Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-14 00:00:00

У квітні 2023 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом у якому просив визнати за ним право власності на 3/5 частин житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . В обґрунтування позовних вимог зазначив, що [INFO] помер його рідний брат [PERSON] , якому на підставі договору дарування від 30.05.1994 належало 3/5 частин вищезазначеного домоволодіння. Позивач звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, проте нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину з причин існування обмеження щодо вчинення нотаріальних дій відносно громадян російської федерації, у зв`язку зі збройною агресією проти України. Ухвалою судді від 14.04.2023 відкрито провадження у цивільній справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 14.09.2023 ухвалою суду, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду. Позивач через канцелярію суду подав заяву у якій просить розглядати справу без його участі. Від представника відповідача Новомосковської міської ради надійшла заява про розгляд справи без його участі. У поданій заяві просить відмовити у позові посилаючись на обмеження на вчинення нотаріальних дій щодо громадян російської федерації. Також вказав, що спірним є факт місця відкриття спадщини; не підтверджено факт відсутності інших спадкоємців; вважає що задоволення позовних вимог може вплинути на права та законні інтереси інших осіб, які через військову агресію російської федерації не мають змоги звернутися до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Третя особа приватний нотаріус Ріхтер Н.В. у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що [INFO] у м.Москва Російської Федерації помер громадянин російської федерації [PERSON] , [INFO] (а.с.8). На підставі договору Дарування від 13 травня 1994 року, посвідченого державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної\~ контори за №3614, [PERSON] на праві приватної власності належить 3/5 частин житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] (а.с.10-19). Позивач [PERSON] є рідним братом померлого [PERSON] , що підтверджується копіями повних витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження, з яких вбачається, що батьками позивача та [PERSON] вказані [PERSON] та [PERSON] (а.с.43-45). 20.07.2022 позивач засобами поштового зв`язку звернувся до нотаріуса із письмового заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] (а.с.39). Листом нотаріуса від 22.07.2022 позивачу повідомлено про заведення спадкової справи та запропоновано з`явитися до нотаріуса особисто, оскільки справжність підпису на заяві про прийняття спадщини не засвідчена. 27.07.2022 позивач повторно подав заяву нотаріусу про прийняття спадщини після смерті [PERSON] (а.с.42). Листом нотаріуса від 09.02.2023 №89/02-14 позивачу запропоновано звернутися до суду із позовною заявою про визнання права власності на нерухоме майно із посиланням на існування обмежень на вчинення нотаріальних дій щодо громадян російської федерації (а.с.47 на звороті). Позивачем надано суду нотаріально посвідчені заяви від спадкоємців першої черги дружини померлого [PERSON] та доньки [PERSON] , із нотаріально посвідченим перекладом на українську мову, у яких зазначено, що ці особи не претендують на спадкове майно, яке залишилося після смерті [PERSON] та розташоване на території України; просять передати це майно його брату [PERSON] . Спадкування в Україні регулюється основним регулятором приватних відносин, яким є ЦК України. Втім за умови наявності в таких відносинах іноземного елемента застосовується норми Закону України «Про міжнародне приватне право». Відповідно до частини першої статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна (частина перша, друга статті 1221 ЦК України). У статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. (ст.1261 ЦК України). У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері (ст.1262\~ ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з частиною першою, другою статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину (частина перша статті 1296 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (частина перша статті 1297 ЦК України). Іноземний елемент у спадкуванні може виражатися в одній з таких трьох ознак: 1) спадкодавець або спадкоємець є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою; 2) спадщина знаходиться на території іноземної держави; 3) юридичний факт, який створює, змінює чи припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави (наприклад, смерть спадкодавця на території іншої держави чи народження дитини, спадкові права якої захищалися до її народження в іншій державі, тощо). За наявності хоча б однієї із вказаних ознак, до відносин спадкування будуть застосовуватися положення Закону України «Про міжнародне приватне право». Відповідно до статті 71 Закону України «Про міжнародне приватне право» спадкування нерухомого майна регулюється правом держави, на території якої знаходиться це майно, а майна, яке підлягає державній реєстрації в Україні, - правом України. Крім норм Закону України «Про міжнародне приватне право», спадкування з іноземним елементом може регулюватись нормами міжнародних договорів. Таким міжнародним договором є Конвенція про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, підписана від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікована Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР (далі - Конвенція), що була чинна на час розгляду справи судами попередніх інстанцій. Згідно зі статтею 44 Конвенції громадяни кожної із Договірних сторін можуть спадкувати на територіях інших Договірних сторін майно чи права за законом чи за заповітом на рівних умовах і в тому ж об`ємі, як і громадяни даної Договірної сторони. Відповідно до статті 45 цієї Конвенції право спадкування майна, крім випадків, передбачених пунктом 2 вказаної статті, визначається по законодавству тієї Договірної Сторони, на території якої спадкодавець мав останнє місце проживання. У пункті 2 статті 45 Конвенції визначено, що право спадкування нерухомого майна визначається за законодавством Договірної Сторони, на території якої знаходиться це майно. У статті 48 Конвенції передбачено, що провадження в справах про спадкування рухомого майна компетентні вести установи Договірних Сторін, на території яких спадкодавець мав останнє місце проживання на час своєї смерті. Провадження в справах про спадкування нерухомого майна компетентні вести установи Договірних Сторін, на території яких знаходиться нерухоме майно. Спадкування нерухомого майна регулюється правом держави, на території якої знаходиться майно, а майна, яке підлягає державній реєстрації в Україні, - правом України, тобто спадкування нерухомого майна здійснюється за матеріальним правом держави, на території якого це майно знаходиться (стаття 71 Закону України «Про міжнародне приватне право»). Тлумачення вказаних норм свідчить, що: спадкування права на нерухоме майно, яке знаходиться на території України регулюється правом України. У випадку, коли спадкодавець на час смерті проживав за межами України, і до складу спадщини входять права на нерухоме майно, яке знаходиться на території України, прийняття спадщини відбувається у спосіб звернення спадкоємця з відповідною заявою до компетентного органу, уповноваженого на вчинення нотаріальних дій, за місцем знаходження нерухомого майна, тобто, в Україні; подання заяви про прийняття спадщини за законодавством російської федерації не звільняє спадкоємця від подання заяви про спадкування за місцем знаходження нерухомого майна, як це передбачено статтею 71 Закону України «Про міжнародне приватне право» та статтею 1269 ЦК України; якщо спадкоємець не подав у визначений законом строк нотаріусу за місцем знаходження нерухомого майна заяву про прийняття спадщини, він не може вважатись таким, що прийняв спадщину. Спадкування права на нерухоме майно, розташованого за межами України, не свідчить про прийняття спадщини, яка знаходиться в Україні. Такий факт не має юридичного значення для успадкування іншої частини права не нерухоме майно, розташованого на території України, оскільки як міжнародним, так і національним законодавством задекларована незалежність та самостійність відповідних спадкових процесів. Обставини прийняття спадщини за кордоном можуть лише підтверджувати обізнаність спадкоємця про смерть спадкодавця. Аналогічні висновки наведено у постанові Верховного суду від 13 березня 2023 року у справі № 398/1796/20. За таких обставин, спадкування за законом нерухомого майна, розташованого на території України відбувається за законодавством України. Спадкоємці першої черги не зверталася до нотаріуса на території України про прийняття спадщини щодо нерухомого майна, розташованого за адресою: [ADDRESS] , натомість подали нотаріусу заяви у яких просять передати це майно позивачу [PERSON] . Зважаючи на вищенаведене, враховуючи те, що позивач є спадкоємцем за законом другої черги після смерті [PERSON] , своєчасно звернувся із заявою про прийняття спадщини, суд вважає що позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно обґрунтовані та підлягають задоволенню. При цьому суд відхиляє посилання відповідача на обмеження на вчинення нотаріальних дій стосовно громадян країни-агресора російської федерації. Дана справа стосується захисту спадкових прав позивача, який є громадянином України, а нерухоме майно, яке є предметом спору, розташовано на території України.\~ На підставі викладеного,

Outcome: approved