Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-17 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог [PERSON] звернувся до суду з позовом до Брусилівської селищної ради Житомирського району про визнання права на земельну ділянку із земель запасу чи резервного фонду в розмірі земельної частки (паю) члена реформованого КСП «Хлібороб» с. Соловіївка Житомирського району Житомирської області. В обгрунтування позову зазначив, що після закінчення школи, у період 1997-1998 років, перед строковою службою в рядах Збройних сил України, позивач працював у Колективному сільськогосподарському підприємстві «Хлібороб» с.Соловіївка, колишнього Брусилівського району Житомирської області. У 1997 році розпочалося розпаювання земель реформованого КСП «Хлібороб» с. Соловіївка, Житомирського району, Житомирської області, і позивач не був внесений в списки громадян КСП «Хлібороб», які мають право на земельну частку (пай) та відповідно сертифіката не отримав, хоча таке право за ним зберігається. Брусилівською селищною радою позивачу було відмовлено у виділенні земельної ділянки в натурі (на місцевості) із земель запасу чи резервного фонду в розмірі земельної частки (паю) члена реформованого КСП «Хлібороб» с. Соловіївка, Житомирського району, Житомирської області. Процедура та позиції сторін Ухвалою судді Брусилівського районного суду Житомирської області від 26.05.2023 відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 03.07.2023 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. Ухвалою судді від 04.09.2023 постановлено витребувати з Головного Управління Держгеокадастру в Житомирській області належним чином завірену копію державного акту на право колективної власності, виданого на землі КСП «Хлібороб» (с.Соловіївка Брусилівського району). На виконання указаної ухвали 27.09.2023 та 29.11.2023 суду було надано витребувані докази. Ухвалою судді від 03.01.2024 постановлено витребувати з архіву Брусилівського районного суду Житомирської області справу № 275/539/17. На виконання указаної ухвали 08.01.2024 суду було надано витребувані докази. Позивач та представник позивача адвокат Нестеренко М.М. у судове засідання не з`явилися, від останнього до суду надійшла заява про розгляд справи без їх участі. У судове засідання представник відповідача не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі. На підставі ст. ст. 211, 223 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін. У відповідності до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, на засадах змагальності та в межах позовних вимог, суд дійшов наступного висновку. Фактичні обставини, встановлені судом Згідно довідки Комунальної установи «Трудовий архів Брусилівської селищної ради» Житомирської області від 04.02.2020 № 9 у справах нарахування заробітної плати в колгоспі ім. Леніна (КСП «Хлібороб») с.Соловіївка з 1992 по 1999 значиться [PERSON] та його відпрацьовані дні склали: за липень 1992 9, за серпень 1992 14, за лютий 1993 30, за липень 1994 14, за серпень 1994 20, за липень 1995 11, за серпень 1996 33, за вересень 1996 12, за березень 1997 6, за квітень 1997 30, за травень 1997 21, за червень 1997 4, за липень 1997 26, за серпень 1997 8, за вересень 1997 14, за жовтень 1997 27, за листопад 1997 64, за грудень 1997 4, за березень 1998 9, за квітень 1998 13, за травень 1998 50, за червень 1998 23, за липень 1998 15, за серпень 1998 25, за грудень 1998 - 5 (а.с. 4). Згідно відповіді Головного управління Дергеокадастру у Житомирській області від 23.03.2023 № 29-6-0.9-1014/2-23 повідомлено, що [PERSON] не внесений в списки громадян КСП «Хлібороб» с.Соловіївка, Житомирського району Житомирської області, які мають право не земельну частку (пай), які входять до складу наявних у відділі «Документації по паюванню земель, переданих у колективну власність КСП «Хлібороб» Соловіївської сільської ради народних депутатів Брусилівського району Житомирської області» за 1997 рік та «Проектно-технічної документації землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) та видачі державних актів на право власності на земельні ділянки громадянам із земель колективної власності реформованого КСП «Хлібороб» Соловіївської сільської ради Брусилівського району Житомирської області», розробленої ПП Науково-виробнича фірма «Нові технології - ПС» в 2004 році. Відповідно до записів «Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Брусилівською районною державною адміністрацією», запис щодо реєстрації та отримання сертифіката на право на земельну частку (пай) на ім?я [PERSON] відсутній (а.с. 5). [PERSON] звертався до Брусилівської селищної ради Житомирського району Житомирської області з проханням виділити йому земельну ділянку в натурі (на місцевості) із земель запасу чи резервного фонду в розмірі земельної частки (паю) члена реформованого КСП «Хлібороб» с. Соловіївка Житомирського району Житомирської області, що підтверджується заявою від 10.05.2023 (а.с. 6). Згідно інформаційного листа Брусилівської селищної ради Житомирського району Житомирської області від 12.05.2023 № 701 за результатами розгляду заяви [PERSON] роз`яснено положення Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» та рекомендовано вирішити дане питання в судовому порядку (а.с. 7-8). Згідно відповідей Головного управління Дергеокадастру у Житомирській області від 19.09.2023 № 2527/459-23 та від 29.11.2023 повідомлено, що примірник державного акта направо колективної власності на землю, виданий КСП «Хлібороб» с.Соловіївка у відділі № 1 відсутній (а.с. 47, 65-66). Згідно досліджених судом матеріалів цивільної справи № 275/539/17 встановлено, що КСП «Хлібороб» було видано державний акт на право колективної власності на землю серії ЖТ -23-15 № 000009 від 15.01.1996 та до нього додано список громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства «Хлібороб» с.Соловіївка Брусилівського району Житомирської області до якого [PERSON] не входив. Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи У відповідності з ч.1 ст.16 ЦК України та ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до частин першої та другої статті 2\~Закону України\~від 05\~червня 2003\~року №\~899-IV\~«Про порядок\~виділення в\~натурі (на\~місцевості)\~земельних ділянок\~власникам земельних\~часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). У Законі України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» зазначено, що право на земельну частку (пай) мають колишні члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, в тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законом порядку. Кількість осіб, які мають право на земельну частку (пай), визначається списком, що додається до Держаного акту на право колективної власності на землю, який у разі потреби уточнюється і підписується головами відповідної ради і підприємства. Зі змісту наведеного вбачається, що особа набуває права на земельну частку (пай) у разі, якщо на момент одержання колективним сільськогосподарським підприємством акту на право колективної власності на землю вона працювала в цьому підприємстві, була його членом та включена до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю. Право на земельну частку (пай) особа набуває за наявності трьох умов: - перебування в членах колективного сільськогосподарського підприємства; - отримання цим підприємством державного акту на право колективної власності на землю; - включення особи до списку, доданого до цього акту. За пунктом 2\~Указу Президента\~України від\~08\~серпня 1995\~року №\~720/95\~«Про порядок\~паювання земель,\~переданих у\~колективну власність\~сільськогосподарським підприємствам\~і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому\~\~ і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. За змістом статей 22, 23\~ЗК України (у редакції 1990 року) особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП на час паювання; включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; одержання КСП цього акта. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта,\~\~\~і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Відповідно до рекомендацій, викладених у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член КСП, включений до списку, що додається до Держаного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акту і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у томі числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до п. 11 постанови № 4 Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі», встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовуються вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як встановлено, державний акт на землі КСП «Хлібороб» видано 15.01.1996, а згідно доводів позивача, він працював у КСП в 1997-1998 роках, тобто вже після отримання\~державного акту на землі КСП. Суд звертає увагу, що в позові [PERSON] не вказує, що був членом КСП, а вказує, що працював у колгоспі. В свою чергу, позивач був не включений\~до списків\~пайовиків земель КСП, який доданий до державного акту, а також не отримував сертифікат, що ним і не заперечується. Крім того, згідно зі ст. 5 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство», членство в підприємстві ґрунтується на праві добровільного вступу до членів підприємства і безперешкодного виходу із складу його членів. Членами такого підприємства можуть бути громадяни, які досягли 16-річного віку, визнають і виконують його статут. Згідно ч. 1 ст. 19 вказаного Закону, трудові відносини членів підприємства регулюються цим Законом і статутом підприємства, а громадян, які працюють за трудовим договором або контрактом, - законодавством про працю України. Отже, вказаними нормами визначено, що у трудових відносинах з колективним сільськогосподарським підприємством можуть перебувати як його члени так і наймані працівники, що не є членами підприємства. Питання членства осіб у сільськогосподарському підприємстві, відповідно до ст. 4 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» регулюються Статутом підприємства, яким, зокрема, визначається порядок вступу до підприємства і припинення членства в ньому, принципи формування спільної власності та права членів щодо неї. У спірних правовідносинах основою виникнення права членства та набуття членських прав є юридичний склад, що включає в себе прийняття уповноваженим органом відповідного рішення про прийняття заявника до членів колективного сільськогосподарського підприємства та його трудова участь у діяльності цього підприємства. Вказаний висновок узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 03.09.2018 у справі № 551/647/17, провадження № 61-39066ск18. Водночас, надана позивачем довідка про отриману зарплату в КСП «Хлібороб» у різний період часу з 1992 по 1998 роки сама по собі не підтверджує належним чином факт членства [PERSON] у КСП «Хлібороб», оскільки, саме лише отримання зарплати від КСП не є свідченням наявності саме статусу члена КСП, а може свідчити про існування між позивачем та КСП відносин за договорами найму тощо. Однак, якщо трудові відносини [PERSON] виникли на підставі трудового договору, а не членства в цьому колективі (в КСП «Хлібороб»), то вони не передбачають права на одержання у власність земельної частки (паю). Право на одержання частки землі мають лише члени таких колективів, які залишались у ньому на час приватизації землі. При вирішенні цих питань законодавством не передбачена можливість врахування відроблених особою, яка претендує на отримання земельної частки, трудоднів, виходів на роботу, характеру виконуваної роботи. Отже, необхідною умовою для отримання земельної частки (паю) є членство в колективному підприємстві. Проте, всупереч вимог ст. 81 ЦПК України, позивач не надав суду доказів того, що він будь-коли був членом КСП - копії трудової книжки позивача суду надано не було, інших доказів прийняття позивача в члени КСП у визначеному порядку суду також не надано, заяв про витребування вказаних доказів не надходило. Тобто , в ході розгляду справи не було доведено той факт, що [PERSON] являвся членом КСП «Хлібороб» с. Соловіївка, Житомирського району, Житомирської області, та, зокрема, був таким на час видачі державного акту. За наведеного, в зв`язку з не доведенням позивачем тих обставин, що він був членом КСП «Хлібороб» та має право на отримання земельної частки (паю), суд позбавлений підстав для задоволення позовних вимог. Крім того, суд також зазначає наступне. Відповідно до пункту 6 «Прикінцеві і перехідні положення»\~ЦК України\~правила цього\~Кодексу\~щодо позовної давності стосуються тільки тих позовів, строк пред`явлення яких,\~встановлений попереднім законодавством, не сплив до 01 січня 2004 року. Якщо ж строк позовної давності закінчився до зазначеної дати, то до відповідних відносин застосовуються правила про позовну давність, передбачені\~ЦК Української РСР 1963 року. Згідно зі\~статтею 71 ЦК Української РСР 1963 року, який діяв на час видачі державного акту серії ЖТ 02-15 № 000018 від 05 січня 1996 року, загальний строк для захисту\~права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється у три роки. Відповідно до\~статті 75 ЦК Української РСР\~позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторін. Статтею 76 ЦК Української РСР\~передбачено, що перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Згідно зі\~статтею 80 ЦК Української РСР\~закінчення строку позовної давності до\~\~пред`явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові. Позовна давність забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав інших осіб, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу.\~Механізм застосування позовної давності повинен корелювати із суб`єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права. Розпаювання земель колишніх колгоспів розпочалось з 1990-х років і ці події є загальновідомими, а тому позивач, як член колгоспу, повинен був дізнатись про порушення свого права на земельну частку (пай) ще з часу видачі\~КСП «Хлібороб» зазначеного вище державного акту на землю в 1996 році. Враховуючи, що право на позов у [PERSON] виникло у 1996 році, оскільки про порушення свого права на земельну частку (пай) позивач, як член колгоспу, міг дізнатися з часу видачі КСП «Хлібороб» акта на право колективної власності на\~\~землю від 15 січня 1996 року, строк позовної давності за його вимогами закінчився ще у січні 1999 року. Строк звернення із цим позовом до суду закінчився до набрання чинності\~ЦК України, тому суд зобов`язаний самостійно застосувати наслідки його спливу без подання відповідної заяви сторонами спору. Схожі висновки висловлені у постановах Верховного Суду від 06 листопада 2019 року у справі № 611/10/17 (провадження № 61-30708св18), від 21 січня 2020 року у справі № 567/814/18 (провадження № 61-4841св19),\~\~від 29 вересня 2021 року у справі № 686/14921/19 (провадження № 61-3107св20), від 08 листопада 2021 року у справі № 615/870/20 (провадження № 61-4437св21), від 13 листопада 2020 року у справі № 530/1367/18 (провадження № 61-19378св19), що свідчить про сталу судову практику у подібній категорії справ. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 907/50/16 (провадження № 12-122гс18) вказано, що можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (статті 15, 16, 20 ЦК України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права. Аналіз статті 261\~ЦК України дає підстави для висновку, що початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов. Велика Палата Верховного Суду погодилася з правовим висновком, що позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, а відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення відповідного права можна було отримати раніше. З позовом до суду [PERSON] звернувся лише у травні 2023 року, тобто з пропуском строку позовної давності більш як на 24 роки, жодних причин пропуску цього строку суду не навів, отже навіть у випадку обгрунтованості позовних них вимог, суд був би зобов`язаний відмовити в їх задоволенні з підстав пропуску позивачем позовної давності. Розподіл судових витрат У порядку ст. 141 ЦПК України, в зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог, судовий збір покладається на позивача. Заяв про розподіл інших судових витрат до суду не надійшло.

Outcome: dismissed