Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою, відповідно до вимог якої просить суд ухвалити рішення, яким визнати за позивачем [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після померлої матері, [PERSON] , яка померла [INFO] на 1/2 частину від 4/5 частини будинку [ADDRESS] , яка належить їй у житловому будинку: літ А,А-1, житловою площею 54 кв.м., допоміжною, 22,4 кв.м., а всього 76,4 кв.м., надвірних будівель: сарай, літ.Б, сарай лі.В, вбиральна лі. Ж., льох літ. Г, літня кухня діт. Д, льох літ. М., сарай літ. М, огорожа № 1,2, замощення та вигрібна яма без позначень у літерах чи цифрах, гараж лі. Р, тобто домоволодіння, розташоване на неприватизованій земельній ділянці розміром, 0,826 га, яким вона володіла на день смерті. Просить суд у порядку досудової підготовки витребувати з Першої Кременчуцької державної нотаріальної контори спадкову справу № 69875560. Позов обґрунтований тим, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] , [INFO] . Після її смерті залишилися два спадкоємці, позивач, що є її сином та її донька, сестра позивача. Після смерті матері залишилося спадкоємне майно у вигляді частини житлового буд. [ADDRESS] , розташованого на земельній ділянці розміром 0,826 га. У встановлений законом порядку та у встановлений строк позивач звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Відповідач [PERSON] до нотаріуса не звернулася у встановленому порядку та строк і її заяви та наданих оригіналів правовстановлюючих документів у нотаріусів немає. Вона зареєстрована та проживає у будинку, частина якою є спадкоємною. Зазначив, що у позивача відсутній оригінал документів про право на власність на майно в результаті набуття та у будинку, частина якого є спадкоємною, але знайти оригінал так і не зміг. Позивач звертався до відповідача з проханням надати йому документи для нотаріусу, але вона відмовила. Позивач зазначає, що декілька разів звертався до обласного архіву для отримання дублікатів правовстановлюючих документів, але йому було відмовлено у їх видачі, у зв`язку з тим, що відсутня сестра позивача, яка вказана в оригіналах документів. Державний нотаріус Першої полтавської державної нотаріальної контори виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 09.08.2023, якою постановив про відмову у видачі дублікату свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Першою кременчуцькою державною нотаріальною конторою за реєстровим 2-4597 по спадковій справі № 483/85 до майна померлого, [INFO] [PERSON] та дубліката Договору конкретного користування житловим будинком з надвірними будівлями за реєстровим № 1-1864. Позивач зазначив, що звертався до Першої Кременчуцької державної нотаріальної контори з відповіддю постановою, мені усно було відмовлено у оформленні спадщини. Він просив надати письмову відмову, на що було відмовлено та усно направлено до суду. Таким, чино, позивач вважає, що постанова від 09.08.2023 є основою для звернення його у суд про спрощення його права. У будь-якому разі позивач зазначає, що не має оригіналів правовстановлюючих документів та не може прийняти спадщину у нотаріуса з-за перешкод у наданні вищевказаних документів. У зв`язку з відсутністю оригіналів всіх правовстановлюючих документів, позивач не може прийняти спадщину за законом у нотаріуса після смерті матері на 4/5 частину житлового будинку, яка може йому належати у порядку спадкування. Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 22.09.2023 по справі відкрито провадження в порядку загального позовного провадження з викликом сторін та призначено підготовче засідання. Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 09.11.2023 по цивільній справі закрито підготовче провадження та призначено судовий розгляд справи. Позивач [PERSON] в судовому засіданні просив позов задовольнити в повному обсязі. В судовому засіданні представник позивача адвокат Гонсевич Н.С. просила задовольнити позов з підстав зазначених у ньому, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Відзиву на позов, заяву та будь-яких клопотань до суду від відповідача не надходило, у зв`язку з чим суд, відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причини або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі письмових матеріалів справи, оскільки відповідач був повідомлений належним чином про дату, час та місце слухання справи, він не повідомляв суд про причини неявки, ним не подано відзив, представник позивача не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, вислухавши думку сторін, встановив такі обставини та дійшов до таких висновків. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою\~статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відтак зазначені норми визначають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, лише порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Судом в судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] народився [INFO] , в м. Кременчук Полтавської області, батьками якого записані: [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 04.01.1960. Згідно договору купівлі-продажу від 17.08.1987, записаного в реєстрову книгу № 30 за реєстровим № 3200, [PERSON] продала, а [PERSON] купила 2/5 частини житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається із свідоцтва про право власності від 24.09.1985 [PERSON] , яка є дружиною [PERSON] , померлого [INFO] , належить право власності на 3/10 частини житлового будинку з надвірними будівлями, набутому названим подружжям за час шлюбу. Спільне майно, право власності на яке в зазначеній частині посвідчується цим свідоцтвом за [PERSON] складається із 3/5 частин житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.09.1985 спадкоємцями після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , є в рівних частках кожний: дружина [PERSON] , дочка [PERSON] , син [PERSON] , до складу спадкового майна входить 3/10 частини житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) від 12.04.2022 [PERSON] , [INFO] померла [INFO] . Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 09.08.2023 держаний нотаріус Першої Полтавської державної нотаріальної контори, відмовлено [PERSON] у вчинені нотаріальної дії у видачі дубліката свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Першої кременчуцькою державною нотаріальною конторою 24.09.1985 року за реєстровим № 2-4597 по спадковій справі № 483/85 до майна померлого [INFO] [PERSON] та дубліката Договору конкретного користування житловим будинком з надвірними будівлями, посвідченого Першою кременчуцькою державною нотаріальною конторою 19.04.1988 року за реєстровим № 1-1864, у зв`язку з тим, що за видачею дублікатів звернувся лише один спадкоємець і відсутня інформація про наявність чи відсутність у іншого спадкоємця вищевказаних свідоцтва та договору, тому видати дані документи у нотаріуса немає підстав. Згідно Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 70513239 від 03.11.2022 зареєстрована спадкова справа № 224/2022, спадкодавцем в якій є [PERSON] , [INFO] дата смерті. В судовому засіданні судом було досліджено копію спадкової справи № 224/2022 після померлої [INFO] [PERSON] , яка була надана на виконання ухвали Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 22.11.2023 Першою кременчуцькою державною нотаріальною конторою. Із зазначеної спадкової справи № 224/2022 вбачається, що позивачем [PERSON] було вчасно подано заяву про прийняття спадщини та всі наявні документи, які необхідні для оформлення спадкового майна. Нотаріусом у свою чергу зроблені необхідні запити до компетентних органів. Як вбачається із довідки від 19.06.2023 № 61/2692, виданої [PERSON] , житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , власником 4/5 частки житлового будинку є [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідчений Першою кременчуцькою держконторою за р. № 2089 від 17.08.1987; свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя, видане Першою кременчуцькою держконторою за р. № 2-4595 від 24.09.1985, свідоцтво про право на спадщину, видане Першою кременчуцькою держконторою за р. № 2-4597 від 24.09.1985, договір конкретного користування, посвідчений Першою кременчуцькою держконторою за р. № 1-1864 від 19.04.1988, записаний в реєстрову книгу № 30 за реєстровим № 3200; 1/5 частки житлового будинку є [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, видане Першою кременчуцькою держконторою за р. №2-4397 від 24.09.1985; договір конкретного користування, посвідчений Першою кременчуцькою держконторою за р. № 1-1864 від 19.04.1988, записаний в реєстрову книгу № 30 за реєстровим № 3200. Згідно інформації, наданої Управління надання адміністративних послуг Відділі № 5 Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області (вих. № 4000/15-23 від 10.08.2023) державний акт на право власності на земельну ділянку, яка розташована за адресою: [ADDRESS] на ім`я [PERSON] не видавався. Відповідно до звіту № 11-20230830-00064289458 про оцінку майна від 31.08.2023 житловий будинок загальною площею 87,9 кв.м., житловою площею 54,0 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , має оціночну вартість у розмірі 103000,00 грн. без ПДВ. Згідно із ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно із ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно із ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відповідно до абз. 2,3 п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Пунктами 4.15, 4.18 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ від 22.02.2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. За відсутності у спадкодавця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Згідно висновків Верховного Суду, що викладені у постанові від 22 вересня 2021 року у справі № 227/3750/19, вбачається, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження за захистом свого порушеного права. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення в нотаріальному порядку. Відповідно до ст. 49 Закону України «Про нотаріат», на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження; про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову. Положеннями п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року передбачено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають; у матеріалах справи має бути обґрунтована постанова про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Така ж позиція підтверджена й листом ВССУ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», де суди орієнтують на те, що у справах про спадкування належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про право спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, судам необхідно звертати увагу на наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Вирішуючи питання про те, чи підлягають розгляду судом справи про право на спадкування без попереднього звернення особи до нотаріальної контори для оформлення права на спадщину та відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, судам потрібно враховувати те, що главою 86 ЦК, а також спеціальним законодавством, зокрема, Законом України "Про нотаріат", підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 06.01.2024 № 26/02-31 державним нотаріусом Першої кременчуцької державної нотаріальної контори відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями [ADDRESS] після померлої [INFO] [PERSON] через відсутність правовстановлюючого (их) документа (ів). Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. У відповідності до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Згідно з вимогами ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю ст.368 ЦК України. Відповідно до ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Як роз`яснено в п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Оскільки судом встановлено, що позивачу приватним нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через відсутність правовстановлюючого документу, факт володіння і розпорядження за життя [PERSON] квартирою знайшов своє підтвердження в судовому засіданні вищенаведеними письмовими доказами та показами позивача; факт прийняття спадщини позивачем підтверджено його своєчасним зверненням до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщин, тому суд вважає можливим визнати за позивачем [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті його мати [PERSON] на спадкове майно, яке складається із квартири за адресою: [ADDRESS] . На підставі викладеного,

Outcome: approved