Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-15 00:00:00

У вересні 2023 року представник Комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з вищевказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за надані послуги в розмірі 47 878,51 грн., суму збільшення заборгованості внаслідок інфляційних процесів в розмірі 8876,44 грн., 3% річних в сумі 3171,38 грн. та судові витрати в розмірі 2 684,00 грн. В обґрунтування позову вказано, що згідно особового рахунку № [NUMBER] ,\~ відкритого на ім`я відповідача [PERSON] ,\~ за період з 01.02.2016 року по 01.07.2023 року рахується заборгованість за надані позивачем послуги в розмірі 47 878,51 грн. В добровільному порядку зобов`язання щодо сплати коштів за надані послуги відповідачем не виконуються. Ухвалою суду від 10.10.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, призначено до розгляду (а.с.25). 09.11.2023 року представник КП БМР «Білоцерківтепломережа» В.Зайченко направила суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, проти винесення заочного рішення не заперечила (а.с.27). Відповідач [PERSON] \~ в судове засідання не з`явилася, 12.12.2023 року\~ подала суду заяву\~ в якій просила\~ при вирішенні спору застосувати строки позовної давності, оскільки позивач звернувся до суду поза межами строку позовної давної давності (а.с.33). Суд, вивчивши матеріали справи, позицію учасників судового процесу, оцінивши зібрані та надані докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. Так, з матеріалів справи вбачається, що особовий рахункок № [NUMBER] , відкрито Комунальним підприємством Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» по квартирі [ADDRESS] ,\~\~ на ім`я [PERSON] . Та відповідно розрахункового листа абонента за вказаним особовим рахунком рахується заборгованість за послуги постачання теплової енергії перед КП БМР «Білоцерківтепломережа», за період з 01.02.2016 року по 01.07.2023р., на загальну суму\~ 47 878,51 грн. (а.с.3,4). Також, позивач провів розрахунок суми на яку збільшилась вказана заборгованість внаслідок інфляційних процесів - 8876,44 грн., та три відсотки річних в сумі 3171,38 грн.,\~ за період з 01.02.2016\~ року по 23.02.2022 року (а.с.5,6). Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно сформованих станом на 19.07.2023 р. [PERSON] \~ є власником квартири [ADDRESS] ,\~\~\~ на підставі договору купівлі-продажу, 12.01.2004\~ (а.с.8). Відповідно до наявних у справі відомостей з Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання, відповідач [PERSON] зареєстрована за даною адресою (а.с.24). З матеріалів справи вбачається, що 20.07.2023 року на адресу відповідача було направлено досудове попередження про наявність заборгованості з вимогою сплатити її в строк до 30.07.2023 року, яке залишилося без задоволення (а.с.7). При вирішенні спору суд виходить з наступного. Закон України «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон) регулює відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг. Згідно частини першої статті 9 даного Закону - споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Вказану правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 14.02.2018 у справі № 462/6393/15-ц. Пунктом 35 Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою КМУ №830 від 21.08.2019р., встановлено, що розрахунковим періодом для оплати спожитої послуги є календарний місяць. Оплата послуги здійснюється не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом (граничний строк внесення плати за спожиту послугу), якщо інший порядок та строки не визначені договором. За бажанням споживача оплата послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів. Згідно з ст.322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. А тому, згідно вищенаведених правових норм обов`язком відповідача є своєчасна оплата отриманих послуг згідно затверджених в установленому порядку тарифів. За ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як роз`яснив Верховний Суд України у правовій позиції від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2023цс15, закріплена в пункті 10 частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення платежів за житлово - комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування до таких правовідносин правових норм, установлених у статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утриманими грошовими коштами. Тобто, у разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово - комунальних послуг, на боржника покладається відповідальність, передбачена ст. 625 ЦК України. В даному випадку, судом встановлений факт порушення відповідачем зобов`язань щодо своєчасної оплати за надані житлово-комунальні послуги з постачання теплової енергії, а наявність непогашеної заборгованості перед виконавцем послуг КП БМР «Білоцерківтепломережа» підтверджується матеріалами справи. Згідно ст 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач просив стягнути з відповідача суму інфляційних втрат в розмірі - 8876,44 грн., та три відсотки річних в сумі 3171,38 грн., за період з 01.02.2016\~ року по 23.02.2022 року, оскільки має місце прострочення відповідачем грошового зобов`язання. В Постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 р. по справі №127/15672/16, зазначено, що статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу. Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19). Відповідач [PERSON] не заперечує наявність боргу, але просить суд застосувати при вирішенні справи строки позовної давності. Статтею 256 ЦК України визначено поняття позовної давності, відповідно до якої позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За стт.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Враховуючи заяву відповідача [PERSON] \~ про застосування позовної давності, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача\~ заборгованості за період 01.09.2020 р. по 01.07.2023 р.\~ та компенсаційних втрат, передбачених ст. 625 ЦК України, а саме індексу інфляції та 3 відсотків річних, за період часу з 01.09.2020 року по 23.02.2022 року.\~ Позивачем не надано суду доказів про переривання перебігу строку позовної давності чи про визнання відповідачем\~ боргу за період до вересня 2020 року. Звернувся позивач до суду з даним позовом 08.09.2023 року (а.с.18). Отже, суд вважає за можливе, в рамках даного позову застосувати положення про строк позовної давності, та оскільки позивач звернувся до суду з даним позовом в серпні 2023 року, то підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за надані послуги з теплопостачання та абонентського обслуговування, за останні три роки, на суму 20 929\~ грн.51 коп.\~ ( основний борг - 19951 грн. 41 коп., /період з 01.09.2020 р. по 01.07.2023/; 3% річних - 228,64 грн., інфляційні витрати - 749,46 грн. за період /01.09.2020 року по 23.02.2022 року/. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір у сумі 2 684,00 грн., що підтверджено платіжним дорученням № 5774\~ яке міститься у матеріалах справи, та оскільки позов задоволено на 34,93 % (20 929,51 грн.\~ х 100 : 59926,33 грн.), судовий збір слід стягнути з відповідача в розмірі 937,52 грн.\~\~ (2684,00 х 34,93 % : 100). На підставі викладеного,

Outcome: partial