Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-14 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача 1.Виклад позиції позивача [PERSON] звернулася до Шаргородського районного суду Вінницької області з означеним позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, у якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований Шаргородським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Жмеринському районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Мінністерства юстиції (м. Хмельницький) 16.07.2022 року за актовим записом №159. Позовні вимоги мотивовані тим, що 16.07.2022 року вона уклала шлюб з відповідачем. Від шлюбу вона та відповідач мають малолітнього сина: [PERSON] , [INFO] . [PERSON] просить шлюб розірвати, зсилаючись на те, що спільне життя в шлюбі з відповідачем не склалося через різні характери та різні погляди на сімейне життя, у зв`язку з чим між ними виникали сварки, конфлікти та суперечки, внаслідок чого спільне проживання та збереження сім`ї стало неможливим. Позивач вважає, що шлюб існує формально, а збереження сім`ї є таким, що суперечить її інтересам, тому наполягає на розірванні шлюбу. В судовому засіданні 14.12.2023 року у вступному слові та в заключному слові у судовому засіданні 15.01.2024 року позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, на розірванні шлюбу наполягає. Позивач просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, оскільки перебування в шлюбі суперечить її інтересам, шкодить не тільки її здоров`ю через моральні переживання, але й інтересам малолітніх дітей, зокрема, її доньки від першого шлюбу та спільної з відповідачем дитини - сина [PERSON] , оскільки відповідач часто приходить додому в стані алкогольного сп`яніння, влаштовує сварки, які відбуваються в присутності дітей, часто посеред ночі. Вона та відповідач проживають окремо понад сім місяців. Наданий судом строк для примирення не покращив її та відповідача стосунків, так як відповідач не змінив своєї поведінки. За час, наданий судом для примирення подружжя, вона з відповідачем не помирилася, має стійке волевиявлення, спрямоване на припинення сімейних відносин і розірвання шлюбу. 2. Виклад заперечень відповідача Відповідач [PERSON] не скористався правом на подання відзиву на позов та не подав до суду відзиву на позов із викладенням своїх заперечень, відповідно до норм чинного ЦПК України, не дивлячись на пропозицію суду, викладену в ухвалі від 01.12.2023 року (а.с.19-20). Разом з тим, в судовому засіданні 14.12.2023 року відповідач [PERSON] заперечив щодо розірвання шлюбу та заявив клопотання про надання строку для примирення з позивачем. Так, у судовому засіданні 14.12.2023 року у вступному слові відповідач [PERSON] пояснив, що дійсно перебуває у зареєстрованому шлюбі з позивачем та від спільного проживання у шлюбі у них народився син [PERSON] . Між ним та позивачем дійсно відбуваються суперечки, сварки, виникають непорозуміння, але він бажає зберегти сім`ю, так як кохає позивача. Таким чином, [PERSON] скористався своїми правами відповідача, надав пояснення у вступному слові у судовому засіданні 14.12.2023 року, скористався правом заявляти клопотання та заявив клопотання про надання строку для примирення з позивачем, яке розглянуто судом та частково задоволено. У призначене в наступному судове засідання для розгляду справи по суті, відповідач не прибув. При цьому, відповідач належним чином повідомлявся про дату, час та місце судового засідання (а.с.32). З приводу неявки в судове засідання відповідача [PERSON] та можливості продовження розгляду справи в його відсутності, суд вислухав думку позивача і постановив ухвалу без виходу до нарадчої кімнати про продовження розгляду справи у відсутності [PERSON] через неявку його в судове засідання без поважних причин та з огляду на те, що вступне слово відповідача заслухано, учасники справи поставили йому питання, вирішено його клопотання про надання строку для примирення сторін; інших клопотань, пов`язаних з розглядом справи, відповідач не заявляв. За вказаних обставин, суд вважає за можливе закінчити розгляд справи у відсутності відповідача [PERSON] , оскільки його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи. При цьому, суд звертає увагу на те, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 07 липня 2022 року у справі №918/539/16. ІІ. Заяви, клопотання позивача, відповідача 1. Позивач [PERSON] у п.2 позовної заяви заявила клопотання про розгляд справи у її відсутності (а.с.3). Інших заяв та клопотань, пов`язаних із розглядом справи, позивач до суду не подавала. 2. 14.12.2023 року відповідач [PERSON] у судовому засіданні заявив усне клопотання про надання йому строку для примирення з позивачем. Інших заяв та клопотань, пов`язаних із розглядом справи, відповідач до суду не подавав. ІІІ. Процесуальні дії у справі 1. Відповідно до ухвали Шаргородського районного суду від 01.12.2023 року прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено перше судове засідання на 14.12.2023 року, визначено дату другого судового засіданні - 25.12.2023 року (а.с.19-20). 2. 14.12.2023 року в судовому засіданні на підставі ухвали суду частково задоволено клопотання відповідача [PERSON] та надано строк для примирення відповідачеві з позивачем в один місяць; розгляд справи зупинено на час, наданий для примирення сторін; призначено судове засідання для розгляду справи на 15.01.2024 року (а.с.30-31). 3. Відповідно до ухвали суду від 15.01.2024 року поновлено провадження у справі (а.с.45). 4. В судовому засіданні, відповідно до вимог ч.4 ст.259 ЦПК України, не виходячи до нарадчої кімнати, суд вирішив здійснювати судове засідання у відсутності відповідача, який не прибув у судове засідання без поважних причин, оскільки про його дату, час та місце повідомлений належним чином (а.с.32), заяв про відкладення судового засідання не подавав. За таких обставин суд вважає, що перешкод для здійснення розгляду справи у судовому засіданні за відсутності відповідача та ухвалення судового рішення немає. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази Вирішуючи спір, суд встановив, що між сторонами виникли сімейні правовідносини щодо розірвання шлюбу. Судом встановлено наступні фактичні обставини, що підтверджуються доказами. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 16.07.2022 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.9). Від шлюбу позивач та відповідач мають малолітнього сина: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.10). Позивач не бажає миритися, має стійке волевиявлення, спрямоване на припинення сімейних відносин і розірвання шлюбу, що вбачається із позовної заяви та пояснень позивача у судовому засіданні. Причиною розладу в сім`ї стали різні характери і погляди сторін на сімейне життя, внаслідок чого виникають непорозуміння та конфлікти, сварки та суперечки, які призводять до моральних переживань позивача, суперечать інтересам неповнолітньої дитини, в присутності якої відбуваються сварки подружжя. Наданий судом строк для примирення не покращив стосунків подружжя. За час, наданий судом для примирення подружжя, сторони не помирилися. При розгляді справи судом встановлено фактичні взаємини між [PERSON] та відповідачем [PERSON] , а саме: що у їх сім`ї виник не короткочасний розлад, а тривалий розлад з приводу конфліктів та непорозумінь щодо розв`язання питань спільного сімейного життя, що призвело до фактичного припинення сімейно-шлюбних відносин понад сім місяців тому, сторони проживають окремо. Таким чином, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливе та суперечить інтересам позивача та малолітньої дитини сторін. Крім того, суд, при вивченні і оцінці мотивів розлучення та фактичних взаємин подружжя, не вбачає підстав для повторного вжиття заходів до примирення подружжя. Тому, у суду склалася переконаність, що є достатні підстави для розірвання шлюбу. Судом встановлено, що перебування в шлюбі суперечить інтересам позивача, порушує її особисті немайнові права, оскільки сімейні особисті немайнові відносини між подружжям не складаються через конфлікти, які негативно позначаються на здоров`ї позивача через моральні переживання, а також суперечать інтересам малолітньої дитини сторін. V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування Встановлені судом сімейні правовідносини щодо розірвання шлюбу регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Згідно із ст.51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Згідно із ч.1 ст.24 СК України, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 2, 3, 4 ст.56 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають право вживати заходів, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, щодо підтримання шлюбних відносин. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України). Згідно зі ст.112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. VІ. Висновки суду Згідно з нормами наведеного законодавства позивач має право на звернення до суду з означеним позовом, і оскільки у суду склалася достатня переконаність у тому, що подальше спільне життя подружжя неможливе, що позивач наполягає на розлученні та має стійке волевиявлення до розірвання шлюбу, і що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам позивача та малолітньої дитини сторін, що строк, наданий судом для примирення подружжя, не покращив відносин між сторонами, то суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved