Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-10 00:00:00

ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулось в суд з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №00-2239616 від 26.12.2020 року у розмірі 16400 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 26 грудня 2020 року між ТОВ «Качай гроші» та відповідачем було укладено кредитний договір №00-2239616, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредитні кошти у розмірі 5000 грн строком на 30 днів, зі сплатою процентів за користування коштами в розмірі 1,90 % в день (684 % річних). Товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало у повному обсязі та надало відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк, визначений умовами кредитного договору. Відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, у зв`язку з чим у нього утворилася заборгованість за кредитом. 22.12.2022 року між ТОВ «Качай гроші» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу №22122022/2, відповідно до якого позивач набув право вимоги до відповідача за кредитним договором №00-2239616 від 26.12.2020. Оскільки відповідач у добровільному порядку заборгованість за вищевказаним кредитним договором не погасив, тому просив позов задовольнити, стягнути із [PERSON] 16400 грн боргу та понесені судові витрати. Представник позивача на розгляд справи не з`явився, у поданій заяві просив проводити розгляд справи у його відсутності, позов підтримав у повному обсязі, не заперечив щодо заочного розгляду справи. Представник відповідача у судовому засідані вимоги позову визнав частково та вказав, що відповідач не заперечує факту отримання кредитних коштів у розмірі 5000 грн, однак вважає, що позивачем невірно нараховано проценти за користування коштами поза межами строку надання кредиту. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 26 грудня 2020 року між ТОВ «Качай гроші» та [PERSON] укладено договір №00-2239616 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту. За умовами договору кредитодавець надає кредит позичальнику у національній валюті на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором (а.с.6-8). Згідно з п. 1.2 кредитного договору сума кредиту складає 5000 грн. Відповідно до п. 1.3. цього ж Договору строк дії кредиту складає 30 днів. Позичальник зобов`язується повернути кредит кредитодавцю 25 січня 2021 року або в іншу дату, що визначається після здійснення автоматичного продовження строку дії кредиту у порядку, передбаченому пп. 1.3.1.-1.3.3. договору. Графік платежів без врахувань передбачених цим договором пролонгацій строку дії кредиту, у розрізі сум та порядку погашення кредиту, сплати нарахованих процентів, визначений додатком №1 до цього договору. При цьому у випадку пролонгацій строку дії кредиту, відповідно до пп. 1.3.1.-1.3.3. договору, новий графік платежів з урахуванням відповідної пролонгації розміщується кредитодавцем в особистому кабінеті на письмову вимогу позичальника. У п.п. 1.3.1., 1.3.2. договору сторони погодили, що строк дії кредиту автоматично продовжується на кількість днів, зазначених у п. 1.3. цього Договору, у випадку, якщо по день повернення кредиту (включно) позичальник здійснив оплату заборгованості по Договору на суму не менше суми процентів, що розраховані виходячи з кількості днів, що встановлені в п. 1.3. договору та передували (поспіль) дню повернення кредиту (включно). У випадку, якщо строк дії кредиту закінчився та не відбулась його чергова пролонгація, строк дії кредиту автоматично продовжується на кількість днів, зазначених в п. 1.3. цього договору в дату здійснення позичальником оплати в повному обсязі заборгованості за процентами, що передбачені цим договором та сплати неустойки (пені штрафу) в залежності від кількості днів прострочення сплати суми кредиту та відсотків за користування кредитом. Пунктом 1.4 кредитного договору передбачено, що процентна ставка за користування коштами кредиту 1,90 % в день (684% річних). Сторони вирішили, що нарахування процентів за користування кредитом за стандартною процентною ставкою здійснюється з першого дня отримання кредиту, але не більше ніж до 90 днів прострочення і застосовується відповідно до умов п. 6.3 договору (п.п. 1.4.1 договору). У п. 6.3. розділу 6 кредитного договору «Відповідальність за договором» встановлено, що у разі порушення позичальником строків виконання зобов`язання за договором: протягом пільгового періоду, а саме: з 1 (першого) по 3 (третій) день прострочення виконання зобов`язань позичальника, нарахування процентів не здійснюється; з 4 (четвертого) дня прострочення заборгованості кредитор визнає заборгованість за кредитом проблемною, розпочинає роботу по стягненню заборгованості та відновлює щоденне нарахування процентів за користування кредитом за стандартною процентною ставкою, яке здійснюється з 1 (першого) дня отримання кредиту, але не більше ніж до 90 (дев`яностого) дня прострочення (відповідно до пункту 1.4 та підпунктів 1.4.1-1.4.2 договору). Додатком №1 до договору від 26 грудня 2020 року встановлено графік платежів, згідно з яким відповідач зобов`язаний до 25 січня 2021 сплатити ТОВ «Качай гроші» суму наданого кредиту в розмірі 5000 грн та проценти в сумі 2850 грн, а всього 7850 грн (а.с.8). Між ТОВ «Качай гроші» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» 22 грудня 2022 укладено договір факторингу №22122022/2, відповідно до умов якого до останнього перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №00-2239616 від 26.12.2020 року в сумі 16400 грн, з яких 5000 грн заборгованості за основною сумою боргу і 11400 грн заборгованості за звичайними відсотками, що підтверджено витягом з реєстру боржників до вказаного договору факторингу (а.с.11-15). Згідно розрахунку заборгованість відповідача перед позивачем за кредитним договором №00-2239616 від 26.12.2020 року становить 16400 грн, з яких: 5000 грн - сума заборгованості за тілом кредиту; 11400 грн - сума заборгованості за звичайними відсотками (а.с. 16). Відповідно до статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина 4 статті 203 ЦК України). Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України). Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з вимогами ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Частиною 1 статті 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. В силу ч. 1 ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. З представленого розрахунку видно, що позивач заявив позов про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту в сумі 5000 грн. \~ \~ \~ \~Матеріалами справи підтверджено, і що не заперечується стороною відповідача, що відповідач отримав кредитні кошти на підставі договору №00-2239616 від 26 грудня 2020 в сумі 5000 грн, які не повернув ні первісному кредитору ні позивачу, тому вони підлягають стягненню на користь позивача. Крім того, пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, крім заборгованості за основним боргом (тілом кредиту), позивач просив стягнути заборгованість за процентами за користування кредитними коштами в розмірі 11400 грн. Однак суд не погоджується з розміром відсотків, заявленим позивачем за користування кредитними коштами. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Отже, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (ч.1 ст. 598 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року в справі №444/9519/12, провадження №14-10цс18, вказала, що поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст. Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у ст. 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічні висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року в справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), у постанові Великої Палата Верховного Суду від 4 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 ( провадження № 12-142гс19). Цивільне законодавство передбачає відносини, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і врегульовує відносини, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Проценти, встановлені ст. 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою ст. 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої ст.1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 року у справі № 464/3790/16-ц, провадження № 14-465цс18, вказала, що передбачене ч.2 ст. 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Відповідно до умов кредитного договору кредит надавався на певний строк, повернення кредиту позичальник мав здійснити до 25 січня 2021 року. Відповідно до п.1.2 кредитного договору №00-2239616 від 26.12.2020 строк дії кредиту встановлений у 30 днів, тобто до 25 січня 2021 року. Умовами кредитного договору передбачена можливість автоматичного продовження строку його дії, зокрема, у випадку здійснення оплати на суму не менше суми процентів. Однак, матеріали справи не містять доказів здійснення позичальником платежів, що свідчить про відсутність підстав для автоматичної пролонгації кредитного договору, про що наголошено й представником відповідача. Згідно з додатком до договору №00-2239616 від 26 грудня 2020 року відповідач зобов`язаний був до 25 січня 2021 року сплатити суму наданого кредиту в розмірі 5000 грн та суму нарахованих процентів 2850 грн, що всього становило 7850 грн. Звертаючись з позовом ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» посилалося на наявність у позичальника заборгованості за звичайними відсотками, нарахованими за користування кредитом, що підтверджується також наданим як доказ розрахунком. Однак, заявлена до стягнення сума відсотків нарахована як за період до прострочення боржника, так і за період після такого прострочення за відповідним кредитним договором. ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» не обґрунтувало заявлені позовні вимоги в частині стягнення відсотків і як таких, що нараховані як річні проценти згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України в обумовлених сторонами розмірах, що відповідають розділу 6 «Відповідальність за договором» кредитних договорів, а саме як грошову суму, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, як міру відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Позивачем також не надано доказів щодо нарахування та стягнення заявлених до стягнення процентів відповідно до вищеназваних розділів цих кредитних договорів за період після закінчення строку кредитування, як міри відповідальності у визначених ними розмірах. За змістом ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно зі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на вищенаведене, суд вважає, що позивачем помилково нараховано проценти в сумі 11400 грн, як за користування кредитними коштами поза строком кредитування за кредитним договором №00-2239616 від 26.12.2020 року. У постанові об`єднаної палати КГС ВС від 02.10.2020 № 911/19/19 зазначено, що суд має з`ясувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується; у разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання та максимального розміру стягуваних сум нарахувань. Тому з підстав, заявлених в позові, з позичальника підлягають стягненню проценти, які є звичайною платою за користування грошима, нараховані за період до прострочення боржником відповідно до умов договору та частини першої ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а саме за період з 26 грудня 2020 року до 25 січня 2021 року в розмірі 2850 грн. За таких обставин суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути за кредитним договором №00-2239616 від 26 грудня 2020 року 5000 грн тіла кредиту та 2850 грн процентів за користування кредитом за період з 26 грудня 2020 року до 25 січня 2021 року, а всього 7850 грн. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд прийшов до такого висновку. Судом встановлено сплату позивачем при зверненні до суду судового збору в сумі 2684,00 гривень, що підтверджується платіжною інструкцією від 17.10.2023. (а.с. 5) Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи положення ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1288,32 гривень, пропорційно розміру задоволених позовних вимог (48 %). Решту судового збору слід залишити за позивачем. На підставі наведеного, ст.6, 11, 204, 207, 512, 514, 517, 526, 610, 612, 625, 629, 638, 639, 1048, 1054 ЦК України,

Outcome: partial