Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-18 00:00:00

У серпні 2022 року [PERSON] звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на дітей. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 10 березня 2007 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. У шлюбі у сторін народилися діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Указує, що на даний час подружні стосунки між сторонами припинені та з 01.11.2021 вони разом не проживають та спільного господарства не ведуть. Причиною розпаду сім`ї вважає відсутність у подружжя спільних інтересів, різні погляди на життя, відсутність взаєморозуміння. Її неодноразові спроби зберегти сім`ю виявилися марними, вважає примирення між сторонами та збереження шлюбу неможливим. Крім того указує, що діти проживають разом з нею та знаходяться на її утриманні, при цьому відповідач в добровільному порядку систематично та в необхідному розмірі коштів на утримання дітей не надає, хоча є працездатним, зареєстрований як фізична особа підприємець, у період воєнного стану, що наразі діє на території України, продовжує працювати та здійснювати підприємницьку діяльність, інших утриманців не має. Посилаючись на наведене, позивач просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, а також стягнути з відповідача на її користь аліменти на [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі по 8 000 грн на кожну дитину, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2022 року відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, встановлено відповідачу строк на подання відзиву. У відзиві на позовну заяву [PERSON] проти розірвання шлюбу не заперечував, проте заперечував проти обставин, викладених позивачем у позовній заяві щодо проживання обох дітей з матір`ю та перебування їх на її утриманні. Зазначив, що старша донька сторін [PERSON] 10.08.2022 повернулася з Чеської Республіки до України та проживає разом з ним і перебуває на його повному утриманні, продовжує навчання в Одеській спеціалізованій школі № 111. Крім того указує, що він утримує обох дітей, забезпечує їх усім необхідним, систематично перераховує кошти на банківський рахунок позивач на потреби дітей. Вважає необґрунтованими доводи позивача щодо його можливості сплачувати аліменти в заявленому нею розмірі, оскільки його заробітна плата становить 8\~837 грн на місяць, а посилання позивача як на доказ здійснення ним підприємницької діяльності на сайт в мережі Інтернет вважає непідтвердженими у встановленому законом порядку. 24.11.2022 [PERSON] подав до суду зустрічну позовну заяву, в якій просив стягнути з [PERSON] аліменти на неповнолітню доньку - [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 8\~000 грн від усіх видів заробітку (доходу) [PERSON] , але не менше ніж розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову та до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування зустрічних позовних вимог зазначив, що старша донька сторін [PERSON] проживає разом з ним, він самостійно займається її вихованням, культурним та духовним розвитком. Натомість [PERSON] участі в утриманні дитини не бере, матеріально її не забезпечує, усі витрати по утриманню доньки несе він. 14.12.2022 [PERSON] у порядку ст. 49 ЦПК України подала до суду заяву, в якій просила стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 12.09.2022 і до досягнення найстаршою дитиною повноліття, посилаючись на те, що, як їй стало відомо з відзиву на позовну заяву, [PERSON] не здійснює підприємницьку діяльність, а розмір його заробітної плати пекаря є незначним та становить 9\~398, 28 грн. Вимогу про розірвання шлюбу залишила незмінною та просила шлюб між сторонами розірвати. Ухвалою суду від 07.02.2023 прийнято заяву [PERSON] , подану 14 грудня 2022 року. У відзиві на позовну заяву [PERSON] з урахуванням заяви останньої, поданої в порядку ст. 49 ЦПК України, [PERSON] указує, що старша донька сторін [PERSON] проживає з ним, він утримує дітей в повному обсязі, забезпечує їх усім необхідним, систематично надає кошти в необхідному розмірі, що підтверджується квитанціями про банківські перекази, добровільно виконує свої батьківські обов`язки, тому вважає, що правові підстави для стягнення з нього аліментів відсутні. Проти розірвання шлюбу не заперечував. Ухвалою суду від 06.03.2023 прийнято зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітню дитину до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на дітей. Відповідно до ч. 4 ст. 193 ЦПК України здійснено перехід від розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. 20.03.2023 [PERSON] через підсистему «Електронний суд» подала відзив на зустрічну позовну заяву, у якому просить у задоволенні зустрічного позову відмовити, вважає, що зустрічний позов [PERSON] задоволенню не підлягає у зв`язку з його необґрунтованістю, безпідставністю та поданням його з мотивів особистої неприязні [PERSON] до неї. Указує, що з жовтня 2021 року сторони у справі проживають окремо, їхні обидві неповнолітні доньки з указаного часу проживали разом з нею. З перших днів повномасштабного вторгнення рф на територію України вона разом з доньками виїхали до Чеської Республіки, де нею були створені всі належні умови для їх всебічного розвитку, зокрема, діти відвідували у м. Празі середню школу та гуртки, були забезпечені необхідними продуктами харчування й одягом, зростали у безпечному середовищі. При цьому [PERSON] мало цікавився життям дітей, а кошти на їх забезпечення надсилав лише на її прохання та на прохання їхніх доньок. Дізнавшись, що у серпні 2022 року нею подано до суду позов про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, [PERSON] шляхом маніпуляцій створив умови, аби старша донька сторін [PERSON] залишилася проживати з ним, пообіцявши, що після завершення судового розгляду та ухвалення рішення у справі, вона зможе поїхати до матері в м. Прагу. Крім того указує, що через військову агресію рф проти України вона втратила в м.Одесі роботу, оскільки працювала у сфері туризму, який на даний час в Україні не працює. З метою забезпечення безпеки дітей вона виїхала разом з ними до Чеської Республіки. Разом з тим зазначила, що не заперечує того факту, що старша донька [PERSON] з наступного дня подання нею позовної заяви про розірвання шлюбу проживає разом з батьком. Вважає, що заявляючи зустрічний позов про стягнення з неї аліментів на утримання старшої доньки [PERSON] у розмірі 8 000 грн щомісячно батько дітей ставить обох доньок в нерівне становище, оскільки розмір його заробітної плати на місяць складає 8\~837, 94 грн, відтак аліменти на двох доньок будуть становити приблизно 2\~945,98 грн, тоді як [PERSON] просить стягнути з неї аліменти на старшу доньку в розмірі 8\~000 грн щомісячно, проте така сума для неї є надмірним тягарем та не відповідає розміру її доходу, який на даний час складається з гуманітарної допомоги іноземної держави. Таким чином, указує, що сплативши щомісячно 8 000 грн на рахунок [PERSON] вона та їхня молодша донька [PERSON] залишаться без засобів до існування. Зазначає, що з нарахованих їй сум гуманітарної допомоги, вона забезпечує молодшу доньку [PERSON] всім необхідним для її гармонійного та всебічного розвитку, зокрема, дитина відвідує у м. Празі сучасні танці «Імперія Денс», бере участь у танцювальних конкурсах, відвідує середню школу. Також вона оплачує доньці сценічні костюми, внески за конкурси, уроки плавання, шкільні обіди. Крім того, дитина постійно потребує сезонного одягу та домашнього харчування. Вважає, що завідомо знаючи про її особисті чималі витрати на розвиток дочки [PERSON] та невеликий розмір гуманітарної допомоги, яку вона отримує, [PERSON] цинічно заявляє суму аліментів на утримання старшої дочки [PERSON] у розмірі 8 000 грн щомісячно, очевидно з метою позбавити її засобів до існування, а молодшу дочку - щасливого дитинства та всебічного розвитку. Також зазначає, що незважаючи на її скрутне матеріальне становище, вона намагається всіляко матеріально підтримувати старшу дочку [PERSON] , перераховуючи їй грошові кошти. У відповіді на відзив на зустрічний позов [PERSON] указує, що він створив усі умови, щоб старша донька [PERSON] залишилась проживати разом з ним у м. Одесі, адже це є безпосереднім обов`язком батька. Крім того, він не перешкоджає дитині бачитися з матір`ю, не заперечує, щоб донька поїхала до неї та сприяє їхньому спілкуванню, оскільки робить все можливе для комфорту та здорового емоційного стану своїх дітей. Вважає, що [PERSON] у відзиві наведено доводи, які не підтверджені жодними доказами, а документи, на які посилається [PERSON] складені іноземною мовою без їх перекладу на державну мову, при цьому останньою не доведено неможливості їх перекладу на українську мову в установленому законом порядку. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 11.04.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. 10.01.2024 [PERSON] через підсистему «Електронний суд» подала додаткові пояснення у справі, у яких указує, що з 25.06.2023 старша донька сторін [PERSON] проживає разом з нею в Чеській Республіці та з 11.07.2023 по 31.03.2024 їй надано візу «тимчасового захисту» для громадян України в Чеській Республіці. Крім того зазначає, що молодша донька [PERSON] також мешкає разом з нею у Чеській Республіці. Вважає, що задоволення зустрічного позову порушить права обох дітей, оскільки вони проживають разом з нею та знаходяться на її утриманні. У судовому засіданні [PERSON] та її представник адвокат Качан Н. Ф. первісний позов просили задовольнити, у задоволенні зустрічного позову просили відмовити. Представник [PERSON] адвокат Шевченко М. А. у судовому засіданні проти задоволення первісного позову в частині вимог про стягнення аліментів на дітей заперечував, проти задоволення позову про розірвання шлюбу не заперечував. Зустрічний позов просив задовольнити. Заслухавши пояснення [PERSON] та представників сторін, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані у справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд встановив таке. Між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , Третім відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси 10 березня 2007 року зареєстровано шлюб, актовий запис № 84,\~що підтверджується\~свідоцтвом про\~шлюб серії\~ [NUMBER] ,\~виданим 10\~березня 2007\~року Третім відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси. Сторони у справі є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 21 серпня 2007 року, та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 24 вересня 2013 року. Згідно зі статтею 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження, під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до статті 21\~Сімейного кодексу\~України (далі - СК України) шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ст.\~51\~Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ч. 1 ст. 24 СК України). За приписами частин третьої, четвертої статті 56\~СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112\~СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що сім`я фактично розпалася, подальше збереження шлюбу призведе до порушення інтересів сторін, тому наявні підстави для задоволення позову про розірвання шлюбу. Також між сторонами виникли правовідносини щодо утримання дітей. Положеннями частини другої статті 51 Конституції України закріплено обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до частин першої та другої статті 27 цієї Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Норми національного та міжнародного права вказують на те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, їхні найкращі інтереси повинні стояти понад усе, дитині має забезпечується такий захист, який є необхідним для її благополуччя. Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За змістом частин першої та другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом частини третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Як зазначила [PERSON] у заяві по суті та в усних поясненнях в судовому засіданні, вона не заперечує того, що старша донька сторін [PERSON] з наступного дня подання нею позовної заяви проживає разом з батьком. Крім того [PERSON] не заперечував, що молодша донька сторін [PERSON] проживає з матір`ю. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Отже, обставини щодо проживання старшої доньки [PERSON] з батьком та молодшої доньки сторін [PERSON] з матір`ю визнаються сторонами та відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню. Відтак, суд дійшов висновку, що стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню аліменти на молодшу доньку сторін [PERSON] , а з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на старшу доньку сторін [PERSON] відповідно. Згідно з частиною першою статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч . 2 ст. 182 СК України). Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. При визначенні розміру аліментів, що підлягають стягненню з [PERSON] суд враховує наступні обставини. З довідки про доходи № 29 від 14 листопада 2022 року ТОВ «Нове Діло» слідує, що [PERSON] працює пекарем у ТОВ «Нове Діло» з 29.09.2022 по теперішній час. Форма працевлаштування основна. За період вересень жовтень 2022 року нарахована йому заробітна склала 9\~398,28 грн. Зважаючи на обов`язок обох батьків щодо належного матеріального забезпечення дитини, ураховуючи, що [PERSON] є працездатним, має задовільний стан здоров`я, отримує дохід, суд вважає можливим стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову, і до досягнення дитиною повноліття. При цьому, доводи [PERSON] про те, що він належним чином виконує свої батьківські обов`язки та утримує зокрема молодшу доньку, не звільняють відповідача від обов`язку сплачувати аліменти в розмірі, який би забезпечував найкращі інтереси дитини. Щодо вимог зустрічного позову [PERSON] про стягнення з [PERSON] аліментів на старшу доньку [PERSON] , суд, зважаючи на обов`язок обох батьків щодо належного матеріального забезпечення дітей, виходячи із засад розумності та справедливості, вважає можливим стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на [PERSON] , [INFO] , у розмірі 2 000 (дві тисячі) грн, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення зустрічного позову і до досягнення дитиною повноліття. Такий розмір аліментів буде відповідати інтересам дитини та засадам справедливості, добросовісності і розумності, а також та не порушить прав сторін. Разом з тим, [PERSON] не наведено підстав для стягнення з [PERSON] аліментів на дитину саме в розмірі 8\~000 грн щомісячно. Крім того, [PERSON] , в тому числі з урахуванням розміру його доходів, не надано доказів несення щомісячних необхідних витрат на доньку в розмірі 16\~000 грн, виходячи з рівного обов`язку батьків брати участь в матеріальному утриманні дитини та розміру аліментів, зазначеного в позовних вимогах. При цьому, суду не надано доказів на підтвердження необхідності саме вказаної суми для забезпечення належного розвитку та належного рівня життя дитини. При цьому, доводи [PERSON] про те, що розмір аліментів, що підлягають стягненню з [PERSON] не повинен бути меншим ніж розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, не узгоджується з положеннями ч. 2 ст. 182 СК України та не відповідає рівності обов`язку обох батьків брати участь в матеріальному утриманні дитини. Разом з тим, арґументи [PERSON] про те, що старша донька сторін [PERSON] з 25.06.2023 проживає разом з нею в Чеській Республіці не підтверджені належними та допустимими доказами, адже у підтвердження зазначених обставин [PERSON] посилалася на документи, шо складені іноземною мовою без їх перекладу на державну мову в установленому законом порядку. При цьому [PERSON] категорично заперечувала щодо допиту у судовому засіданні доньки сторін [PERSON] з приводу указаних обставин. Отже, [PERSON] не доведено, що старша донька проживає з нею. Натомість, [PERSON] заперечував, що старша донька проживає з матір`ю та указував, що вона поїхала до матері погостювати лише на деякий та планує повертатися в Україну. Відтак, позови [PERSON] та [PERSON] про стягнення аліментів підлягають задоволенню частково. За змістом ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. За змістом положень ч. 1 ст.142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Як слідує з матеріалів справи, [PERSON] при зверненні до суду з позовом про розірвання шлюбу було сплачено судовий збір у розмірі 992,40 грн (квитанція № 0.0.2638442918.1 від 12.08.2022), який відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Разом з тим, враховуючи, що відповідач позов в частині розірвання шлюбу визнав, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 496,20 грн та повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову в розмірі 496,20 грн гривень. Крім того, беручи до уваги, що [PERSON] при пред`явленні позову була звільнена від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», на виконання вимог ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь держави судовий збір у розмірі 992,40 грн за указану вимогу. Також, враховуючи, що [PERSON] при пред`явленні зустрічного позову був звільнений від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», на виконання вимог ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь держави судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Outcome: partial