Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] та просила стягнути із відповідача 28\~592 гривні як 1/2 вартості навчання їх дочки [PERSON] а також 5\~000 гривень у якості пені за заборгованість по сплаті аліментів. Свої вимоги обгрутовувала тим, що відповідач не сплачував аліменти за рішенням Миронівського районного суду Київської області від 09 травня 2023 року №2/371/230/23. Крім того, у зв`язку із навчанням їх доньки [PERSON] в Київському національному університеті технологій та дизайну, позивач несе витрати на її утримання, половину із яких вона просила стягнути із відповідача. В судове засідання позивач не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала. Відповідач будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи (за зареєстрованим місцем проживання)на неї не з`явився, про причини неявки не повідомив, тому у відповідності до ч. 10 ст. 130 ЦПК України його неявка не перешкоджає розгляду справи. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Частиною 8\~ст. 279 ЦПК України\~передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, зважаючи на наступне. Із матеріалів справи вбачається, що у позивача та відповідача є спільна дочка [PERSON] , [INFO] . У відповідності до договору на надання платних освітніх послуг в центрі іноземних мов від 19 жовтня 2020 року №135, Договору про надання освітніх послуг між Київським національним університетом технологій та дизайну від 30 серпня 2022 року №10613875, а також доданих до справи розрахункових документів, позивач у зв`язку із вступом та навчанням у Київському національному університеті технологій та дизайну понесла витрати на утримання спільної із відповідачем доньки в розмірі 57\~184 гривні. Згідно з п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі. Відповідно до ст. 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Тобто, якщо існує необхідність у матеріальній допомозі дочки, яка після виповнення вісімнадцяти років навчається у навчальному закладі, то батьки зобов`язані утримувати її до досягнення нею двадцяти трьох років, за умови продовження її навчання у навчальному закладі. Із наведених доказів суд приходить до висновку, що сторони мають спільну дочку, яка проживає та перебувають на утриманні позивача, при цьому донька є повнолітньою та навчається в Київському національному університеті технологій та дизайну, оплату за навчання в якому здійснює позивач. Відповідно до ч. 3 ст. 199 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно ч. 1 ст. 200 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог. Оскільки позивач звернулася до суду із позовом про стягнення з відповідача додаткових витрат на навчання їх спільної доньки в твердій грошовій сумі, зокрема 28\~592 гривні які становлять 1/2 її витрат на навчання доньки у Київському національному університеті технологій та дизайну (становлять 57\~184 гривні), відсутності заперечень і доказів неможливості надання такої матеріальної допомоги, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову в цій частині, оскільки таке рішення справедливо та в рівній мірі розподіляє тягар утримання дитини між позивачем і відповідачем. Позов в частині стягнення із відповідача на користь позивача 5\~000 гривень у виді пені за несплату аліментів по рішенню Миронівського районного суду Київської області від 09 травня 2023 року №2/371/230/23 задоволенню не підлягає, оскільки позивач в супереч вимог п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України не надала обґрунтованого розрахунок суми пені, яку вона просила стягнути із відповідача. Згідно з частиною першою\~статті 196 Сімейного кодексу України\~при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. За змістом\~статті 549 Цивільного кодексу України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм\~глави 49 Цивільного кодексу України\~неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Отже, з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов`язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом\~статті 196 Сімейного кодексу України\~пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. З огляду на те, що аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Згідно роз`яснень, які містяться в п. 22\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3, передбачена\~ст. 196 Сімейного кодексу України\~відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 01 жовтня 2014 року у справі № 6-149цс14, а також у постанові від 01 липня 2015 року у справі № 6-94цс15, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, а тому при розгляді спорів про стягнення пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Розрахунок пені по несплаті аліментів може бути здійснений лише за довідкою-розрахунком про стан заборгованості по аліментах, виданої відповідним підрозділом Державної виконавчої служби на виконанні якого знаходиться виконавчий лист суду про стягнення аліментів. Відповідно до п. 11\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 14, встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В супереч обов`язку надання доказів, передбаченого ст. ст. 12, 81 ЦПК України позивач не надала до суду ні під час подання позову, як того вимагає ч. 2 ст. 83 ЦПК України ні після довідки-розрахунком про стан заборгованості по аліментах виданої відповідним підрозділом Державної виконавчої служби, у зв`язку із чим неможливо визначити розмір пені за несплачені аліменти по утримання їх неповнолітньої доньки (до досягнення донькою повноліття), зв`язку із чим позовна вимога про стягнення 5\~000 гривень у якості пені за прострочення сплати аліментів задоволенню не підляже. На підставі викладеного, ст. ст. 141, 180, 182, 184, 192 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial