Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-09 00:00:00

Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради звернувся до суду в інтересах малолітньої [PERSON] з вказаним позовом і просить прийняти рішення про відібрання малолітньої дитини [PERSON] [INFO] , від батьків [PERSON] та [PERSON] без позбавлення їх батьківських прав. Обґрунтовуючи позовні вимоги посилається на те, що під час виходу за адресою мешкання відповідачів: [ADDRESS] , встановлено, що [PERSON] та [PERSON] мають ознаки вживання алкоголю та тілесні ушкодження. У ході обстеження умов проживання складено акт проведення оцінки рівня безпеки дитини, за результатами якої визначено рівень безпеки «дуже небезпечно», що передбачає негайне відібрання дитини від батьків або осіб, які їх замінюють. Через наявну загрозу життю та здоров`ю дитини, на підставі протоколу тимчасового вилучення дитини з небезпечного середовища та акту проведення оцінки рівня безпеки дитини від 13.07.2023 малолітню [PERSON] вилучено з небезпечного середовища та госпіталізовано до КНП «Міська клінічна дитяча лікарня № 16» Харківської міської ради для обстеження, де вона перебуває по теперішній час. На батьків [PERSON] та [PERSON] складено протоколи про адміністративні правопорушення за ч. 1 ст. 184 КУпАП. Посилаючись на вказані обставини, просить відібрати малолітню доньку від батьків [PERSON] та [PERSON] без позбавлення їх батьківських прав. Ухвалою суду від 16.08.2023 відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Також представник позивача звернувся до суду з додатковим позовом в інтересах малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , до його матері - відповідачки [PERSON] , у якому просив прийняти рішення про відібрання малолітнього [PERSON] , [INFO] , від його матері - [PERSON] без позбавлення її батьківських прав. Ухвалою суду від ід 07.12.2023 клопотання представника позивача - задоволено, залучено до участі в справі в якості співвідповідача - [PERSON] , який є батьком малолітнього [PERSON] , [INFO] . [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явились про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] не заперечував проти задоволення позовних вимог. Зазначив, що з відповідачкою [PERSON] розлучився в квітні місяці 2023 року, згодом народився [PERSON] , до якого він не має ніякого відношення. Суд, вислухавши пояснення представника позивача [PERSON] , відповідача [PERSON] , вивчивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, вважає, що позов підлягає задоволенню. До такого висновку суд дійшов виходячи з наступного… Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року - держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Судом встановлено, що до Служби у справах дітей по Індустріальному району 03.07.2023 надійшов лист адміністрації КНП «Міський перинатальний центр» Харківської міської ради стосовно [PERSON] , яка [INFO] народила хлопчика, під час вагітності вживала алкогольні напої. Громадянка [PERSON] , [INFO] , була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , фактично останній місяць мешкає з малолітньою донькою [PERSON] , [INFO] , та співмешканцем, батьком дитини [PERSON] у орендованому житлі за адресою: [ADDRESS] . Раніше родина мешкала за адресою: реєстрації [PERSON] [ADDRESS] . За результатами спільного виходу з представниками структур, причетних до роботи з дітьми встановлено, що громадяни [PERSON] та [PERSON] мали ознаки алкогольного сп`яніння та тілесні ушкодження, які зазнали після сумісної бійки. У житлі знаходяться поламані меблі, безлад, пусті пляшки від горілки. [PERSON] поводилась неадекватно, погрожувала вистрибнути з вікна. У ході обстеження умов проживання спеціалістами ССД по Індустріальному району складено акт проведення оцінки рівня безпеки дитини, визначено рівень безпеки як «дуже небезпечно», що передбачає негайне відібрання дитини від батьків, осіб, які їх замінюють. Через наявну загрозу життю та здоров`ю дитини на підставі протоколу тимчасового вилучення дитини з небезпечного середовища оцінки рівня безпеки дитини від 13.07.2023, відповідно до фізичного стану батьків та умов, в яких перебуває дитина, [PERSON] негайно вилучено з небезпечного середовища та госпіталізовано до КНП «Міська клінічна дитяча лікарня № 16» Харківської міської ради для обстеження, де вона перебуває по теперішній час. На батьків дитини складено протоколи про адміністративні правопорушення за ч.1 ст. 184 КУпАП. Питання щодо доцільності негайного відібрання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , від батьківбез позбавлення батьківських прав, розглянуто на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради і прийнято рішення № 343 від 26.07.2023 «Про негайне відібрання малолітньої дитини від батьків». [PERSON] є матір`ю ще однієї дитини (хлопчика), якого народила [INFO] . Мати [PERSON] залишила новонароджене дитя в КНП «Міський пренатальний центр», не відвідувала його, а через деякий час взагалі перестала цікавитись станом його здоров`я. Реєстрацію народження хлопчика жінка не здійснила, вимоги та рекомендації Служби у справах дітей по Індустріальному району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради (далі - ССД по Індустріальному району) жінка не виконала. З метою захисту прав та свобод малолітньої дитини, та зважаючи на довготривале перебування хлопчика у медичному закладі, його адміністрацією 13.09.2023 було складено акт закладу охорони здоров`я та органу внутрішніх справ України про дитину, покинуту в пологовому будинку, іншому закладі охорони здоров`я (далі - Акт). Заходами ССД по Індустріальному району, відповідно до рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 27.09.2023 Х» 477 дитину було зареєстровано як [PERSON] , [INFO] , оскільки до 12.04.2023 [PERSON] фактично перебувала у шлюбі з [PERSON] , [INFO] , (рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 12.04.2023 № 644/2397/22 шлюб розірвано). На підставі цього, [PERSON] було поставлено на первинний облік ССД по Індустріальному району як дитину, позбавлену батьківського піклування та надано відповідний статус. Разом з цим, заходами ССД по Індустріальному району на виконання вимог п. 31 та 78 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 № 866, 31.10.2023 дитину було тимчасово влаштовано до дитячого будинку сімейного типу [PERSON] та яка на даний час займається його вихованням та утриманням. Питання про повернення новонародженої дитини [PERSON] на спільне проживання та виховання його батьками не порушувалось. Разом з цим, [PERSON] , як мати дитини лише 12.10.2023, вперше, звернулася з питання отримання дозволу на відвідування сина в лікувальному закладі, але окрім отримання консультації [PERSON] з цього питання до ССД по Індустріальному району не зверталась. Батько дитини, [PERSON] до ССД по Індустріальному району з питання повернення хлопчика на виховання спільне проживання не звертався. Після отримання запрошення до ССД по Індустріальному району, [PERSON] під час прийому 07.11.2023 надав пояснення, що він не є батьком дитини, тому його не хвилює подальша доля хлопчика та він не заперечує проти його усиновлення. Питання щодо доцільності відібрання малолітнього [PERSON] , [INFO] , від батьків [PERSON] , [PERSON] без позбавлення їх батьківських прав, розглянуто на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради. Батьки були завчасно повідомлені, жодних пояснень не надали. За інформацією КНП «Міська дитяча клінічна лікарня № 18» ХМР від 04.09.2023, малолітня [PERSON] під наглядом лікарів закладу не перебуває. Після виписки з пологового будинку [PERSON] , до поліклініки переданий активний виклик для огляду дитини вдома. Сімейним лікарем проведено первинний патронаж. У місячному віці дівчинка оглянута в поліклініці та щеплена вакциною БЦЖ. Декларацію про вільний вибір лікаря не укладено у зв`язку з відсутністю, на той час, документів у матері. У подальшому дитина разом з батьками вибула до Зміївського району, за медичною допомогою ніхто з родини не звертався. Після вилучення дитини, [PERSON] та [PERSON] з`явилися на прийом до ССД по Індустріальному району 18.07.2023, під час якого отримали консультацію, щодо їх подальших дій для повернення доньки на спільне проживання та виховання, та щодо вирішення питання про реєстрацію народження дитини (хлопчика), [INFO] , який продовжує перебувати в КНП «МПЦ» з урахуванням відсутності необхідних документів. Батьки дитини надали письмове пояснення щодо ситуації, яка трапилася під час вилучення доньки та зазначили, що наразі мешкають за зареєстрованим місцем проживання [PERSON] , мають намір знайти на території Індустріального району м. Харкова інше житло для його оренди. Отже, судом встановлено, що батьки малолітніх [PERSON] та [PERSON] не приділяють належної уваги здоров`ю та вихованню дітей, не піклується про їх фізичний і духовний розвиток. Відповідно до ч.2 ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Положеннями норм Сімейного кодексу України встановлено, що кожний із батьків зобов`язаний піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов`язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст.ст. 150, 151, 152, 155 Сімейного кодексу України). Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Пунктом 8 Постанови Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 р. № 866 «Про питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини» передбачено, що у разі, якщо виникла безпосередня загроза життю або здоров`ю дитини, орган опіки та піклування, якому стало відомо про це, приймає рішення про негайне відібрання дитини у батьків або осіб, які їх замінюють. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї. Конвенція про права дитини, виходячи із рівності прав матері та батька, у пункті 1 статті 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Також, згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, що ратифікована Україною 27.02.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Принцип 6 Декларації прав дитини 1959 року проголошує, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю. Відповідно до частини першої статті 170 Сімейного кодексу України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Пунктами 2-5 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. Матеріалами справи підтверджено, що відповідачі байдуже ставляться до малолітніх дітей, не піклуються про фізичний і духовний розвиток, не створили належних умов проживання для дітей, не цікавляться її здоров`ям та лікуванням. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що на даний час є підстави для відібрання дитини від батьків без позбавлення батьківських прав, оскільки останні ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. Відібрання дітей без позбавлення батьківських прав є тимчасовим заходом і відповідно до ч.3 ст.170 Сімейного кодексу України, якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі .

Outcome: approved