Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-09 00:00:00

19 вересня 2023 року, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України, з Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області до Варвинського районного суду Чернігівської області поштовим зв`язком надійшла вказана позовна заява з додатками. В обґрунтування позовних вимог адвокат Мартиненко В.В., який діє в інтересах ТОВ «КРЕДИТСЕРВІС», посилається на те, що між ТОВ «КРЕДИТСЕРВІС», як кредитодавцем, та [PERSON] , як позичальником, 06 травня 2021 року було укладено Кредитний договір №210506-004, у формі електронного документу з використанням електронного цифрового підпису останнього, згідно умов якого кредитодавець зобов`язався надати позичальнику кредит у розмірі - 28 500 грн, на умовах строковості, зворотності та платності. У свою чергу, позичальник зобов`язався повернути банку суму отриманого кредиту зі сплатою відсотків у фіксованій відсотковій ставці та комісії, виконати всі інші зобов`язання в обумовленому між сторонами порядку. При цьому позивач ТОВ «КРЕДИТСЕРВІС» свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених Договором. Натомість у порушення умов договору у встановлені строки кредит та інші передбачені договором платежі відповідач не сплачує, у зв`язку з чим виникла відповідна заборгованість, яка станом на 08 травня 2023 року становить - 59 372, 50 грн, з яких: 16 622, 50 грн - прострочена заборгованість за сумою кредиту; 40 612, 50 грн - прострочена заборгованість за процентами; 2 137, 50 грн - строкова заборгованість за процентами. Крім того, за результатами розгляду зазначеної цивільної справи позивач також наполягає на розподілі судових витрат у виді сплаченого судового збору у сумі - 2 684 грн та витрат на професійну правничу допомогу у сумі - 7 000 грн. Ухвалою Варвинського районного суду Чернігівської області від 20 вересня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду на 20 жовтня 2023 року, яке у подальшому з підстав заявленого клопотання відповідача було відкладене на 21 листопада 2023 року. 20 листопада 2023 року через канцелярію суду від відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого останній вказав на часткове визнання пред`явленого до нього позову, визнавши суму заборгованості за Кредитним договором №210506-004 від 06 травня 2021 року перед позивачем у загальній сумі - 31 592 грн, з яких: 16 622, 50 грн - заборгованість за тілом кредиту та 14 969, 50 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом. При цьому, щодо задоволення вказаного позову у іншій частині категорично заперечив (а.с. 75-77). На обґрунтування своєї позицію зазначив, що фактично не заперечує щодо укладення 06 травня 2021 року між ним та ТОВ «КРЕДИТСЕРВІС» Кредитного договору №210506-004, на обумовлених Договором умовах. Наголошує, що до моменту пред`явлення до нього позову ним частково здійснювалася оплата за кредитом на загальну суму - 22 565 грн, з яких: 11 877, 50 грн - в рахунок погашення тіла кредиту, та 10 687, 50 грн - в рахунок погашення відсотків за користування кредитом. У зв`язку з цим, на даний час ним не виконані боргові зобов`язання у частині оплати за тілом кредиту у розмірі 16 622, 50 грн, що узгоджується з розрахунком позивача, а тому ним не заперечується та визнається. При цьому, останній категорично заперечує щодо заявленої позивачем заборгованості за відсотками, з підстав їх протиправного нарахування поза межами обумовленого Договором дванадцятимісячного строку кредитування, а саме у період з 06 травня 2022 року по 08 травня 2023 року. У зв`язку з цим вважає, що, беручи до уваги розмір вже погашених ним відсотків, у нього наявна заборгованість перед позивачем за відсотками у розмірі - 14 969, 50 грн. Вважає, що будь-які подальші нарахування після спливу обумовленого Договором дванадцятимісячного строку кредитування можуть бути застосовані виключно як вид відповідальності, що відповідає ст. 625 ЦК України, та умовам Договору, зокрема п. 5.2. у виді неустойки (штраф, пеня), інфляційні виплати, чи 3% річних. Однак, відповідні стягнення позивачем не заявлені та, з підстав дії на території України воєнного стану, у розумінні п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України не можуть бути стягнені, адже такі підлягають списанню кредитодавцем. Крім того, у частині вимоги позивача щодо розподілу судових витрат, зокрема, у виді витрат на правничу допомогу у розмірі - 7 000 грн, відповідач наголосив, що зважаючи на складність справи та типовість для цих відносин, розмір заявлених витрат є неспівмірним з обсягом наданих адвокатом послуг. У зв`язку з цим, на переконання відповідача витрати на правничу допомогу підлягають зменшенню до 1 000 грн, та їх подальший розподіл повен бути здійснений пропорційно до задоволеного судом позову. З підстав заявленого представником позивача Павленком С.В. відповідного клопотання, судове засідання, яке було призначене на 18 грудня 2023 року, було відкладене на 10 січня 2024 року. Позивач ТОВ «КРЕДИТСЕРВІС», будучи повідомленими про дату, час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку, явку свого представника не забезпечили. Від представника позивача Мартиненка В.В. будь-яких клопотань не надійшло, про причини неявки останній суд не повідомив. Представник позивача Павленко С.В. у судове засідання також не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з зайнятістю в іншому судовому засіданні. Враховуючи те, що представництво інтересів позивача здійснюють два представника, які допустили повторну неявку в судове засідання, на підтвердження поважності неявки повторно будь-яких підтверджуючих документів представник позивача не надав, суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних доказів. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи (а.с. 97), у судове засідання також не з`явився, у змісті відзиву на позовну заяву просив суд здійснювати розгляд справи без його участі. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що зазначений позов слід задовольнити частково, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 06 травня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «КРЕДИТСЕРВІС» та [PERSON] було укладено Кредитний договір №210506-004 (а.с. 7-8), шляхом використання відповідачем електронного підпису одноразовим ідентифікатором «T90773», на умовах поворотності, строковості та платності, відповідно до положень якого сторони Договору узгодили наступне: сума кредиту становить - 28 500 грн; строк дії договору 12 місяців до 06 травня 2022 року; порядок сплати платежів - щомісяця до 6 числа відповідного місяця включно; одноразова комісія за видачу кредиту від початкової суми кредиту - 7.5%; сума одноразової комісії - 2 137, 50 грн; відсоткова ставка у місяць від початкової суми кредиту - 7.5%; реальна відсоткова ставка річних 97,5%; сума платежу щомісячного платежу - 4 512, 50 грн, у тому числі: 2 375 грн - погашення тіла кредиту, 2 137, 50 грн - сплата відсотків; загальна плата за користування кредитом - 27 787, 50 грн; загальна вартість кредиту 56 287, 50 грн. З метою отримання кредиту, відповідач [PERSON] у кредитному договорі зазначив свої особисті дані; цільове призначення кредиту; номер банківської карти АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» та відповідний номер банківського рахунку. Аналогічним чином відповідачем також було підписано Паспорт кредитного продукту «12 місяців», який був запропонований ТОВ «КРЕДИТСЕРВІС» (а.с. 8 зворот - 9). Довідкою про укладення договору підтверджено, що клієнт [PERSON] , з яким укладено договір №210506-004 від 06 травня 2021 року, ідентифікований у ТОВ «КРЕДИТСЕРВІС». Акцепт оферти позичальником (підписання договору одноразовим ідентифікатором) з ТОВ «КРЕДИТСЕРВІС» здійснювалося в інформаційно-телекомунікаційній системі https://recredit.ua: одноразовий ідентифікатор - Т90773; Ідентифікатор відправлено позичальнику - 06 травня 2021 року о 10:46:36 год; номер телефону - [NUMBER] ; ідентифікатор введено позичальником/відправлено Товариству - 06.05.2021 року 10:46:48 год (а.с. 17). На підтвердження позовних вимог стороною позивача також було подано копію Внутрішніх правил надання фінансових послуг надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту Товариства з обмеженою відповідальністю «КРЕДИТСЕРВІС», затверджених протоколом №09/08/18 Загальних зборів учасників товариства від 09 серпня 2018 року (а.с. 10-15). Суд зважає, що відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Згідно зі статтею 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. За приписами ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України). За змістом ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Порядок укладання договорів в електронній формі регламентується Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію». Так, згідно із статтею 13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію"). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму (ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»). Таким чином, судом встановлено що, посилання на обставини укладення вищезазначеного Кредитного договору між сторонами договору про надання кредиту у електронній формі, відповідає положенням Закону України «Про електронну комерцію», оскільки позивачем доведено, що відповідач [PERSON] ідентифікував себе в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції; надав відповідні дані для заповнення формуляра заяви (П.І.П, РНОКПП, місце проживання, телефон, дані паспорту та ін.) та, шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним Законом України «Про електронну комерцію», погодився з запропонованими умовами договору та підписав їх. Факт підписання сторонами зазначеного Договору не спростований та не оспорюється. За таких обставин, судом встановлено, що між [PERSON] та ТОВ «КРЕДИТСЕРВІС» виникли договірні відносини кредитування, оскільки між ними був укладений відповідний Кредитний договір. На переконання суду вказаний правочин є правомірним, адже в розумінні ст. 204 ЦК України його недійсність прямо законом не встановлена. Відомості щодо визнання даного Договору недійсним у суду відсутні, зустрічний позов стороною відповідача не заявлено. Аналізуючи виписку з особового рахунку, належного [PERSON] , за Кредитним договором №210506-004 від 06 травня 2021 року (а.с. 16) та копії Платіжного доручення №899 від 06 травня 2021 року (а.с. 26) суд констатує факт надання останньому, на вказаний ним банківський рахунок, ТОВ «КРЕДИТСЕРВІС» у розпорядження кредитних коштів в обумовленій Договором сумі - 26 362, 50 грн, уже з урахуванням стягненої суми одноразової комісії у сумі - 2 137, 50 грн. Таким чином, судом встановлено, що після укладення вищезазначеного договору відповідач [PERSON] отримав обумовлені Договором кредитні кошти та користуватися ними, що фактично ним не заперечується та доводиться матеріалами справи. У зв`язку з цим, судом встановлено, що ТОВ «КРЕДИТСЕРВІС» свої зобов`язання за вказаним Кредитним договором виконали у повному обсязі надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених Договором. Проте, відповідно до позиції позивача, всупереч обумовленим умовам Договору [PERSON] не належно виконав взяті на себе договірні зобов`язання, оскільки не здійснював у повному обсязі, щомісячно, у відповідності до встановленого Графіку погашення кредитної заборгованості щодо погашення кредиту та відсотків за користування кредитом. Зі змісту ст. 526, 530 ЦК України вбачається, що зобов`язання повинно виконуватися відповідно до умов договору у встановлені строки. Відповідно до положень ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Так, в силу зазначених вище правових норм та у зв`язку з невиконанням відповідачем умов Договору на вказану ним адресу місця фактичного проживання позивачем, шляхом використання поштового зв`язку, було направлено досудову вимогу №2023/310 від 10 травня 2023 року (а.с. 21, 22-23, 24-25) щодо дострокового стягнення заборгованості у 30-денний термін з моменту отримання цієї вимоги у розмірі 59 372, 50 грн, у межах Кредитного договору №210506-004 від 06 травня 2021 року. При цьому, вказані вимоги відповідачем в добровільному порядку виконані не були, що фактично і стало підставою для звернення позивачем до суду з вказаним позовом. Суд зважає, що станом на 08 травня 2023 року відповідачем було частково погашено заборгованість за вказаним Кредитним договором, а саме: 11 877, 50 грн - тіла кредиту та 10 687, 60 грн - відсотків за користування кредитом. У зв`язку з цим, згідно з наданим позивачем розрахунком кредитної заборгованості за казаним кредитним договором, заборгованість станом на 08 травня 2023 року, становить - 59 372, 50 грн, з яких: 16 622, 50 грн - сума заборгованості по тілу кредиту та 42 750 грн сума заборгованості по нарахованим за період з 06 травня 2021 року по 08 травня 2023 року відсоткам за користування кредитом (а.с. 27). Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в повній мірі ТОВ «КРЕДИТСЕРВІС» не повернуті, оскільки має місце прострочення повернення частини заборгованості, позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд, у відповідності ч. 1 ст. 1050 ЦК України, шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої та не повернутої суми наданих кредитних коштів, що залишилася. За таких обставин, оскільки відповідач допустив порушення зобов`язань, встановлених договором, доказів своєчасного, належного та повного виконання кредитного договору не надав, що має наслідком наявність заборгованості та підстав для їх стягнення у примусовому порядку. Разом з тим суд зважає, що відповідачем розрахунок вказаної вище заборгованості за Кредитним договором у частині наявності непогашеного тіла кредиту не спростований, оскільки останній будь-яких заперечень щодо його змісту до суду не надав, напроти у вказаній частині позов визнав, а тому, суд приходить до висновку щодо наявності у відповідача [PERSON] заборгованості за Кредитним договором №210506-00406 від 06 травня 2021 року у сумі - 16 622, 50 грн, як тіла кредиту, а тому позовні вимоги банку в цій частині підлягають задоволенню. Щодо заявлених вимог позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості за відсотками у розмірі - 42 750 грн, слід зазначити наступне. Відповідно п. 2.2. вказаного Кредитного договору, позичальник зобов`язується повернути кредит та здійснити плату за його користування до закінчення строку дії Договору згідно графіку, передбаченого цим Договором, але в будь-якому разі цей Договір діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим Договором. За користування кредитом позичальник виплачує кредитодавцю проценти, які становлять 7.5%. Щомісячна плата за користування кредитом нараховується щомісячно у вигляді процентів за кожен місяць користування кредитом (п. 3.1. Кредитного договору №210506-00406). Аналізуючи вказані вище положення Договору у сукупності з розрахунком заборгованості, наданий позивачем, суд констатує, що нарахування відсотків здійснювалося у обумовленому Договором розмірі - 7,5%, по 2 137, 50 грн щомісячно. При цьому, суд зауважує, що період такого нарахування становить - з 06 травня 2021 року по 08 травня 2023 року, тобто поза межами обумовленого сторонами дванадцятимісячного строку кредитування. Згідно з п. 3.8. Кредитного договору №210506-00406, у разі якщо протягом 7 (семи) календарних днів з кінцевої дати повного погашення кредиту, що визначається виходячи з терміну кредитування, кредит не був повністю погашений, щомісячна плата за користування кредитом нараховується кожен повний та не повний місяць до моменту повного остаточного погашення позичальником кредиту на умовах Договору. Разом з тим слід зауважити, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року у справі №910/4518/16 (провадження № 12-16гс22) вказала, що в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказаний висновок сформульований в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (пункт 54) та від 04 лютого 2020 року у справі №912/1120/16 (пункт 6.19). Твердження про те, що проценти за «користування кредитом» нараховуються не лише в межах строку кредитування, а й після спливу такого строку, тобто до моменту повного фактичного повернення кредитних коштів, свідчать про помилкове розуміння правової природи процентів, які сплачуються позичальником у випадку прострочення грошового зобов`язання. Проценти, які можуть бути нараховані поза межами строку кредитування (чи після вимоги про дострокове погашення кредиту), є мірою цивільно-правової відповідальності та сплачуються відповідно до положень статті 625 ЦК України (п. 116 постанови від 05 квітня 2023 року). Велика Палата Верховного Суду у п. 141 вищезазначеної постанови від 05 квітня 2023 року з огляду на мотивувальну частину постанови від 18 січня 2022 року у справі №910/17048/17 уточнила викладений у цій постанові висновок таким. У разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за «користування кредитом» (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором. Також Велика Палата Верховного Суду у п. 146 вищезазначеної постанови від 05 квітня 2023 року акцентувала увагу на сталості підходу до вирішення питання щодо нарахування процентів за «користування кредитом», сформульованого у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 та підтвердженого у постанові від 04 лютого 2020 року у справі №912/1120/16. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. При оцінці доказів та оцінці аргументів суд також враховує положення ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та нечіткі або двозначні положення договору тлумачить на користь відповідача, як споживача послуг позивача. Таким чином, очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. За таких обставин надання позивачу, як кредитодавцю, можливості подальше нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України, у розуміння п. 3.8. Кредитного договору №210506-00406, поза межами строку кредитування вочевидь порушить баланс інтересів сторін, адже на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця. У зв`язку з цим, аналізуючи судову практику та сталість підходу до вирішення питання щодо нарахування процентів за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит, суд вважає обґрунтованими доводи відповідача в частині протиправного нарахування відсотків за користування кредитом у період з 06 травня 2022 року по 08 травня 2023 року. При цьому суд зауважує, що у змісті позову та розрахунку заборгованості позивач ідентифікуючи відсотки за користування кредитом, не посилається саме на положення частини 2 статті 625 ЦК України та не вказує на те, що наявна у відповідача заборгованість за відсотками кваліфікується саме як окремий вид відповідальності. За таких обставин, у відповідності до умов Кредитного договору №210506-004 від 06 травня 2021 року сума кредиту становила 28 500 грн, процентна ставка за користування кредитом у строк кредитування - 7.5% щомісячно, що становить 2 137, 50 грн. Строк кредитування 12 місяців. Отже, загальний розмір нарахованих відсотків за вказаним Договором не може перевищувати - 25 650 (2 137, 50 х 12). А тому зважаючи на розмір погашеної відповідачем заборгованості за відсотками, що становить - 10 687, 50 грн, заборгованість останнього перед позивачем в частині непогашених відсотків становить - 14 969, 50 грн (25 650 - 10 687, 50), що і підлягає стягненню з відповідача. Решта відсотків, що нараховані за межами строку кредитування та не як міра відповідальності на підставі частини 2 статті 625 ЦК України, не підлягають до стягнення, оскільки у вказаній формі позивачем не пред`являлися та у розумінні п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України не можуть бути стягнені, адже такі підлягають списанню кредитодавцем. Враховуючи наведене та встановлені обставини справи, які свідчать про те, що [PERSON] належним чином не виконав свої кредитні зобов`язання, внаслідок чого виникла заборгованість, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення на користь ТОВ «КРЕДИТСЕРВІС» заборгованості за Кредитним договором №210506-004 від 06 травня 2021 року у загальному розмірі - 31 592 грн, що складається з: 16 622, 50 грн - суми заборгованості по тілу кредиту та 14 969, 50 грн - суми заборгованості по нарахованим відсоткам за користування кредитом. У зв`язку з цим, заявлені позивачем вимоги підлягають частковому задоволенню. Суд зважає, що позивачем також заявлено вимогу щодо розподілу судових витрат, які пов`язані з розглядом даної цивільної справи, зокрема: 2 684 грн сплаченого судового збору та 7 000 грн - у рахунок відшкодування витрат на правничу допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 2 ст. 133 ЦПК України). Відповідно до вимог ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до положень ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частина 8 ст. 141 ЦПК України передбачає, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонам доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. В обґрунтування витрат на правничу допомогу стороною позивача було долучено до матеріалів справи наступні документи: - копія свідоцтва про право на зайняття адвокатської діяльністю Мартиненку В.В. та копія Довіреності №1 від 19 травня 2023 року (а.с. 49, 50); - копія Договору №25-01/2023 від 25 січня 2023 року між ТОВ «КРЕДИТСЕРВІС» та АО «ПРАВОВИЙ ДІАЛОГ» (а.с. 29-31); - копія Акту №32 приймання-передачі наданої правової допомоги від 09 червня 2023 року на загальну суму 7 000 грн (а.с. 35); - копія платіжної інструкції кредитового переказу коштів №4581 від 15 червня 2023 року щодо оплати ТОВ «КРЕДИТСЕРВІС» на користь АО «ПРАВОВИЙ ДІАЛОГ» коштів на суму 7 000 грн. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем до суду надано належні докази на підтвердження понесених ними судових витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. Крім того, суд зважає, що вказані судові витрати не можуть бути визнані неспівмірним, що є обґрунтуванням їх стягнення з відповідача на користь позивача. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з цим, беручи до уваги часткове задоволення вказаного позову, що за підрахунками суду становить - 53,21% частини задоволеного розміру майнових вимог, то сума стягнення судових витрат з відповідача на користь позивача становить - 5 152, 86 грн, з яких 1 428, 16 грн - судовий збір, та 3 724, 70 грн - витрати на правничу допомогу. На підставі наведеного,

Outcome: partial