Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою, у якій просила винести обмежувальний припис стосовно [PERSON] , [INFO] , у вигляді наступних заходів: заборона перебувати в місці проживання (перебування) з постраждалою особою за адресою: [ADDRESS] ; усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; заборона наближатися на визначену відстань до місця поживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалої особи; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. В обґрунтування заявлених вимог [PERSON] зазначила, що [PERSON] , [INFO] , приходиться заявниці рідним сином та останній на протязі тривалого часу зловживає алкоголем та ніде не працює, систематично вчиняє стосовно матері домашнє насильство, внаслідок чого вона не має змоги спокійно більше терпіти дії свого сина. Так, 26 липня 2023 року о 20:00 год. [PERSON] , перебуваючи за місцем спільного проживання за адресою: [ADDRESS] , вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру стосовно заявниці, а саме висловлював словесні образи, погрожував фізичною розправою, принижував, шарпав, штовхав, передавлював горло. Згідно постанови Тернопільського міськрайонного суду за № 607/1381/23 від 03 серпня 2023 року накладено адміністративне стягнення на [PERSON] у виді штрафу - 680 грн. Також 17 серпня 2023 року о 06:00 год. [PERSON] , перебуваючи за місцем спільного проживання за адресою: [ADDRESS] , вчинив домашнє насильство психологічного характеру стосовно [PERSON] , а саме висловлював словесні образи, погрози фізичною розправою, чим порушив вимоги термінового заборонного припису за серією АА № 162497, а саме заборону на вхід та перебування в місці проживання заявниці та заборону в будь-який спосіб спілкуватися із нею. Згідно постанови Тернопільського міськрайонного суду за № 607/15849/23 від 29 серпня 2023 року накладено на [PERSON] адміністративне стягнення у виді штрафу - 680 грн. 22 серпня 2023 року о 18:30 год. [PERSON] , перебуваючи за місцем спільного проживання за адресою: [ADDRESS] , вчинив домашнє насильство психологічного характеру стосовно [PERSON] , а саме висловлював словесні образи, погрози фізичною розправою. Згідно постанови Тернопільського міськрайонного суду за № 607/16326/23 від 12 вересня 2023 року накладено на [PERSON] адміністративне стягнення у виді штрафу - 510 грн. 18 червня 2023 року щодо [PERSON] винесено терміновий заборонний припис за серією А 304661, яким зобов`язано залишити місце спільного проживання та перебування із заявницею на термін дії 7 діб. [PERSON] не повідомив уповноважений підрозділ органів Національної поліції (Тернопільське РУ поліції ГУНП в Тернопільській області) про місце свого тимчасового перебування на час дії термінового заборонного припису, чим порушив вимоги п. 8 ст. 25 Закону України «Про запобігання та протидію домашнього насильства». Згідно постанови Тернопільського міськрайонного суду за № 607/18775/23 від 06 жовтня 2023 року накладено на [PERSON] адміністративне стягнення у виді штрафу - 340 грн. Також 22 липня 2023 року щодо [PERSON] винесено терміновий заборонний припис за серією А 304624, яким зобов`язано залишити місце спільного проживання та перебування із [PERSON] на термін дії 10 діб. [PERSON] не повідомив уповноважений підрозділ органів Національної поліції (Тернопільське РУ поліції ГУНП в Тернопільській області) про місце свого тимчасового перебування на час дії термінового заборонного припису, чим порушив вимоги п. 8 ст. 25 Закону України «Про запобігання та протидію домашнього насильства». Згідно постанови Тернопільського міськрайонного суду за № 607/14981/23 від 17 жовтня 2023 року накладено на [PERSON] адміністративне стягнення у виді штрафу - 340 грн. Згідно витягу з Єдиного реєстру Досудових Розслідувань за № 1202421104000005 від 01 січня 2024 року за ч. 1 ст. 126-1 ККУ перебуває розгляд справи про те, що син заявниці [PERSON] умисно систематично вчиняє відносно неї домашнє насильство, що призводить до психологічних страждань та погіршення якості життя. Після вищевказаних заходів син заявниці [PERSON] на даний не час не помінявся, продовжує зловживати алкоголем, вживати наркотичні речовини, внаслідок чого продовжує вчиняти домашнє насильство стосовно матері, а вона не в змозі більше терпіти протиправні дії свого сина та звернулася до суду зі заявою про видачу обмежувального припису. Ухвалою судді від 15 січня 2023 року відкрито провадження у цивільній справі за заявою [PERSON] , заінтересована особа: [PERSON] про видачу обмежувального припису. Постановлено розгляд справи проводити в порядку окремого провадження. Заявниця [PERSON] у судовому засіданні вимоги, викладені у заяві підтримала, просила задовольнити з підстав, у ній наведених. Пояснила, що її син [PERSON] продовжує вчиняти домашнє насильство щодо неї погрожує вбивством, ображає, матюкається, кричить, постійно все б`є, вживає алкоголь та наркотики. Заявниця побоюється за своє життя і здоров`я, а тому звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису Заінтересована особа [PERSON] в судове\~засідання не\~з`явився,\~однак про\~день та\~час слухання\~справи повідомлений\~належним чином, через оголошення на офіційному вебсайті судової влади України, яке було розміщене не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання, що відповідає змісту ч. 11 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України). Отож, неявка заінтересованої особи не перешкоджає вирішенню заяви про видачу обмежувального припису. Заслухавши пояснення заявниці, дослідивши та оцінивши докази, суд встановив наступні обставини справи. Заявниця [PERSON] зареєстрована і проживає в [ADDRESS] , що слідує з копії її паспорта серія [NUMBER] , виданого 19 грудня 1998 року Тернопільським МВ УМВС України в Тернопільській області. За вказаною адресою також проживає її син [PERSON] , який неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства стосовно матері [PERSON] . Так, постановами Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області у справі № 607/13812/23 від 03 серпня 2023 року, № 607/15849/23 від 29 серпня 2023 року, № 607/16326/23 від 12 вересня 2023 року, № 607/18775/23 від 06 жовтня 2023 року, №\~607/14981/23 від 17 жовтня 2023 року, [PERSON] визнавався винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, оскільки чинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру відносно своєї матері [PERSON] за місцем їх спільного проживання за адресою: [ADDRESS] , порушував вимоги термінового заборонного припису стосовно кривдника, не повідомляв уповноважений підрозділ Національної поліції про місце свого тимчасового перебування на час дії термінового заборонного припису. 01 січня 2024 року до Тернопільського РУ поліції ГУНП в Тернопільській області надійшла заява від [PERSON] , жительки [ADDRESS] , про те, що її син [PERSON] за спільним місцем проживання умисно, систематично вчиняє відносно неї домашнє насильство, що призводить до психологічних страждань та погіршення якості життя. За цим зверненням до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за ст. 126-1 КК України, номер кримінального провадження: 12024211040000005. Відтак, до виниклих правовідносин підлягають застосуванню наступні норми процесуального та матеріального права. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3502 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Згідно п. 3 ч. 1 ст. 3504 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Відповідно до ч. 1 ст. 3506 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Верховним Судом у постанові № 753/4405/20 від 12 квітня 2022 року зазначено, що під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будьякому його прояві. Основним нормативноправовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційноправові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Економічне насильство це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За змістом п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Стаття 26 зазначеного Закону визначає, що право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають, зокрема, постраждала особа або її представник. Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будьякий спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Обмежувальний припис не може містити заходів, що обмежують право проживання чи перебування кривдника у місці свого постійного проживання (перебування), якщо кривдником є особа, яка не досягла вісімнадцятирічного віку на день видачі такого припису. Верховний Суд у постанові № 299/3692/19 від 30 червня 2021 року вказав, що враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Згідно із ч. 3 ст. 26 цього Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У п. 9 ч. 1 ст. 1 згаданого Закону оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. У постанові Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі № 369/7782/19 зроблено висновок, що відповідно до частини третьої статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінка ризиків полягає в оцінюванні вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства та загальної оцінки ситуації вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи. Звертаючись до суду, [PERSON] обґрунтовувала підстави для видачі судом обмежувального припису стосовно [PERSON] нормами статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Відтак, суд оцінивши доводи заяви, проаналізувавши надані документи, встановив, що [PERSON] , який заявниці приходиться сином, неодноразово за місцем проживання [PERSON] вчиняв щодо матері домашнє насильство психологічного та фізичного характеру, що вбачається із вищенаведених постанов Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області. Дії [PERSON] полягали у образах [PERSON] , погрозах фізичною розправою, приниженні, шарпанні, штовханні, передавлюванні горла. Всі ці дії в сукупності, а також невиконання [PERSON] термінових заборонних приписів, вказують на те, що заінтересована особа продовжує вчиняти домашнє насильство щодо [PERSON] , що викликало у постраждалої особи побоювання за свою безпеку та стало причиною її звернення до суду із заявою про видачу обмежувального припису. Отож, [PERSON] ,як жертва домашнього насильства, з урахуванням та оцінкою наявних ризиків потребує захисту у порядку, передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», оскільки ігнорування [PERSON] застосованих судом заходів впливу до нього, порушення вимог термінових заборонних приписів, дають підстави вважати вірогідним продовження чи повторне вчинення кривдником щодо неї психологічного та фізичного насильства. Зазначене підтверджується фактичними обставинами справи, які встановлено судом в ході заслуховування пояснень заявниці та під час дослідження письмових доказів. Тривалість протиправної поведінки [PERSON] щодо [PERSON] є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». З огляду на вказані обставини, суд доходить до висновку про необхідність видачі обмежувального припису, а тому заява [PERSON] підлягає задоволенню частково. Слід видати обмежувальний припис щодо [PERSON] на строк 3 (три) місяці, яким встановити наступний захід тимчасового обмеження прав кривдника: заборонити [PERSON] , [INFO] , перебувати в\~місці проживання\~(перебування)\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~а саме\~у квартирі за адресою: [ADDRESS] ; заборонити[PERSON] , [INFO] , наближатися на\~відстань ближче\~100\~метрів до\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~яка проживає за адресою: [ADDRESS] ; заборонити [PERSON] , [INFO] , особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , [INFO] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому [PERSON] , переслідувати її та в будьякий спосіб спілкуватися з нею. Водночас, при прийнятті такого рішення суд звертає увагу на те, що життя та здоров`я, недоторканність і безпека заявниці як найвища соціальна цінність переважають над правом заінтересованої особи на її житло, а тому допускається його обмеження, оскільки втручання держави у це право через механізм обмежувального припису є виправданим, якщо суд встановив підстави для застосування цього обмежувального припису (постанова Верховного Суду у справі № 531/352/22 від 22 лютого 2023 року).\~ У задоволенні решти вимог зави [PERSON] суд відмовляє, оскільки докази на обґрунтування таких обставин в матеріалах справи відсутні. ЄСПЛ вказав, що пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). На підставі викладеного,

Outcome: partial