована сторона заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. ст. 215 ЦК України). Оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (ч. 3 ст. 215 ЦК України). Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, ресцисорний позов). Як зазначив позивач[PERSON] , після укладення оспорюваного правочину до нього звернувся [PERSON] , який йому повідомив, що автомобіль, який є предметом договору купівлі-продажу, переданий йому в лізинг, оскільки між ним та ТОВ «НАВІА ІНВЕСТ» 15.02.2021 року було укладено договір фінансового лізингу № 43-150221, з яким його ознайомив останній. Посилаючись на вказану обставину, позивач за зустрічним позов вважає, що ТОВ «НАВІА ІНВЕСТ» під час укладання оспорюваного договору купівлі-продажу спірного автомобіля, навмисно ввів в оману його щодо обставин, які мають істотне значення, не повідомивши, що спірний автомобіль обтяжений правами на нього [PERSON] на підставі договору фінансового лізингу № 43-150221 від 15.02.2021 року, що і є підставою для визнання договору купівлі-продажу від 13.10.2022 року недійсним. Встановлено, що між ТОВ «НАВІА ІНВЕСТ» та [PERSON] було укладено договір фінансового лізингу № 43-150221 від 15.02.2021 року, предметом якого був автомобіль, який ТОВ «НАВІА ІНВЕСТ» як власник на умовах договору купівлі-продажу продав [PERSON] (а.с. 44-56). Вказана обставина учасниками справи не оспорюється, а тому в силу ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає. Разом з тим, як встановлено судом, після укладання договору купівлі-продажу транспортного засобу № 1/13/10-22, за актом приймання - передачі товару до договору купівлі-продажу транспортного засобу №1/13/10-22 від 13.10.2022 року, який було підписано двома сторонами 13.10.2022 року, автомобіль був переданий [PERSON] . Товар при передачі був оглянутий сторонами, під час огляду будь-яких дефектів, недоліків не виявлено. Претензій до Продавця щодо якісних характеристик товару немає (а.с. 17). Так, відповідно до п. 8.4 договору купівлі-продажу транспортного засобу 1/13/10- 22 від 13.10.2022 року право власності на транспортний засіб перейшло до [PERSON] з моменту передачі товару покупцю, підписання сторонами і скріплення печатками сторін акту приймання-передачі товару та його перереєстрації в органах МВС України згідно з чинним законодавством України. Як встановлено, транспортний засіб Renault Logan, рік випуску 2016, колір синій, № кузова [NUMBER] , ТОВ «НАВІА ІНВЕСТ» було передано [PERSON] 13.10.2022 року, того ж дня сторонами було підписано акт приймання - передачі товару до Договору купівлі-продажу транспортного засобу №1/13/10-22 від 13.10.2022 року, згідно якого автомобіль був переданий [PERSON] , товар при передачі був оглянутий сторонами, під час огляду будь-яких дефектів, недоліків не виявлено, претензій до продавця щодо якісних характеристик товару немає, й 13.10.2022 року в установленому чинним законодавством України порядку була проведена перереєстрація транспортного засобу на нового власника згідно договору купівлі-продажу - [PERSON] , що підтверджується відповіддю Головного сервісного центру МВС № 31/1257АЗ-16851-2023 від 03.08.2023 року на адвокатський запит, з якої вбачається, що станом на 02.08.2023 року в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів щодо реєстрації транспортного засобу Renault Logan, рік випуску 2016, колір синій, № кузова [NUMBER] , у період з 13.10.2022 року по день надання відповіді на адвокатський запит, 13.10.2022 року була проведена перереєстрація транспортного засобу на нового власника згідно договору купівлі-продажу - [PERSON] , 30.12.2022 року проведена перереєстрація транспортного засобу на нового власника згідно договору , укладеному в ТСЦ [PERSON] (актуальний власник) (а.с. 109-110). Таким чином, встановлено, що ТОВ «НАВІА ІНВЕСТ» виконало свої зобов`язання за Договором купівлі-продажу транспортного засобу №1/13/10-22 від 13.10.2022 року. [PERSON] з 13.10.2022 року як власник має право вільно користуватися, володіти та розпоряджатися автомобілем, який є предметом договору купівлі-продажу транспортного засобу № 1/13/10- 22 від 13.10.2022 року, та жодним чином не обмежений у вчиненні будь-яких дій щодо цього автомобіля, в тому числі і передачі права користування будь-якій іншій особі. В матеріалах справи відсутній будь-який документ, який би підтверджував, що ТОВ «НАВІА ІНВЕСТ» не виконало умови договору купівлі-продажу предмету лізингу № 1/13/10- 22 від 13.10.2022 року. Оскільки, наявність договору фінансового лізингу № 43-150221 від 15.02.2021 року, укладеного між ТОВ «НАВІА ІНВЕСТ» та [PERSON] , жодним чином не порушує прав та інтересів [PERSON] , як покупця за Договором купівлі-продажу № 1/13/10- 22 від 13.10.2022 року, і який в подальшому набув право власності на нього, та не звільняє від обов`язку виконати умови договору, тому не може бути підставою для визнання недійсним оспорюваного правочину. На підставі викладеного, суд надходить до висновку про те, що вимоги за зустрічним позовом не підлягають задоволенню. Щодо розподілу судових витрат. У відповідності до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачем сплачено 3 151,22 грн. судового збору за майнову вимогу в розмірі 210 081,20 грн. (а.с. 7). Однак, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, тому з відповідача [PERSON] на користь позивача ТОВ «НАВІА ІНВЕСТ» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3 049,50 грн. (198 008,85 грн. + 813,74 грн. + 4 477,48 грн./210 081,20 грн.*3 151,22 грн.). Щодо витрат на професійну правничу допомогу. Як вбачається з положень ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. При зверненні до суду представником позивача - адвокатом Маньком Т.О. заявлено вимогу про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 21 000,00 грн., на підтвердження чого надано Договір про надання правничої допомоги від 02.03.2023 року з додатком № 1, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю Серія ЛВ № 001491 від 24.05.2019 року , ордер № 1204027 від 02.03.2023 року (а.с. 23-27). Згідно п. п. 4.2., 4.6. Договору про надання правничої допомоги від 02.03.2023 року гонорар складається з суми вартості наданої правової/правничої допомоги, тарифи яких узгоджуються сторонами додатково; факт надання правової (правничої) допомоги підтверджується актом наданих послуг. Згідно ч. 1 п. 2 Додатку № 1 до Договору про надання правничої допомоги від 02.03.2023 року сторони домовились визначити розмір гонорару адвоката за даним Додатком до Договору, виходячи з такої вартості послуг: вартість представництва інтересів клієнта в Святошинському районному суді м. Києва, в Київському апеляційному суді, Касаційному цивільному суді у складі верховного Суду - 21 000,00 грн. Згідно ч. 1 п. 2 Додатку № 1 до Договору про надання правничої допомоги від 02.03.2023 року зміст послуг адвоката, детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом буде визначено в акті (актах) наданих послуг, що складається сторонами за результатами справи в суді кожної інстанції. Разом з тим, такий акт суду не надано. При цьому, суд враховує, що представництво інтересів ТОВ «НАВІА ІНВЕСТ» в суді здійснювалось адвокатом Шупінською О.В. Враховуючи відсутність доведених наданих послуг з правничої допомоги та їх вартості, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні заяви позивача щодо стягнення з відповідача 21 000,00 грн. витрат на правничу допомогу. На підставі викладеного та

Outcome: partial