Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-18 00:00:00

Представник заявника [PERSON] , яка діє в інтересах [PERSON] звернулась до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. У своїй заяві просить суд встановити факт, що договір від 24.01.1997 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] за яким відбувся продаж шлакоблочного гаражу № [NUMBER] , площею 24,2 кв.м., розташованого по [ADDRESS] , посвідчений 24.01.1997 року приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Шаповаловим В.М., зареєстрований в реєстрі за № 159, і право власності на який зареєстровано 30.01.1997 р. Бюро технічної інвентаризації за реєстровим номером № 2887 в реєстровій книзі № 11, належить [PERSON] ( [INFO] , ідентифікаційний номер: [NUMBER] , зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] ). В обґрунтування заяви посилається на те, що 24 січня 1997 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір, зареєстрований в реєстрі за № 159 приватним нотаріусом Дніпродзержинський міського нотаріального округу Дніпропетровської області Шаповаловим Віктором Миколайовичем. За цим договором, продавець [PERSON] продала, а [PERSON] купила шлакоблочний гараж № [NUMBER] , площею 24,2 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . До укладення договору купівлі-продажу цього гаражу, гараж належав продавцю [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на гараж виданого на підставі розпорядження відділу комунального господарства Дніпровської районної Ради народних депутатів р. № 50, від 19.07.82 р., та зареєстрованого в Дніпродзержинському бюро технічної інвентаризації р. № 2887, кн. № 11, від 23.01.97 р., що підтверджується інформацією у п.1 Договору. Після укладення Договору купівлі-продажу, право власності на гараж № [NUMBER] за [PERSON] було зареєстровано Бюро технічної інвентаризації (м. Дніпродзержинськ) 30.01.1997 року за реєстровим № 2887 в реєстровій книзі № 11, про що свідчить реєстраційний напис на правовстановлюючому документі (на договорі). Під час укладення договору купівлі-продажу гаражу, [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі. Починаючи з дати укладення Договору, з кінця січня 1997 року, [PERSON] та [PERSON] відкрито, вільно, безперешкодно володіють гаражем [ADDRESS] . Бажаючи продати зазначене майно, [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Кам?янського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Савченко Світлани Андріївни для укладення договору купівлі-продажу цього гаражу з третьою особою. Її чоловік, [PERSON] , надає письмову згоду на продаж та укладення договору купівлі-продажу гаражу його дружиною. Підпис [PERSON] на заяві про надання згоди засвідчено приватним нотаріусом Савченко С.А. Однак, в посвідченні укладення відповідного договору купівлі-продажу зазначеного гаражу № 6 приватним нотаріусом відмовлено з мотивацією того, що в Договорі від 24.01.1997 р. в прізвище покупця [PERSON] зроблена помилка і прізвище замість правильного « [PERSON] » зазначено помилково [PERSON] . З метою внесення змін у договір, заявниця звернулася до приватного нотаріуса Шаповалова В.М. за юридичною адресою здійснення ним нотаріальної діяльності, але за тією адресою повідомили, що приватний нотаріус Шаповалов В.М., який посвідчував договір купівлі-продажу гаражу, припинив здійснення нотаріальної діяльності. За таких обставин, здійснити внесення змін до договору та виправити помилки в прізвище покупця у договорі від 24.01.1997 р. у досудовому порядку неможливо. На підставі договору від 24.01.1997 року відбулася реєстрація права власності на цей гараж і теж з помилковим прізвищем « [PERSON] ». Оскільки, виправити помилку шляхом внесення відповідних змін, виправлень до договору від 24.01.1997 за яким відбулося відчуження гаражу [ADDRESS] не передбачається можливим внаслідок припинення діяльності приватного нотаріуса Шаповалова В.М., і вирішення питання про належність правовстановлюючого документу у позасудовому порядку є неможливим, тому вимушена звернутися до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення за правилами окремого провадження. Представник заявника в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд заяви без її участі та участі заявниці, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити з підстав зазначених в заяві. Заінтересовані особи [PERSON] , [PERSON] , Комунальне підприємство «Кам`янське районне бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради, в судове засідання не з`явились про слухання справи повідомлені належним чином. Вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані суду докази, суд вважає заяву такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав. 16 листопада 2023 року ухвалою суду відкрито провадження по справі. Як вбачається з матеріалів справи, 24 січня 1997 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір, зареєстрований в реєстрі за № 159 приватним нотаріусом Дніпродзержинський міського нотаріального округу Дніпропетровської області Шаповаловим Віктором Миколайовичем (а.с.9). За цим договором, продавець [PERSON] продала, а [PERSON] купила шлакоблочний гараж № [NUMBER] , площею 24,2 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . До укладення договору купівлі-продажу цього гаражу, гараж належав продавцю [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на гараж виданого на підставі розпорядження в відділу комунального господарства Дніпровської районної Ради народних депутатів, № 50, від 19.07.82 р., та зареєстрованого в Дніпродзержинському бюро технічної інформацією у п. 1 Договору інвентаризації № 2887, кн. № 11, від 23.01.97 р., що підтверджується Після укладення Договору купівлі-продажу, право власності на гараж № [NUMBER] за [PERSON] було зареєстровано Бюро технічної інвентаризації (м. Дніпродзержинськ) 30.01.1997 року за реєстровим номером № 2887 в реєстровій книзі № 11, про що свідчить реєстраційний напис на правовстановлюючому документі (на договорі). Під час укладення договору купівлі-продажу гаражу, [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу, виданого 09.07.1988 року (а.с.13). Таким чином, у відповідності до норм ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України, в редакції, діючої на день укладення договору, майно, нажите подружжям за час шлюбу є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження майном. Починаючи з дати укладення Договору, з кінця січня 1997 року, [PERSON] та [PERSON] відкрито, вільно, безперешкодно володіють гаражем [ADDRESS] . Бажаючи продати зазначене майно, [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Кам?янського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Савченко Світлани Андріївни для укладення договору купівлі-продажу цього гаражу з третьою особою. Її чоловік, [PERSON] , надає письмову згоду на продаж та укладення договору купівлі-продажу гаражу його дружиною. Підпис [PERSON] на заяві про надання згоди засвідчено приватним нотаріусом Савченко С.А. (а.с.14). Постановою приватного нотаріуса відмовлено в посвідченні укладення відповідного договору купівлі-продажу зазначеного гаражу № [NUMBER] з мотивацією того, що в Договорі від 24.01.1997 р. в прізвище покупця [PERSON] зроблена помилка і прізвище замість правильного « [PERSON] » зазначено помилково [PERSON] . Факт належності заявниці даного договору підтверджується наступними документами: Договором від 24.01.1997 р. інформація про місце реєстрації покупця співпадає із даними [PERSON] у її паспорті серії [NUMBER] , виданого 11.02.2000 р. на сторінці 11 у розділі «місце проживання»: [ADDRESS] з 06.09.1988 року; правильне зазначення ім`я та по батькові покупця ( [PERSON] ); поверхового плану гаражу № [NUMBER] із відміткою станом на 23.01.1997, технічного паспорту на гараж. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Ст. 293 ЦПК України визначає, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності не оспорюваних прав. Згідно п. 6 ч.1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно ч. 1 ст. 316 ЦПК України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). У п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові надати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Слід зазначити, що коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Оскільки, невідповідність в написанні прізвища заявниці у договорі перешкоджає реалізації заявницею її прав, суд дійшов висновку про наявність підстав для встановлення юридичного факту.

Outcome: approved