Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-14 00:00:00

На адресу Роздільнянського районного суду Одеської області надійшов вищевказаний позов, згідно якого позивач просить стягнути з відповідача на свою користь 3% річних у розмірі 519,00 гривень та інфляційні втрати у розмірі 4703,05 гривень, а також судові витрати та витрати на правову допомогу. Стислий виклад позиції позивача. 3 вересня 2018 року мала місце ДТП за участю автомобіля «Peugeot 605» під керуванням відповідача та автомобіля «Toyota Avensis». Внаслідок ДТП автомобілю «Toyota Avensis» було завдано механічні пошкодження із матеріальними збитками. Роздільнянським районним судом Одеської області відповідача було визнано винуватим у вчиненні вищевказаної ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП. В подальшому, 1 жовтня 2020 року між ПрАТ «УПСК» та позивачем було укладено Договір №01/10/2020 відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор відступає, а новий кредитор отримує право вимоги відшкодування в порядку регресу по договорам страхування, в тому числі за страховим Полісом № АМ/2753 від 12 травня 2018 року. В листопаді 2021 року ФОП [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про відшкодування збитків в порядку регресу. Далі, 9 листопада 2021 року Роздільнянським районним судом Одеської області було відкрито провадження у справі та 22 вересня 2022 року ухвалено рішення про задоволення позовних вимог. 20 вересня 2023 року [PERSON] було здійснено фактичне виконання рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 22 вересня 2022 року. Посилаючись на частину другу статті 625 ЦК України та практику Верховного Суду, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь 3% річних та інфляційні втрати за весь період прострочення, зокрема, починаючи з наступного дня після постановлення ухвали про відкриття провадження у справі та по день ухвалення рішення. Стислий виклад позиції відповідача. [PERSON] належним чином повідомлявся про дату, час та місце судового засідання, але в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, а також у встановлений судом строк відзив на позов не подав. Заяви, клопотання. На адресу суду від позивача надійшла заява, згідно якої останній просив розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Процесуальні дії у справі. 28 вересня 2023 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків (а.с. 18-19). 12 жовтня 2023 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін по справі (а.с. 29-30). Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. 9 листопада 2021 року Роздільнянським районним судом Одеської області було відкрито провадження у справі за позовом ФОП [PERSON] до [PERSON] про відшкодування збитків в порядку регресу (а.с. 4). Далі,\~22\~вересня 2022\~року позовні\~вимоги ФОП\~ [PERSON] до\~ [PERSON] про\~відшкодування збитків\~в порядку\~регресу задоволено, зокрема, стягнуто з [PERSON] завдані збитки в порядку регресу в розмірі 20000,00грн (двадцять тисяч) гривень та витрати на правову допомогу в розмірі 3000,00 гривень, а також судовий збір у розмірі 908,00 гривень (а.с. 5-7). Згідно відкритої інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень, вказане рішення набрало законної сили 25 жовтня 2022 року. Відповідач згідно довідки від 27 вересня 2023 року, виданої позивачем, 20 вересня 2023 року виконав рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 22 вересня 2022 року (а.с. 8). Водночас, статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Мотивована оцінка\~кожного аргументу,\~наведеного учасниками\~справи,\~та норми\~права,\~які застосував\~суд,\~мотиви їх\~застосування. Згідно частини восьмої статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Так, відповідно до частини 1, 2 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як встановлено\~судом,\~22\~вересня 2022\~року позовні\~вимоги ФОП\~ [PERSON] до\~ [PERSON] про\~відшкодування збитків\~в порядку\~регресу задоволено, зокрема, стягнуто з [PERSON] завдані збитки в порядку регресу в розмірі 20000,00грн (двадцять тисяч) гривень та витрати на правову допомогу в розмірі 3000,00 гривень, а також судовий збір у розмірі 908,00 гривень (а.с. 5-7). Вказане рішення набрало законної сили 25 жовтня 2022 року. Суд зазначає, що відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою №48553/99 «Совтрансавто-Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. [PERSON] фактично виконав рішення 20 вересня 2023 року. Поряд з цим, позивач вважає, що відповідач має сплатити на його користь у порядку статті 625 ЦК України 3% річних у розмірі 519,00 гривень та інфляційні втрати у розмірі 4703,05 гривень, за період з наступного дня після постановлення ухвали про відкриття провадження у справі та по день ухвалення рішення. Однак, суд не погоджується з вказаними аргументами позивача з огляду на наступне. Частина друга статті 625 ЦК України визначає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до\~статті 625 ЦК України\~є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18). Крім того, Верховний Суд у постанові від 01 липня 2020 року у справі № 535/757/17 (провадження № 61-30148св18) зроблено аналогічний висновок щодо подібних правовідносин. Стаття 625 ЦК України передбачає, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть визначатися у рішенні суду. Зазначені правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та у справі № 646/14523/15-ц (провадження №14-591цс18). Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 18 квітня 2019 року у справі № \~163/2991/16-ц, зазначив, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті\~625 ЦК України. Поряд з цим, обов`язок виконати судове рішення виникає у сторони з моменту набрання ним законної сили. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 9 листопада 2023 року у справі № 300/6212/21. Враховуючи встановлені\~фактичні обставини\~справи,\~суд прийшов\~до висновку,\~що позовні\~вимоги позивача\~не підлягають\~задоволенню,\~оскільки останній просить стягнути з відповідача кошти за невиконання грошового зобов`язання, яке виникло на підставі рішення суду, за період з дня відкриття провадження у справі по день ухвалення рішення, а не з дня набрання вказаним рішенням законної сили. Вказаний висновок суду узгоджується з висновком, викладеним Верховним Судом в постанові від 21 квітня 2022 року у справі № 447/2222/20. У відповідності до частини другої статті 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Частина 1 статті 280 ЦПК України визначає, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: \~відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; \~відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; \~відповідач не подав відзив; \~позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Відповідач належним чином повідомлявся про дату, час та місце судового засідання, але в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, а також у встановлений судом строк відзив на позов не подав, а позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, а тому суд вважає можливим ухвалити заочне рішення. Розподіл судових витрат. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Пункт 2 частини 2 статті 141 ЦПК України визначає, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються \~у разі відмови в позові - на позивача.

Outcome: dismissed