Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-22 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» (далі - ТОВ «ФК «Артеміда-Ф») звернулося в суд із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивачем викладено обставини, що 01.11.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредіплюс» (далі - ТОВ «ФК «Кредіплюс») та [PERSON] було укладено Договір про споживчий кредит № 102303 про надання споживчого кредиту (надалі - Кредитний договір), шляхом перерахування коштів в розмірі 27 000,00 грн на № рахунку/картки позичальника № [NUMBER] , у національній валюті, на умовах Кредитного договору, а відповідач зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених Кредитним договором, строк кредиту 365 днів з 01.11.2022 по 01.11.2023, процентна ставка за користування коштами кредиту становить 0,10 % (процентів) річних від суми кредиту, тип процентної ставки - фіксована. Загальна сума всіх платежів з урахуванням процентів (загальні витрати за споживчим кредитом) становить 27 026,64 грн. Кредитодавець свої зобов`язання за Кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк визначеними умовами Кредитного договору. Однак, відповідач не виконала свої зобов`язання: сума останнього платежу - 500,00 грн, дата останнього платежу - 24.12.2022, та припинила вносити платежі, передбачені умовами, Кредитного договору, як повернення отриманих коштів, також сплату процентів за користування кредитом. У зв`язку із припиненням здійснення платежів на виконання Кредитного договору у відповідача утворилася заборгованість за Кредитним договором. 28.06.2023 між ТОВ «ФК «Кредіплюс» та ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» укладено Договір факторингу № 28/06/2023-01, згідно якого ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлися боржниками ТОВ «ФК «Кредіплюс», зокрема, і до відповідача [PERSON] . Станом на 27.12.2023 заборгованість відповідача перед позивачем становить 27 713,67 грн, а саме: 26 500,00 грн - заборгованість за основним зобов`язанням (тіло кредиту); 12,67 грн - заборгованість за відсотками; 1 201,00 грн - заборгованість за комісією. У зв`язку із недосягненням згоди щодо досудового врегулювання спору, з підстав викладених у позові, позивач просить позов задовольнити та стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 102303 від 01 листопада 2022 року в розмірі 27 713,67 грн та судові витрати. У судове засідання представник позивача не з`явився, однак просив розгляд даної справи провести без його участі на підставі доказів, наявних в матеріалах справи. Відповідач у судове засідання не з`явилася, однак подала заяву про розгляд справи без її участі, позов визнає та не заперечує проти його задоволення. Відповідно до статті 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що є усі законні підстави ухвалити рішення про задоволення позову. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, через неявку всіх учасників справи. При розгляді справи судом, учасниками справи подано заяви та клопотання та судом було вчинено інші процесуальні дії, зокрема. Ухвалою суду відкрито провадження у справі. Перевіривши, дослідивши об`єктивно та оцінивши зібранні у справі докази, суд дійшов до наступного висновку, виходячи з фактичних обставин справи, мотивів та застосованих норм права. Судом встановлено фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин. Суд, встановив, що 01.11.2022 між ТОВ «ФК «Кредіплюс» та [PERSON] укладено Договір про споживчий кредит № 102303, шляхом перерахування коштів в розмірі 27 000,00 грн на № рахунку/картки позичальника № [NUMBER] , у національній валюті (п. 2.2.1 Кредитного договору). На умовах Кредитного Договору (п. 2.1 Кредитного договору) Кредитодавець надав відповідачу на умовах, передбачених Договором про споживчий кредит № 102303 від 01.11.2022 у розмірі 27 000,00 грн, а відповідач зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених Кредитним договором, строк кредиту 365 днів (п. 2.6 Кредитного договору) з кінцевим терміном погашення не пізніше 01.11.2023, процентна ставка за користування коштами кредиту становить 0,10 % (процентів) річних від суми кредиту, тип процентної ставки - фіксована (п. 2.3 Кредитного договору). Загальна сума всіх платежів з урахуванням процентів (загальні витрати за споживчим кредитом) з врахуванням суми тіла кредиту становить 27 026,64 грн (пункти 2.7, 2.9 Кредитного договору). Кредитодавець свої зобов`язання за Кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк визначеними умовами Кредитного договору. Відповідач не виконала свої зобов`язання: сума останнього платежу - 500,00 грн, дата останнього платежу - 24.12.2022, та припинила вносити платежі, передбачені умовами, Кредитного договору, як повернення отриманих коштів, також сплату процентів за користування кредитом. У зв`язку із припиненням здійснення платежів на виконання Кредитного договору у відповідача утворилася заборгованість за Кредитним договором, яка станом на 27.12.2023 становить 27 713,67 грн, а саме: 26 500,00 грн - заборгованість за основним зобов`язанням (тіло кредиту); 12,67 грн - заборгованість за відсотками; 1 201,00 грн - заборгованість за комісією. 28.06.2023 між ТОВ «ФК «Кредіплюс» та ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» укладено Договір факторингу № 28/06/2023-01, згідно якого ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлися боржниками ТОВ «ФК «Кредіплюс», зокрема, і до відповідача [PERSON] . Позивачем неодноразово вживалися заходи щодо досудового врегулювання спору між сторонами, а саме, на поштову адресу боржника було відправлено досудову вимогу про погашення заборгованості, однак дана вимога відповідачем була залишена без уваги. Згідно ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 2 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Позивач як на підставі заявлених вимог посилається на те, що слід стягнути з відповідача на його користь заборгованість в розмірі 27 713,67 грн, у зв`язку із порушенням зобов`язання за кредитним договором № 102303 від 01 листопада 2022 року. Суд погоджується з такими аргументами позивача, виходячи з наступних норм права, які підлягають застосуванню та мотиви їх застосування. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Частиною першою статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно із ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Згідно із ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, що визначено ч. 1 ст. 627 ЦК України. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно із ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Таким чином, встановлено, що ТОВ «ФК «Кредіплюс» виконало свої обов`язки за Договором про споживчий кредит № 102303 від 01 листопада 2022 року та надало відповідачу кредит в сумі 27 000,00 грн, проте відповідач належним чином не виконувала свої зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим має заборгованість, яка станом на 27.12.2023 становить 27 713,67 грн, а саме: 26 500,00 грн - заборгованість за основним зобов`язанням (тіло кредиту); 12,67 грн - заборгованість за відсотками; 1 201,00 грн - заборгованість за комісією. Позивач ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» набуло право грошової вимоги до відповідача за Договором про споживчий кредит № 102303 від 01 листопада 2022 року, на підставі Договору факторингу № 28/06/2023-01 від 28 червня 2023 року. На день розгляду справи зазначена вище заборгованість відповідачем не погашена. Згідно із ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, що в даному випадку мають місце порушення з вини відповідача прав позивача щодо порядку погашення заборгованості за кредитним договором, суд дійшов висновку про задоволення позову, шляхом стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» заборгованість за кредитним договором № 102303 від 01 листопада 2022 року в розмірі 27 713,67 грн. Щодо стягнення судових витрат, суд дійшов наступного висновку. Згідно з ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 1 статті 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Як вбачається із матеріалів цивільної справи, позивачем при подачі позову до суду було сплачено судовий збір. За вказаних обставин, зважаючи на визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, слід з відповідача на користь позивача стягнути 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову та 50 відсотків судового збору повернути позивачу з державного бюджету. На підставі наведеного,

Outcome: approved