Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-17 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення. Свої вимоги, враховуючи відповідь на відзив, обґрунтовує тим, що 17.06.2019 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів «Renault Master», д.н.з. [NUMBER] під керуванням відповідача [PERSON] та «Renault Scenic» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням її батька [PERSON] . Внаслідок ДТП та порушень правил дорожнього руху [PERSON] , [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді травматичного пошкодження (розриву) зв`язок лівого акроміально-ключового суглобу ІІІ ступеня, яке згідно висновку судово-медичної експертизи від 17.07.2019 року відноситься до категорії середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я, оскільки, для його загоєння необхідний час більше 21-ї доби. За даним фактом 18.06.2019 року було відкрито кримінальне провадження про обвинувачення [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Вказує, що в ході проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні потерпілий [PERSON] помер, у зв`язку з цим, її, як доньку останнього, було визнано потерпілою у даній справі. Зазначає, що ухвалою Луцького міськраойнного суду Волинської області від 20.06.2022 року відповідача [PERSON] на підставі п. 2 ч. 2 ст. 49 КК України було звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження закрито. В той же час її цивільний позов залишено без розгляду та роз`яснено право на звернення до суду в порядку цивільного судочинства. Вважає, що оскільки, кримінальне провадження відносно відповідача закрито з нереабілітуючих підстав, вона як потерпіла сторона у кримінальному провадженні, має право на стягнення з [PERSON] моральної шкоди, яка виразилась у тому, що у зв`язку з ушкодженням здоров`я, її батько був змушений стримуватися від фізичних навантажень та активного життєвого циклу, зокрема відмовлятися від прийняття участі при проведенні робіт по господарству, в тому числі що стосується можливості керування транспортним засобом, що в свою чергу порушило його нормальні життєві зв`язки та унеможливило продовження нормального громадського життя, та в свою чергу, після отриманих травм, переживань та емоційного навантаження спричинило розвиток супутніх захворювань від яких він помер, відтак її життя змінилося, оскільки батько був для неї найкращим порадником, помічником, допомагав в побуті та догляді за дитиною. Просить стягнути з відповідача в свою користь 100000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та судові витрати по справі. У відзиві на позовну заяву відповідач з заявленими позовними вимогами не погоджується. Вказує, що не заперечує, що з його необережності потерпілому [PERSON] була завдана шкода як майнова та і моральна. Однак, вважає, спірним питання щодо відшкодування моральної шкоди саме [PERSON] , як фактично спадкоємиці потерпілого. Також, вважає, що позивача неправомірно визнано потерпілою у кримінальному провадженні, оскільки, вона не була учасником ДТП та внаслідок чого будь-яка шкода їй не заподіювалася. Крім того, зазначає, що подальша смерть [PERSON] , яка мала уже в ході розслідування злочину, не є наслідком ДТП, що інкримінувався йому як кримінальне правопорушення за ч. 1 ст. 286 КК України, а тому доводи позивача про причинно-наслідковий зв`язок ДТП та смертю потерпілого не підтвердженні жодними доказами. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02.11.2023 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків у ній зазначених. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10.11.2023 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача до судового засідання подав заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача до судового засідання також подав заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги заперечує з підстав наведених у відзиві на позовну заяву. Суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи, по наявним у справі доказам. Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення частково. Згідно з ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права. Одним зі способів захисту права та інтересу є, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. У відповідності до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно зі ст. 1177 Цивільного кодексу України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Шкода, завдана потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, компенсується йому за рахунок Державного бюджету у випадках та порядку, передбачених законом. Судом встановлено, що 17.06.2019 року близько 17 год. 20 хв., [PERSON] , керуючи технічно справним транспортним засобом «Renault Master», реєстраційний номер [NUMBER] , рухаючись вулицею Рівненською у місті Луцьку в напрямку проспекту Відродження, в порушення п. п. 2.3 (б), 12.1, 12.3, 12.4 та 12.9 (б) Правил дорожнього руху України, перевищив максимальну швидкість руху, проявив неуважність, не правильно оцінив дорожню обстановку, не своєчасно вжив заходів для зменшення швидкості руху та зупинки транспортного засобу, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем марки «Renault Scenic», реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] , який виконував маневр розвороту ліворуч, рухаючись в попутному напрямку. Внаслідок грубих\~порушень вищевказаних\~Правил дорожнього\~руху України\~водій [PERSON] ,\~спричинив [PERSON] \~тілесні ушкодження\~у вигляді\~травматичного пошкодження\~(розриву)\~зв`язок лівого\~акроміально-ключового\~суглобу 3\~ст.,\~яке згідно\~висновку судово-медичної\~експертизи №452\~від 17.07.2019\~за ступенем\~тяжкості відноситься\~до категорії\~середнього ступеню\~тяжкості за\~ознакою тривалого\~розладу здоров`я,\~оскільки для\~його загоєння\~необхідний час\~більше 21-ї\~доби,\~садна на\~лобній ділянці\~голови зліва,\~яке за\~ступенем тяжкості\~відноситься до\~категорії легких\~тілесних ушкоджень.\~Таким чином,\~у прямому\~причинному зв`язку\~з виникненням\~даної дорожньо-транспортної\~пригоди і\~наслідками,\~що настали,\~перебуває грубе\~порушення водієм\~ [PERSON] вимог\~п.\~п.\~2.3\~(б),\~12.1,\~12.3,\~12.4\~та 12.9\~(б)\~Правил дорожнього\~руху України.\~Таким чином,\~ [PERSON] \~обвинувачується в\~порушенні правил\~безпеки дорожнього\~руху особою,\~яка керує\~транспортним засобом,\~що спричинило\~потерпілому середньої\~тяжкості тілесне\~ушкодження,\~тобто у\~вчиненні кримінального\~правопорушення,\~передбаченого ч.1\~ст.\~286\~КК України(а.с. 15-16). Крім того, судом встановлено, що в ході проведення досудового розслідування в кримінальному провадженні потерпілий [PERSON] помер, позивача [PERSON] визнано потерпілою у даному кримінальному провадженні (а.с. 15-16). Відтак, позивач набула статусу потерпілої сторони у справі та можливістю користуватися процесуальними правами потерпілого, відтак, доводи відповідача, з цього приводу, суд вважає безпідставними. Із матеріалів справи вбачається, що ухвалою Луцького міськрайонного суду від 20.06.2022 року [PERSON] \~на підставі\~п.2\~ч.1\~ст.\~49\~КК України,\~звільнено від\~кримінальної відповідальності\~за вчинення\~кримінального правопорушення,\~передбаченого ч.\~1\~ст.\~286\~КК України,\~у зв`язку\~із закінченням\~строків давності.\~Кримінальне провадження,\~що внесено\~до Єдиного\~реєстру досудових\~розслідувань за\~№12019030010002144\~від 18.06.2019\~року,\~про обвинувачення\~ [PERSON] у вчиненні\~кримінального правопорушення,\~передбаченого ч.1\~ст.286\~КК України,\~на підставі\~п.1\~ч.2\~ст.284\~КПК України\~ закрито.\~Цивільні позови\~КП «Медичне\~об`єднання Луцької\~міської територіальної\~громади» та\~потерпілої [PERSON] \~про відшкодування\~збитків завданих\~злочином \~залишено без\~розгляду.(а.с. 25-26). Таким чином, оскільки, кримінальне провадження про обвинувачення [PERSON] закрито у зв`язку із закінченням строків давності, на підставі ст. 49 КК України, звільнення від кримінальної відповідальності в контексті розглядуваного правового інституту не свідчить про виправдання особи, тому вказані підстави звільнення від кримінальної відповідальності є нереабілітуючими. Згідно з ч. 6 ст.\~82\~ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок,ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, із досліджених вище доказів та на підставі ухвали Луцького міськрайонного\~суду від\~20.06.2022\~року встановлено вину [PERSON] в тому, що він внаслідок грубих порушень Правил дорожнього руху України, спричинив [PERSON] тілесні ушкодження за ступенем тяжкості, які відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я, оскільки для його загоєння необхідний час більше 21-ї доби, садна на лобній ділянці голови зліва, яке за ступенем тяжкості відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень (а.с. 25-26). У разі закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності цивільний позов не розглядається, а вимоги потерпілого можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства, оскільки закриття справи на підставах, зазначених у п.1 ч.2 ст.284 КПК, не звільняє особу від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду, а потерпілий має право вирішити питання про відшкодування шкоди в порядку цивільного судочинства. Отже, у даному випадку, відповідач, із вини якого заподіяно тілесні ушкодження батьку позивача, яку було визнано потерпілою у кримінальному провадженні, зобов`язаний відшкодувати останній завдану моральну шкоду. Із змісту\~ст.\~23\~ЦК України\~вбачається,\~що особа\~має право\~на відшкодування\~моральної шкоди,\~завданої внаслідок\~порушення її\~прав,\~яка зокрема,\~полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. При вирішенні спору про стягнення моральної шкоди суду необхідно встановити: наявність заподіяної позивачу шкоди, протиправність діяння відповідача, наявність причинного зв`язку між заподіяною шкодою і протиправним діянням відповідача. Судом встановлено, що наявність у позивача моральних страждань, підтверджуються отриманими тілесними ушкодженнями її батька, тривалістю лікування і відновлення стану його здоров`я, який був змушений стримуватися від фізичних навантажень та активного життєвого циклу, зокрема відмовлятися від прийняття участі при проведенні робіт по господарству, в тому числі що стосується можливості керування транспортним засобом, що в свою чергу порушило його нормальні життєві зв`язки та унеможливило продовження нормального громадського життя. Також, після вчинення відповідачем ДТП та отриманих батьком тілесних ушкоджень, позивач була вимушена фактично перелаштуватися на новий уклад життя, що полягало у необхідності відшукання додаткових коштів на оплату коштів захисника у кримінальному провадженні, прийнятті участі в проведенні слідчих дій під час досудового розслідування та участі в судових засіданнях при розгляді обвинувального акта. Враховуючи ту обставину, що з вини відповідача завдано моральну шкоду позивачу, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути на користь позивача суму в розмірі 30000 грн. за завдану моральну шкоду. Визначаючи саме такий розмір моральної шкоди, суд, у відповідності до ст. 23 ЦК України, враховує, нервовий стрес, глибину душевних та фізичних страждань, які було завдано позивачу внаслідок протиправних дій відповідача, факт порушення нормальних життєвих зв`язків позивача, а також ту обставину, що вона спричинена позивачу саме у зв`язку з ДТП та заподіянням її батьку тілесних ушкоджень, а не у зв`язку із подальшою його смертю. Таким чином, оцінивши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до часткового задоволення, а тому слід стягнути з відповідача в користь позивача 30000 грн. за завдану моральну шкоду. При цьому, суд вважає безпідставними доводи відповідача щодо відсутності підстав для задоволення позову, у зв`язку з відсутністю причинно-наслідкового зв`язку між його діями та завданням шкоди позивачу, оскільки, в рамках кримінального провадження на стадії досудового розслідування, та під час розгляду обвинувального акта в суді, відповідачем не було подано будь-яких скарг на рішення слідчого та прокурора про визнання [PERSON] потерпілою у кримінальному провадженні, а відтак, остання користувалася всіма процесуальними правами потерпілого у даному кримінальному провадженні та статусом цивільного позивача, у порядку встановленому законом. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, сума сплачено судового збору та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на відповідача у разі задоволення позову. Частиною 8 цієї статті передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На підставі вимог ст.ст. 137, 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені останньою витрати на професійну правничу допомогу. Судом встановлено, що 06.10.2023 року позивач уклала договір про надання правової допомоги з адвокатом Куденьчуком О.А. відповідно до умов якого, адвокат зобов`язується надати послуги клієнту за винагороду (а.с. 10). Відповідно до Додатку 1 до договору про надання правової допомоги від 06.10.2023 року за надану адвокатом правову допомогу по справі, клієнт сплачує гонорар в фіксованому розмірі 25000 грн. (а.с. 11). Проведено оплату послуг адвоката в розмірі 25000 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера №06-10/23 від 06.10.2023 року (а.с. 14). Щодо вартості наданих послуг адвокатом Куденьчуком О.А. в розмірі 25000 грн. слід зазначити наступне. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю. Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката. Тож домовленості\~про сплату\~гонорару за\~надання правничої\~допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких, слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання. При визначенні\~суми відшкодування\~суд має\~виходити з\~критерію реальності\~адвокатських витрат\~(встановлення\~їхньої дійсності та\~необхідності),\~а також\~критерію розумності\~їхнього розміру,\~виходячи з\~конкретних обставин\~справи та\~фінансового стану\~обох сторін\~(висновки\~Великої Палати\~Верховного Суду\~від 19\~лютого 2020\~року у\~справі №\~755/9215/15-ц,\~від 12\~травня 2020 року у справі № 904/4507/18). З урахуванням вищенаведеного, суд вважає за можливе задовольнити клопотання позивача [PERSON] , проте зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню з відповідачадо\~5000\~грн.\~що відповідає\~критерію реальності\~наданих адвокатських\~послуг,\~розумності їхнього\~розміру,\~конкретним обставинам\~справи,\~з урахуванням\~її складності,\~необхідних процесуальних\~дій сторони,\~часу,\~витраченого адвокатом на надання правової допомоги та з вразуванням поданого обґрунтованого заперечення відповідачем щодо неспівмірності таких витрат.

Outcome: partial