Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-21 00:00:00

В квітні 2024 року [PERSON] звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом до [PERSON] до [PERSON] про поділ майна та стягнення компенсації за його вартість. В обґрунтування позову зазначено, що сторони перебували у шлюбі з 15 квітня 2005 року до 21 травня 2019 року. Під час шлюбу у 2009 році сторони придбали автомобіль «Skoda Octavia Tour», реєстраційний номер [NUMBER] ., орієнтовна вартість якого складає 189 790 грн. Відповідач продав вказаний автомобіль, але не сплатив половину коштів за його реалізацію, що стало причиною для звернення позивача до суду за захисту ого прав та інтересів.\~ Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судових справ між суддями, вказана справа 24 квітня 2023 року розподілена судді Бебешко М.М. Ухвалою суду від 25 квітня 2023 року відкрито провадження у вказаній справі та призначено судове засіданні на 23 травня 2023 року. 22 травня 2023 року на адресу суду надійшло клопотання від представника відповідача з адвоката Малиневського Павла Петровича про відкладення судового засідання, призначеного на 23 травня 2023 року. Судовий розгляд у справі відкладено на 22 червня 2023 року. 29 травня 2023 року на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позивну заяву, згідно з яким останній просив суд відмовити в задоволенні позову та залишити без задоволення клопотання позивача про призначення експертизи. Відзив обґрунтовано тим, що до позовної заяви не долучено висновок експерта, а остання обґрунтована інформаційним листом про орієнтовну ринкову вартість автомобіля, який не є належним доказом у справі. 22 червня 2023 року на адресу суду надійшло клопотання від представника позивача адвоката Дульдієра О.П. про відкладення судового розгляду. Судовий розгляд у справі відкладено на 19 липня 2023 року. 29 червня 2023 року на адресу суду від представника позивача надійшло клопотання про призначення автотоварознавчої експертизи та заява про уточнення позовних вимог в частині визнання за відповідачем права власності на спірний автомобіль та стягнення з останнього на користь позивача грошової компенсації у виді 1\\2 частки вказаного автомобіля в сумі 94 895,00 грн. 03 липня 2023 року на адресу суду від представника відповідача надійшло заперечення проти клопотання про призначення експертизи. Ухвалою суду від 19 липня 2023 року у справі призначено судову автотоварознавчу експертизу за клопотанням представника позивача. Провадження у справі зупинено. 29 листопада 2023 року на адресу суду надійшов висновок експертизи за ухвалою суду від 19 липня 2023 року. Ухвалою суду від 30 листопада 2023 року поновлено провадження у справі та призначено судовий розгляд на 22 січня 2024 року. В судове засідання 22 січня 2024 року учасники не з`явилися. Про день, час та місце судового розгляду повідомлені судом своєчасно та належним чином. Представник позивача - адвокат Дульдієр О.П. 22 січня 2024 року звернувся до суду із заявою, у якій просив суд розглядати справу за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача адвокат Маліневський П.П. про день, час та місце судового розгляду повідомлявся своєчасно та належним чином, про що свідчить довідка про доставку 01 грудня 2023 року на його електронну адресу, зазначену ним у відзиві та клопотаннях у справі, ухвали суду від 30 листопада 2023 року про поновлення провадження у справі та призначення її до судового розгляду. Представник відповідача адвокат Маліневський П.П. 22 січня 2024 року звернувся до суду з клопотанням про відкладення розгляду справи, призначеного на 22 січня 2024 року. Причин щодо відкладення розгляду\~ справи представник відповідача не повідомив. Згідно з ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до п.1 ч.3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Суд зазначає, що представником відповідача адвокатом Малиневським П.П. у своєму клопотанні від 22 січня 2024 року про відкладення судового розгляду не зазначено причин щодо поважності, тому з урахуванням того, що останній висловив свою позицію щодо вирішення спору, у поданому до суду відзиві на позовну заяву, суд вважає за можливе розглянути справу в судовому засіданні 22 січня 2024 року без участі сторін, відмовивши таким чином в задоволенні клопотання представника відповідача про відкладення судового розгляду як такого, що подане до суду без повідомлення причин неявки в судове засідання. За таких обставин суд вважає за можливе проводити судовий розгляд за відсутності сторін. Фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне: Сторони перебували у шлюбі міх собою з 15 квітня 2005 року (а.с.6) до моменту його розірвання судом 17 квітня 2019 року (а.с.7-9). Білоцерківським ВП ГУНП в Київській області 25.10.2018 складено висновок по зверненню про закінчення перевірки звернення [PERSON] \~ щодо переоформлення спірного автомобіля (а.с.11).Територіальний сервісний центр № 3242 МВС України 02.03.2023 повідомив адвоката Дульдієра О. про те, що за [PERSON] з 12.08.2021 зареєстровано автомобіль\~ «Skoda Octavia Tour», 2005 року випуску, з об`ємом двигуна 1598 куб.см. В період з 13.08.2009 по 25.09.2018 даний транспортний засіб був зареєстрований за [PERSON] , який 25.09.2018 був перереєстрований на іншого громадянина, а 12.08.2021 даний автомобіль знову було зареєстровано на [PERSON] (а.с.14). Судовим експертом Петрушанко В.Ф, надано довідку про встановлення орієнтовної вартості автомобіля «Skoda Octavia Tour», 2005 року випуску, з об`ємом двигуна 1598 куб.см., вартість якого станом на 05.04.2023 становить 189 7900 грн. (а.с.15-16). Згідно висновку експерта № 199 від 24 листопада 2023 року ринкова вартість транспортного засобу «Skoda Octavia Tour», реєстраційний номер [NUMBER] , 2005 року випуску на дату оцінки заокруглено складає 140 000,00 грн. Представником відповідача одночасно з відзивом ра позовну заяву долучено до матеріалів справи копію свідоцтва про реєстрацію за відповідачем 12.08.2021 транспортного засобу «Skoda Octavia Tour», 2005 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , в якому зазначено, що перша реєстрації транспортного засобу в Україні відбулася 28.11.2009 (а.с.48). При вирішенні справи суд виходить з наступного: Згідно з вимогами статті 60 Сімейного кодексу України (надалі СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу) Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно з вимогами ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Частинами першою статті 71 СК України передбачено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до статті 355 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) - майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є, згідно зі статтею 356 ЦК України, спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Згідно зі статтею 357 ЦК України - частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна. Співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна. Співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності. Поліпшення спільного майна, які можна відокремити, є власністю того з співвласників, який їх зробив, якщо інше не встановлено домовленістю співвласників. Відповідно до статті 358 ЦК України - право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. Статтею 361 ЦК України передбачено, що співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Статтею 364 ЦК України визначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.\~ Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до статті 367 ЦК України - майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11\~ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спір між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК(2947-14), ч.3 ст.368 ЦК) (45-15), відповідно до частин 2,3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Згідно з п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року № 20, вирішуючи питання про грошові стягнення у справах за позовами про захист права приватної власності на майно, суди мають виходити з того, що вартість спірного майна визначається за погодженням сторін, а за його відсутності за дійсною вартістю майна на час розгляду спору. Позивачеві достатньо підтвердити, що спірний об`єкт набутий під час шлюбу, і тоді вже тягар доказування покладається на відповідача, який повинен доводити, що цей об`єкт не є спільною сумісною власністю подружжя. Приклад застосування такого підходу викладено в Постановах Верховного Суду від 7 квітня 2020 року у справі № 199/3645/17,\~ від 27 червня 2018 року у справі № 757/45050/15 та від 12 червня 2019 року у справі\~ № 595/324/17. Відповідно до висновків постанови Верховного Суду від 03.04.2020 року у справі № 286/1537/16-ц, набуття майна за час перебування у шлюбі створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а обов`язок надання доказів покладається на сторони та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Оцінка надається як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі. Приймаючи до уваги те, що позивачем надано суду докази придбання у шлюбі з відповідачем спірного транспортного засобу, експертом визначено ринкову вартість вказаного автомобіля на момент розгляду справи в суді, суд вважає, що позовні вимоги позивача, змінені стороною позивача перед початком судового розгляду, в частині стягнення компенсації ринкової вартості 1\\2 частини спірного автомобіля в сумі 94 895,00 грн. (а.с.62) підлягають до часткового задоволення. Так, згідно висновку експерта, ринкова вартість спірного автомобіля станом на 24.11.20223 становить 140 000,00 грн. За таких обставин суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача компенсацію 1\\2 частини ринкової вартості автомобіля, що становить 70 000,00 грн. Крім цього підлягає до задоволення позовна вимога в частині визнання за позивачем права власності на спірний автомобіль. Суд не берез до уваги відзив, поданий представником відповідача щодо невідповідності вимогами чинного законодавства довідки про орієнтовну ринкову вартість автомобіля, так як за клопотанням представника позивача, у даній справі ринкову вартість автомобіля визначено за результатами експертного дослідження. Доказів щодо невідповідності ринкової вартості автомобіля, визначеною експертом, стороною відповідача до матеріалів справи не додано. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Приймаючи до уваги те, що позивач при подачі позову сплатив судовий збір в сумі 1073,60 грн. з відповідача підлягають до стягнення судові витрати в сумі 791,99 грн., пов`язані зі сплатою судового збору, що становить 73,77 % від задоволених судом вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved