Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-18 00:00:00

03.07.2023\~адвокат Голубенко\~Р.С.\~звернувся до\~суду з\~позовом в\~інтересах \~ [PERSON] ,\~в якому\~просив визнати таким,\~що не\~підлягає виконанню,виконавчий напис, вчинений 02.08.2018 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем, за № 1646, щодо стягнення з [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] на користь Акціонерного товариства «КристалБанк» заборгованості у розмірі 26835,19 грн. Також просив стягнути витрати по сплаті судового збору в сумі 1073,60 грн. Заявлені вимоги мотивовані тим, що 13.09.2018 року приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Довгань В.В. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 57171477 з примусового виконання виконавчого напису. Про наявність вказаної постанови позивач дізнався 20 червня 2022 року установивши на свій телефон програму «ДІЯ». З вищевказаної постанови про відкриття виконавчого провадження випливає, що позивач нібито являється боржником перед АТ «КристалБанк» та на підставі виконавчого напису, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М., з відповідача має бути стягнено на користь АТ «КристалБанк» заборгованість у розмірі 26835,19 грн. та окрім основного боргу, з позивача має бути стягнено виконавчий збір/основну винагороду приватного виконавця. Разом з тим, позивач вважає, що вказаний вище виконавчий напис нотаріуса не підлягає виконанню з підстав, викладених нижче. Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 ЗУ «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліку документів за якими стягнення проводиться у безспірному порядку. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості, як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15,16,18 ЦК України, ст. 50,87,88 ЗУ «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. З огляду на викладене, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не обмежується лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі необхідно перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Заборгованість, яку стягнуто з позивача на користь ТОВ «Вердикт Капітал» аж ніяк не можна вважатися безспірною. Більше того, згідно з п. 3.2. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року в редакції, чинній на час вчинення виконавчого напису, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі Постанова КМУ № 1172). Відповідно до змісту Виконавчого напису нотаріуса від 15.04.2020 р. № 15033, його було вчинено нотаріусом на підставі п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Дійсно, згідно п. 2 вказаного переліку, виконавчі написи вчиняються на підставі кредитних договорів, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Разом з тим, у самій Постанові КМУ № 1172 чітко зазначено, що зміни до цієї постанови, внесені постановою КМУ від 26.11.2014 р. № 662, необхідно розглядати з урахуванням Постанови Окружного адміністративного суду міста Києва № 826/20084/14 від 20.03.2015, Постанови Київського апеляційного адміністративного суду № 826/20084/14 від 22.02.2017. Постановою КМУ від 26.11.2014 р. № 662 до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів було внесено зміни, і саме постановою № 662 від 26.11.2014 р. Перелік був доповнений таким пунктом № 2 під назвою «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин», тобто тим пунктом, яким керувався приватний нотаріус. До цих змін цього пункту не існувало і стягнути заборгованість у безспірному порядку можливо було лише на підставі нотаріально посвідчених договорів. У даному випадку позивач стверджує, що жодного нотаріально посвідченого договору не укладав. А ось постановою Окружного адміністративного суду міста Києва у справі № 826/20084/14 від 20.03.2015, залишеною без змін Постанову Київського апеляційного адміністративного суду № 826/20084/14 від 22.02.2017, а в подальшому і Вищим адмінсудом України (ухвала від 01.11.2017 р.), та Великою Палатою Верховного Суду (постанова від 20.06.2018 р.) пункт № 2 під назвою «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» був визнаний незаконним та не чинним. А отже, з 22.02.2017 р. жоден нотаріус України, не має право на підставі пункту № 2 постанови КМУ від 29 червня 1999 року № 1172 виносити виконавчі написи так як цей пункт визнаний незаконним та не чинним. З огляду на зазначені обставини, нотаріус в принципі не мав жодного права у 2021 році виносити виконавчий напис та керуватися пунктом № 2 Переліку. В судове засідання позивач та його представник не з`явились, але останній надав заяву про розгляд справи у їх відсутність, позов підтримує та просить його задовольнити, згоден на заочний розгляд справи. В судове засідання представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Омега Фактор» повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про розгляд справи відповідач був повідомлений належним чином, відзиву із запереченнями проти позову не надав. Треті особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов Олег Михайлович, приватний виконавець виконавчого округу Миколаївської області Довгань Вікторія Володимирівна в судове засідання повторно не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, хоча про розгляд справи були повідомлені належним чином, заперечень проти позову не надали. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Ст. 81 ч.1 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Із копії кредитного договору про встановлення овердрафту №Д-28/61 від 03.02.2014 (а.с.11-16) видно, що ПАТ «Терра Банк» та [PERSON] уклали кредитний договір. Із копії виконавчого напису вчиненого 02.08.2018 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем, за № 1646, було стягнути з [PERSON] , на користь Акціонерного товариства «КристалБанк», який є правонаступником ПАТ «Терра Банк» заборгованості за період з 03.02.2014 по 01.03.2018 у розмірі 26835,19 грн., яка складається 11000 грн. заборгованість по кредиту, 14335,19 грн. заборгованість по процентам та 1500 грн. плата за вчинення виконавчого напису. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється ЗУ «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч.1 ст. 39 ЗУ «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України «296\\5 від 22.02.2012 року, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282\\20595. Так, згідно ст. 87 ЗУ «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Ст. 88 ЗУ «Про нотаріат» передбачає умови вчинення нотаріусом виконавчих написів. У відповідності до п. 3.1 глави 16, нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше 3 років, а у відносинах між підприємствами, установами, організаціями не більше 1 року. Згідно до п.3.2. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296\\5 від 22.02.2012 року в редакції, чинній на час вчинення виконавчого напису, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені переліком документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим Постановою КМ України від 29.06.1999 року за № 1172. Так як відповідач з позивачем не укладав ніяких кредитних договорів, тому суд не знаходить підстав вважати про безспірний порядок стягнення грошових коштів з позивача. Таким чином приватним нотаріусом порушені вимоги Постанови КМ України від 29.06.1999 року за № 1172, оскільки підстав для винесення зазначеного напису не було. Стаття 50 ЗУ «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова в її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються в суді. Право на оскарження нотаріальної дії або відмова в її вчиненні, нотаріального акту має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії та акти. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав та обов`язків учасників правовідносин, не визнає та не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст.ст. 15,15,18 ЦК України, ст. 50,87,88 ЗУ « Про нотаріат» захист цивільних прав, шляхом вчинення виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю в частині заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Разом з тим законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Вказана правова позиція висловлена ВС України у справі № 6-887цс17. На підставі викладеного, оцінивши досліджені у справі докази, суд приходить до висновку про те, що позов доведений і підлягає задоволенню. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені останнім витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved