Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-07 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. [PERSON] (далі - позивач) 25.10.2023 звернувся до суду із позовом до Миронівської міської ради Обухівського району Київської області (далі - відповідач), про визнання права власності на земельні ділянки у порядку спадкування за заповітом. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що [INFO] померла [PERSON] . За життя [PERSON] на випадок своєї смерті зробила заповітне розпорядження про те, що все її майно, де б воно не було і чого б воно не складалось і взагалі нащо вона за законом матиме право, заповідає позивачу. Будучи спадкоємцем за заповітом, позивач у встановлений законодавством строк звернувся до Миронівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте державний нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 0,2500 га за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 3222986301:02:004:0019, вартість земельної ділянки становить 220380,96 грн., яка знаходиться в [ADDRESS] , та на земельну ділянку площею 0,2557 га за цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 3222986301:02:004:0019, вартість земельної ділянки становить 8636,67 грн., яка знаходиться в [ADDRESS] , у зв`язку із тим, що Державний акт на право власності на землю серії Р3 №358428 був виданий Пустовітською сільською радою Миронівського району Київської області 12.12.2002, тобто після смерті [PERSON] . Просить у судовому порядку визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0,2500 га за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 3222986301:02:004:0019, яка знаходиться в [ADDRESS] , та на земельну ділянку площею 0,2557 га за цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 3222986301:02:004:0019, вартість земельної ділянки становить 8636,67 грн., яка знаходиться в [ADDRESS] , у порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Процесуальні дії у цивільній справі. Ухвалою судді Миронівського районного суду Київської області від 26.10.2023 відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та витребувано у нотаріуса Миронівської державної нотаріальної контори належним чином завірену копію спадкової справи, яка була заведена після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 20.11.2023 відкладено судовий розгляд та витребувано у Київського обласного державного нотаріального архіву належним чином завірену копію спадкової справи, яка була заведена після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою суду від 14.12.2023 здійснено перехід з розгляду справи в порядку спрощеного провадження в розгляд справи за правилами загального позовного провадження, та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 14.12.2023 закрито підготовче провадження та призначено судове засідання. Ставлення учасників цивільного процесу до пред`явленого позову. 08.01.2024 від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі позивача та його представника. Позовні вимоги позивача підтримує в повному обсязі. 18.12.2023 до суду надійшла заява від Миронівського міського голови Савенко В. про розгляд справи без участі представника Миронівської міської ради. Згідно з частиною 3 статті 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. З урахуванням зазначеного положення ЦПК України та клопотання учасників справи суд вирішив за можливе розглянути справу за їх відсутності. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК Україниу разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Встановлені судом фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, Судом встановлено, що [INFO] в селі Пустовіти Миронівського району Київської області померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть [NUMBER] , виданим 18.05.2000 Пустовітською сільською радою Миронівського району Київської області, актовий запис №14 /а.с. 11/. За життя [PERSON] 17.02.1997 склала заповіт, яким усе своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право заповіла [PERSON] , що підтверджується заповітом посвідченим 17.02.1997 секретарем Пустовітської сільської Ради народних депутатів Миронівського району Київської області Чалою Н.С та зареєстрованим в реєстрі під №6 /а.с. 13/. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається, в тому числі, із земельної ділянки площею 0,2500 га за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 3222986301:02:004:0019, вартість земельної ділянки становить 220380,96 грн., яка знаходиться в [ADDRESS] , та із земельної ділянки площею 0,2557 га за цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 3222986301:02:004:0019, вартість земельної ділянки становить 8636,67 грн., яка знаходиться в [ADDRESS] , що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії Р3 №358428, витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-5600615482023 та витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-5100775472023 (а.с.14, 19-25). Судом встановлено, що право власності [PERSON] на вказані дві земельні ділянки площею 0,2500 га за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 3222986301:02:004:0019, вартістю 220380,96 грн., яка знаходиться в [ADDRESS] , та площею 0,2557 га, за цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 3222986301:02:004:0019, вартістю 8636,67 грн., яка знаходиться в [ADDRESS] , посвідчувалося єдиним правовстановлюючим документом, а саме: державним актом на право приватної власності на землю серії Р3 №358428, який виданий 12.12.2002, (а.с.14). Єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] є позивач [PERSON] , що підтверджується копією заповіту (а.с.13), копією спадкової справи (а.с. 53-63). Позивач, будучи спадкоємцем за заповітом, в установлений законом строк звернувся до Миронівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Однак в одержанні свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки йому було відмовлено, оскільки Державний акт серії РЗ №358428 на право приватної власності на землю був виданий Пустовітською сільською радою Миронівського району Київської області 12.12.2002 тобто, уже після смерті [PERSON] /а.с. 18/ Правовідносини, що виникли між сторонами врегульовано ст.ст. 1216-1218, 1268, 1297 ЦК України, а також ст.ст. 328, 392 ЦК України. Заяви позивача про відмову від прийняття спадщини визначеної ст. 1273 ЦК України матеріали спадкової справи не містять. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Згідно із ст. 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. На момент відкриття спадщини, спадкодавці належали дві земельні ділянки: площею 0,2500 га за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 3222986301:02:004:0019, яка знаходиться в [ADDRESS] , а також земельна ділянка площею 0,2557 га за цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 3222986301:02:004:0019, вартість земельної ділянки становить 8636,67 грн., яка знаходиться в [ADDRESS] . Відповідно до частини першою ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно із частиною першою ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Позивач є спадкоємцем померлої [PERSON] за заповітом, прийняв спадщину, фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, зазначені дії були вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, отримав свідоцтво на право на спадщину на частину спадщини. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням їх цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Згідно ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України, набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту у спосіб, передбачений статтею 392 ЦК України, що відповідає правовій позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеній у п.3.1. Інформаційного листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» за № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року. Тому суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог та визнання права власності на земельні ділянки. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. а ч. 3 ст. 152 Земельного Кодексу України. За вказаних обставин суд приходить до висновку, що право [PERSON] на отримання у власність спадкового майна порушено і воно підлягає судовому захисту.

Outcome: approved