Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-17 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] , просить встановити постійний земельний сервітут на земельну ділянку з кадастровим номером 6110100000:01:004:0219, шляхом надання [PERSON] право проходу, право проїзду велосипедом, право проїзду транспортним засобом до земельної ділянки з кадастровим номером 6110100000:01:004:0183 через земельну ділянку з кадастровим номером: 6110100000:01:004:0219, яка знаходиться по [ADDRESS] . Позов мотивовано тим, що позивач є власником земельної ділянки по [ADDRESS] , сусідньої земельної ділянки з відповідачем. Єдиний прохід та проїзд до земельної ділянки позивача можливий через земельну ділянку відповідача. Таким чином, під час формування земельної ділянки відповідача з кадастровим номером 6110100000:01:004:0219 не було враховано, що передача її у власність унеможливить доступ до земельної ділянки, яка належать позивачу. Крім того, позивач звертався до Тернопільської міської ради щодо вирішення земельного спору. Однак, вказані дії не дали належного результату. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 січня 2022 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 14 квітня 2022 року, яка була змінена постановою Тернопільського апеляційного суду від 23 червня 2022 року суд постановив призначити судову земельно-технічну експертизу, провадження у справі зупинено. Провадження у справі відновлено 04 жовтня 2023 року у зв`язку із надходженням висновку експертів. Ухвалою суду від 31 жовтня 2023 року із занесенням до протоколу судового засідання суд постановив закрити підготовче судове засідання та призначити справу до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав. Представник відповідача в судовому засіданні заперечила проти задоволення позовних вимог, просить закрити провадження у справі у зв`язку із відсутністю предмета спору. Розглянувши справу, судом досліджено такі докази та встановлено такі обставини. Позивач [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0.0325 га кадастровий номер 6110100000:01:004:0235, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Право власності на земельну ділянку зареєстровано на підставі заяви від 30.06.2020, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №52985003 від 06.07.2020, що видно з інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно від 24.01.2022 № 295979285 та відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 14.06.2023 (а.с. 68). Відповідачу [PERSON] належить земельна ділянка площею 0,05 га кадастровий номер 6110100000:01:004:0219 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на підставі рішення суду від 28.04.2021 у справі №607/3225/21, що видно із інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності від 24.01.2022 індексний номер 2995978794. Також, суміжна земельна ділянка із кадастровим номером 6110100000:01:004:0234 площею 0,0325 належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 26.01.2023 (а.с. 67). Крім того, за вказаною адресою [PERSON] на праві спільної часткової власності (1/2) належить земельна ділянка із кадастровим номером 6110100000:01:004:0183 площею 0,0125 га. Як видно із висновку експерта за результатами судової земельно-технічної експертизи Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз по цивільній від 25 вересня 2023 року №2156-Е, за результатами досліджень встановлено, що земельна ділянка кадастровий номер 6110100000:01:004:0235 є забудованою (побудовано будівлю, в частині якої влаштовано гараж на два автомобілі, приміщення, басейн). Також, влаштовано прохід до земельних ділянок, розташованих нижче в бік [ADDRESS] . Земельна ділянка кадастровий номер 6110100000:01:004:0234 є незабудованою (наявний лише однорядний каркас з з/бетонних колон та 2-х перемичок з прорізами під гаражні ворота впритул до будівлі збудованої на земельній ділянці 6110100000:01:004:0235 (в даній частині до гаража) (див. фото 1,2,5,11 в додатку 1 до висновку). За результатами огляду встановлено що проїзд на велосипеді, автомобілі до земельної ділянки з кадастровим номером: 6110100000:01:004:0235, які належать [PERSON] без встановлення земельного сервітуту (право проїзду на велосипеді, право проїзду на автомобілі) через земельну ділянку з кадастровим номером: 6110100000:01:004:0219 можливий. Доступ до незабудованої земельної ділянки кадастровий номер 6110100000:01:004:0234 можливий через запропонований заїзд (захід) до земельної ділянки кадастровий номер 6110100000:01:004:0235 та відступленій ділянці 1,0м від межі земельної ділянки кадастровий номер 6110100000:01:004:0219. Експертами, на розгляд суду, пропонується можливий варіант проїзду (проходу) на велосипеді, автомобілі до земельних ділянок кадастровий номер 6110100000:01:004:0235, а саме: пропонується проїзд (прохід) на велосипеді, автомобілі через земельну ділянку загального користування з наступними розмірами: 5,06; 2,25; 11,14;3,58; 8,27; 2,52; 4,13; 2,88; 11,53(м) (див. вище рис. 4 ), при цьому, необхідно побудувати підпірну стінку та спланувати земельну ділянку, оскільки територія на якій розташовані земельні ділянки є рельєфною. Заслухавши пояснення учасників, дослідивши та оцінивши докази, суд доходить висновку, що позов не підлягає до задоволення, зважаючи на таке. Як видно з змісту позовних вимог, позивач просить встановити сервітут проходу, право проїзду велосипедом, право проїзду транспортним засобом до земельної ділянки з кадастровим номером 6110100000:01:004:0183. У постанові Верховного Суду від 15.09.2021 № 372/2583/18 та зроблено висновок, що некоректне, з точки зору лінгвістики, формулювання вимог позову не може бути перешкодою для захисту порушеного права особи, яка звернулася до суду, оскільки надміру формалізований підхід щодо дослівного розуміння вимог позову, як реалізованого способу захисту, суперечить завданням цивільного судочинства, якими є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Як пояснив в судовому засіданні представник позивача, а також видно з його заяви (а.с.65,66) [PERSON] просив встановлення проїзду та проходу до земельної ділянки 6110100000:01:004:0235. Саме ця земельна ділянка, яка належить позивачу, знаходиться за адресою [ADDRESS] та є суміжною до земельної ділянки, яка належить відповідачу із кадастровим номером 6110100000:01:004:0219. Тому, суд вважає, що зазначення в позові земельної ділянки із кадастровим номером 6110100000:01:004:0183, яка не межує із земельною ділянкою відповідача, є опискою. При цьому суд враховує, що як експерти, так і сторони в судовому засіданні досліджували можливість встановлення сервітуту на право проходу, право проїзду велосипедом, право проїзду транспортним засобом саме до земельної ділянки із кадастровим номером 6110100000:01:004:0235. Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (стаття 16 ЦК України). Стаття 98 ЗК України визначає право земельного сервітуту як право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений. Стаття 99 ЗК України визначає перелік, який не є вичерпним, земельних сервітутів, встановлення яких можуть вимагати власники або землекористувачі земельних ділянок. Статтею 100 ЗК України встановлено, що сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. Договір про встановлення земельного сервітуту підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно. За правилами статті 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Положеннями статті 403 ЦК України передбачено, що сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Сервітут не позбавляє власника майна, щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпоряджання цим майном, а збитки, завдані власникові (володільцеві) земельної ділянки або іншого нерухомого майна, особою, яка користується сервітутом, підлягають відшкодуванню на загальних підставах. Аналіз наведених положень цивільного і земельного законодавства України дає підстави для висновку, що земельний сервітут може бути встановлений судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту, у разі недосягнення домовленості між цією особою та власником (володільцем) земельної ділянки. У пункті 22-2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз`яснено, що види земельних сервітутів, які можуть бути встановлені рішенням суду, визначені статтею 99 ЗК України і цей перелік не є вичерпним. Встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою встановлення є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб, і в рішенні суд має чітко визначити обсяг прав особи, що звертається відносно обмеженого користування чужим майном. Отже, встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати: що правове регулювання дій щодо встановлення сервітуту має здійснюватися виключно між власником (володільцем) земельної ділянки та особою, яка має намір нею користуватися, а тому необхідно визначити суб`єктний склад спірних правовідносин відповідно до частини другої статті 402, частини другої статті 404 ЦК України (правовий висновок, викладений у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01 листопада 2018 року у справі № 642/3165/17 (провадження № 61-14776св18); що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою встановлення є неможливість задоволення такої потреби в інший спосіб, тобто якщо власник земельної ділянки відмовляється укласти угоду про встановлення земельного сервітуту або сторони не можуть дійти згоди про його умови (правовий висновок, викладений у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 351/1146/16-ц (провадження № 61-16854св18). Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд вважає, що позивачем не доведено та не надано суду належних й допустимих доказів того, що нормальне господарське використання його земельної ділянки неможливе без обтяження сервітутом земельної ділянки відповідача, а також те, що потреби сервітуарія не можуть бути задоволенні будь-яким іншим способом. Як встановлено у висновку експертів, які вони підтвердили в судовому засіданні, проїзд на велосипеді, автомобілі до земельної ділянки з кадастровим номером: 6110100000:01:004:0235, які належать [PERSON] без встановлення земельного сервітуту (право проїзду на велосипеді, право проїзду на автомобілі) через земельну ділянку з кадастровим номером: 6110100000:01:004:0219 можливий. Експертами, на розгляд суду, пропонується наступний можливий варіант проїзду (проходу) на велосипеді, автомобілі до земельної ділянки кадастровий номер 6110100000:01:004:0235 через земельну ділянку загального користування з наступними розмірами: 5,06; 2,25; 11,14;3,58; 8,27; 2,52; 4,13; 2,88; 11,53(м) (див. вище рис. 4 ), при цьому, необхідно побудувати підпірну стінку та спланувати земельну ділянку, оскільки територія на якій розташовані земельні ділянки є рельєфною. Отже, позивачем не доведено, що задоволення його потреб неможливо здійснити іншим способом, ніж встановлення земельного сервітуту у спосіб, визначений ним. Покликання на те, що для встановлення проїзду позивачу необхідно встановити підпірну стіну не спростовує таких висновків суду, оскільки таке влаштування заїзду є менш обтяжливим для відповідача способом ніж встановлення сервітуту. Тому, суд доходить остаточного висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed