Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-23 00:00:00

[PERSON] звернулась до Корольовського районного суду м.Житомира із позовною заявою, відповідно до змісту якої просить: - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу та проценти за користування коштами за договором позики від 11 серпня 2020 року в загальному розмірі 100 929,33 грн; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір в розмірі 1 073,60 грн; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати на правову допомогу в розмірі 5\~000 грн. В обґрунтування позову позивачка вказала, що 11 серпня 2020 року між нею та відповідачем по справі [PERSON] був укладений договір позики, відповідно до умов якого позивачка надала відповідачу в борг кошти в розмірі 3 600 доларів США, які останній зобов`язався повернути разом з відсотками за користування коштами до квітня 2023 року в загальній сумі 6100 дол.США. В період з листопада 2020 року по червень 2022 року відповідач повернув їй частину боргу в загальному розмірі 3\~340 доларів США. При цьому, відповідач не повернув решту позичених грошових коштів в розмірі 2760 доларів США (2500 дол.США проценти та 260 дол.США основного боргу), що по курсу НБУ станом на дату звернення до суду із позовом еквівалентно 100 929,33 грн, у зв`язку з чим позивачка змушена звернутися до суду із позовом про стягнення заборгованості в примусовому порядку. Ухвалою судді Корольовського районного суду м.Житомира від 02 серпня 2023 року у даній справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням сторін та призначено судове засідання. 22 серпня 2023 року на адресу Корольовського районного суду м.Житомира від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити в задоволенні позову в частині стягнення з нього на користь [PERSON] заборгованості в сумі 100 929,33 грн та витрат, пов`язаних з правовою допомогою в сумі 5\~000 грн. В частині стягнення з нього на користь позивачки 27\~598,20 грн позов визнає. В обґрунтування поданого відзиву відповідач вказав, що починаючи з 2020 року він частинами повертав позивачці позичені ним 11.08.2020 кошти, та 11.08.2022 повернув останню частину боргу в розмірі 260 доларів США передавши їх дочці позивачки [PERSON] . Також вказав, що заявлена позивачкою сума відсотків є необґрунтованою та безпідставно завищеною, оскільки: заборгованість нарахована за менш як три роки користування позикою; при укладенні договору позики позивачка скористалась його скрутним матеріальним становищем; при стягненні суми відсотків слід виходити з курсу НБУ на момент отримання коштів у борг, а не на момент звернення до суду з позовом. Вважає, що з нього на користь позивачки мають бути стягнуті відсотки в розмірі 1 000 доларів США, що по курсу НБУ складає 27 589,20 грн. Додатково зазначив, що заявлені позивачкою витрати на правову допомогу є неспівмірними зі складністю справи, не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру. Наголосив, що адвокат Заверяха В.О. є зятем позивачки та просив врахувати його майновий стан. Ухвалою Корольовського районного суду м.Житомира від 04 жовтня 2023 року у даній справі зобов`язано представника позивачки [PERSON] - адвоката Заверюху В.О. надати суду оригінал розписки від 11 серпня 2020 року. В судове засідання, призначене на 24 січня 2024 року о 14 годині 00 хвилин, сторони не прибули. Представник позивачки [PERSON] - адвокат Заверюха В.О. надіслав на електронну пошту Корольовського районного суду м.Житомира клопотання (пояснення), відповідно до змісту яких просить судове засідання провести без його участі. Також в поданому клопотанні представник позивачки вказав, що твердження відповідача зазначені ним у відзиві, стосовно того, що ним повністю сплачено суму основного боргу, зокрема й стосовно того, що 11.08.2022 ним було сплачено 260 доларів США, не відповідають дійсності та не підтверджуютья жодними належними та допустимими доказами. Крім того, зазначив, що на зворотньому боці боргової розписки позивачкою здійснювались записи щодо погашення відповідачем заборгованості, шляхом математичного складання яких вбачається, що основний борг відповідача складає 260 доларів США. Від відповідача [PERSON] на адресу суду неодноразово (30.08.2023, 07.11.2023, 08.12.2023 та 23.01.2024) надходили заяви про перенесення розгляду справи. В судові засідання відповідач жодного разу не з`явився, належних доказів на підтвердження обставин лікування в дати судового засідання та неможливості явки до суду, - не надав. У відповідності до положень ч.1 ст.223, ч.2 ст.247 ЦПК України, суд вважає за можливе провести судовий розгляд справи без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу та на основі наявних у суду матеріалів. Згідно з ч.5 ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 11 серпня 2020 року [PERSON] , [INFO] , паспорт серії [NUMBER] , виданий Корольовським РВ УМВС України в Житомирській області 01.09.2009, зареєстрований та проживаючий за адресою: [ADDRESS] , склав розписку про отримання ним від [PERSON] в борг грошових коштів в сумі 3\~600 доларів США для погашення кредиту, які зобов`язався повернути разом з відсотками на загальну суму 6\~100 доларів США терміном на 30 місяців, до квітня 2023 року, що підтверджується наявним в матеріалах справи оригіналом розписки від 11 серпня 2020 року. Згідно таблиці\~погашення боргу,\~наявної на\~зворотньому боці\~оригіналу розписки\~від 11\~серпня 2020\~року вбачається,\~що відповідач\~по справі\~ [PERSON] погасив\~наступні суми\~боргу:\~05.11.2020\~-\~200\~доларів США;\~25.11.2020\~-\~150\~доларів США;08.12.2020\~-\~200\~доларів США;\~21.01.2021\~-\~200\~доларів США;\~17.03.2021\~-\~200\~доларів США;\~14.04.2021\~-\~200\~доларів США;18.05.2021\~-\~200\~доларів США;22.05.2021\~-\~200\~доларів США;06.08.2021\~-\~200\~доларів США;07.09.2021\~-\~200\~доларів США;13.10.2021\~-\~200\~доларів США;15.11.2021\~-\~200\~доларів США;13.12.2021 - 200 доларів США; в період з 01.2022 по 15.04.2022 - 200 доларів США, 170 доларів США, 3 х 140 доларів США. В загальному сума сплачених [PERSON] коштів становить 3\~340 доларів США. Оскільки відповідачем [PERSON] запозичені [PERSON] кошти та відсотки за їх користування в повному обсязі не повернуто, остання звернулась до суду із цим позовом. Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне. Згідно частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від вчинення певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною 1 статті 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 Цивільного кодексу України). Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 1046 Цивільного кодексу України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (частина 2 статті 1047 Цивільного кодексу України.) Згідно частини першої статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №464/3790/16-ц (провадження №14-465цс18), за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. З метою захисту майнових інтересів позичальника від недобросовісного позикодавця згідно зі статтею 1051 ЦК України позичальник має право оспорювати договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Обставину стосовно передання, чи навпаки, не передання грошових коштів або речей доводить та сторона, яка посилається на таку обставину. При встановленні судом факту неотримання позичальником від позикодавця грошей або речей, визначених родовими ознаками, договір позики вважається неукладеним. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Вказаний висновок наведено у постанові Верховного Суду від 01 червня 2022 року по справі №559/2587/19 за аналогічними обставинами спору між кредитором та боржником. Верховний Суд звернув увагу, що сам факт підписання боргової розписки за умови відсутності належних та допустимих доказів на спростування цього факту, свідчить про укладення сторонами договору позики, на зазначених у ньому умовах, а також засвідчує отримання боржником від кредитора обумовленої цим договором суми грошових коштів. Враховуючи вищевикладене, приписи ст.1047 ЦК України, суд дійшов висновку, що між сторонами по справі виникли правовідносини, що випливають з договору позики, укладення якого підтверджується розпискою від 11 серпня 2020 року, яка засвідчує факт отримання [PERSON] в борг грошових коштів в розмірі 3 600 доларів США. Щодо посилання відповідача на те, що 11.08.2022 ним було повернуто позивачці залишок боргу в сумі 260 доларів США (залишок основної суми боргу), шляхом передання їх дочці [PERSON] , то будь-яких належних доказів на підтвердження такого факту до суду не надано. При цьому, доданий відповідачем [PERSON] до відзиву на позовну заяву лист з записами про повернення боргу не є належним та допустимим доказом на підтвердження сплати ним коштів у розмірі 260 доларів в рахунок погашення основного боргу з позики, оскільки не містить відповідної відмітки із підписом позивачки, натомість представник останньої заперечує факт повернення цих коштів позивачці. З огляду на викладене у сукупності, враховуючи наявність у позивачки оригіналу боргової розписки від 11 серпня 2020 року, що свідчить про невиконання відповідачем зобов`язання щодо повернення позивачці [PERSON] позичених грошових коштів в повному обсязі у сумі 260 доларів США (з урахуванням того, що позивачкою не заперечується факт повернення решти суми боргу) в обумовлений сторонами строк, тобто до квітня 2023 року, а доказів зворотнього відповідачем не надано, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову [PERSON] в частині стягнення залишку основного боргу за договором позики. При цьому, вирішуючи питання про розмір суми, яка підлягає до стягнення з відповідача за договором позики від 11 серпня 2020 року, суд бере до уваги правову позицію, викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №340/385/17 (провадження №14-495цс19), згідно якої позивач має право пред`являти позовну вимогу щодо стягнення заборгованості за договором позики в гривневому еквіваленті. Оскільки позивачка [PERSON] скористалась своїм процесуальним правом обирати валюту зобов`язання та пред`явила вимогу щодо стягнення заборгованості за договором позики в гривневому еквіваленті, яка за курсом Національного Банку України, станом на 06.05.2023 становить 9\~507,83 грн, що еквівалентно 260 доларів США, тому заборгованість підлягає стягненню в національній валюті України. Щодо вимоги позивачки в частині стягнення з відповідача відсотків за користування коштами, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Положеннями ч.1 та ч.2 статті 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Як встановлено судом, сторони в розписці від 11.08.2020 узгодили, що [PERSON] до квітня 2023 року мають бути повернуті проценти від позики в сумі 2500 дол.США (6100дол.США - 3600дол.США). Оскільки сторонами добровільно узгоджено розмір процентів у розписці, з огляду на принцип обов`язковості договору, до стягнення судом підлягає саме узгоджена сума процентів. Наведений висновок узгоджується із викладеним у постанові Верховного суду від 23 жовтня 2019 року в справі № 658/3251/16-ц. Враховуючи вищевикладене, з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню проценти від позики згідно розписки від 11 серпня 2020 року в розмірі 2\~500 доларів США, що станом на 06.05.2023 еквівалентно 91 421,50 грн. Таким чином, з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] підлягає стягненню заборгованість за договором позики від 11 серпня 2020 року в загальному розмірі 100\~929,33 грн (91 421,50 грн +9\~507,83 грн), у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. Доказів того, що розписку було укладено під впливом тяжкої обставини, на що вказує відповідач у відзиві, суду не надано. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню понесений останньою судовий збір в розмірі 1 073,60 грн. Щодо витрат на правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн, суд зазначає наступне. На підтвердження розміру понесених витрат на правничу допомогу позивачкою до позовної заяви додано договір №3 про надання правничої допомоги від 01 травня 2023 року, акт здавання - приймання наданих послуг від 05 травня 2023 року за договором про надання правової допомоги №3 від 01.05.2023, детальний опис робіт (наданих послуг). Згідно п.1.1 договору, адвокат Заверюха Вячеслав Олексійович прийняв на себе зобов`язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним договором, а клієнт зобов`язується виплатити адвокату гонорар за надання правової допомоги, в розмірі 5\~000 грн. Відповідно до положень п.1.2. договору адвокат відповідно до узгоджених сторонами доручень: надає клієнту консультативні та юридичні послуги щодо звернення до суду з позовною заявою від імені клієнта до гр. [PERSON] про стягнення коштів за договором позики та представництва інтересів клієнта у відповідних судах (п.п.1.2.1.); представляє клієнта з усіма правами, які надано законом позивачу, відповідачу, потерпілому, третій особі, свідку, заявнику, скаржинку, у тому числі з правом пред`явлення позову, зміни підстави або предмету позову, збільшення або зменшения розміру позовних вимог, відмови від позову, визнання позовних вимог, пред`явлення зустрічного позову у цивільному, господарському та у адміністративному судочинстві. Для цього адвокату надається право подання заяв та скарг, укладання мирової угоди на будь-якій стадії процесу, вимагати виконания судового рішення, оскарження рішення, постанов і ухвал суду, одержання рішень, ухвал, виконавчого листа, наказу та пред`явлення його до виконання; підписувати та подавати документи, зокрема відзиви, заяви, клопотання, відводи, заперечення, скарги, уточнення, пояснення, запити, звернення, повідомлення, докази та інше; вести попередні переговори та узгоджувати процесуальні питання: отримувати документи, у тому числі відповіді, довідки, свідоцтва, витяги, виписки, рішення, ухвали, постанови, заочне рішення, тощо, а також їх копії; сплачувати від імені клієнта державне мито, судовий збір та інші необхідні платежі; отримувати будь-які інші документи в усіх органах та установах, підприємствах та організаціях незалежно від форми власності, які стосуються діяльності, а також прав та обов`язків клієнта, без надання додаткових доручень; вчиняти інші дії в інгересах клієнта не передбачені даним договором (п.п.1.2.2); представляти інтереси клієнта в судах (п.п.1.2.3). Підпунктом 3.2. пункту 3 договору передбачено, що клієнт зобов`язаний оплатити або доручити іншій особі здійснити оплату правової допомоги адвоката згідно з умовами цього договору. Відповідно до змісту акту здавання - приймання наданих послуг від 05 травня 2023 року за договором про надання правової допомоги, підписаного адвокатом Заверюхою Вячеславом Олексійовичем та [PERSON] вбачається, що у відповідності до умов договору правова допомога надана адвокатом якісно та у повному обсязі в установлений термін, з дотриманням інших умов договору. Гонорар адвокату за надану правову допомогу за договором склав 5\~000 грн та сплачений клієнтом адвокату на дату складання цього акту, в повному обсязі. Згідно наявного в матеріалах справи детального опису робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом Заверюхою В.О. за договором про надання правової допомоги №3 від 01.05.2023, укладеним з [PERSON] , адвокатом виконано робіт (надано послуг) на 5\~000 гривень, з яких: первинне консультування клієнта та роз`яснення правових питань щодо стягнення з відповідача заборгованості за договором позики, порядку звернення до суду з відповідним позовом, вивчення та аналіз наявної документації клієнта - 2\~000 гривень; аналіз законодавства та судової практики, правових позицій Верховного Суду, узгодження правової позиції з клієнтом, складання та направлення до суду позовної заяви в інтересах клієнта про стягнення заборгованості - 3\~000 гривень. Відповідно до платіжної інструкції №Р24А1152634112D8705 від 02.05.2023, [PERSON] сплатила на користь [PERSON] грошові кошти в розмірі 5 000,00 грн, з призначенням платежу: за надання правової допомоги адвокату Заверюсі В.О. У відповідності до п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон №5076-VI) від 05 липня 2012 року, договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Згідно статті 19 Закону №5076-VI, видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Статтею 30 Закону №5076-VI передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення, тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Відповідно до ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування судових витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п.268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Наданими представником позивачки документами підтверджується факт надання правничої (правової) допомоги адвокатом Заверюхою Вячеславом Олексійовичем позивачці [PERSON] у цивільній справі №296/4366/23. Враховуючи наведені приписи, надані докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, клопотання відповідача про відмову в задоволенні вимоги позивачки про стягнення витрат на правничу допомогу, беручи до уваги обсяг витраченого представником позивачки часу на участь у судових засіданнях (в режимі відеоконференції 04.10.2023 відкладено розгляд справи у зв`язку із неявкою відповідача, зобов`язано представника позивачки надати суду оригінал розписки від 11 серпня 2020 року; 08.11.2023 відкладено розгляд справи у зв`язку з надходженням заяви [PERSON] про перенесення), зважаючи на предмет спору та обсяг доказування, які не є складними, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки витрат на правничу допомогу в розмірі 2 500,00 грн, що, на думку суду, є достатнім, розумним та справедливим.

Outcome: approved