Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, та просить суд ухвалити рішення, яким позбавити відповідачку батьківських прав відносно неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , стягнути аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду, та до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги позивач мотивував тим, що з відповідачкою перебував у фактичних шлюбних відносинах з 2006 року по 2008 рік. За вказаний період у сторін народилась донька [PERSON] , [INFO] . Відповідач не виконує свої батьківські обов`язки, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечує харчування, не проявляє заінтересованості у вихованні дитини, не цікавиться успіхами доньки, її навчанням. Донька проживає разом з позивачем та знаходяться на його утриманні. У зв`язку з чим, позивач змушений звернутись до суду з вказаним позовом. Ухвалою суду від 13.11.2023 року відкрито загальне позовне провадження по справі з призначенням підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 07.12.2023 року змінено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета позову: Службу у справах дітей Біляївської міської ради Одеського району Одеської області змінено на орган опіки та піклування Біляївської міської ради Одеського району Одеської області та витребувано висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої доньки [PERSON] . Ухвалою суду від 23.01.2024 року закрито підготовче провадження та призначити цивільну справу до судового розгляду по суті. Позивач до судового засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги задовольнити (а.с. 39). Відповідач у судове засідання не з`явилася, однак надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, заперечувала проти позбавлення батьківських прав, щодо стягнення аліментів не заперечувала (а.с. 40). Представник третьої особи органу опіки та піклування Біляївської міської ради Одеської області надала до суду рішення виконавчого комітету Біляївської міської ради Одеського району Одеської області від 11.01.2024 року №9 щодо затвердження висновку про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] та відповідний висновок щодо недоцільності позбавлення батьківських прав (а.с. 42-44). Судом на підставі частини другої\~статті 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд дійшов наступного висновку. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. У відповідності до ст. 165 СК України право на звертання до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла 14 років. Судом встановлено, що відповідач є батьком неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 06.08.2007 року (а.с. 9), яка знаходиться на утриманні позивача, згідно довідки виконавчого комітету Біляївської міської ради Одеського району Одеської області №359 від 21.03.2022 року (а.с. 13) та акту обстеження житлово-побутових умов, складеним Біляївською міською радою Одеського району Одеської області №11-18/162 від 09.02.2023 року (а.с. 11-12). Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164СК України\~визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164СК України\~дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого1991 року №789-ХІІпередбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Заперечуючи проти позову в частині позбавлення батьківських прав, відповідач посилалася на те, що позивач не надав доказів того, що вона умисно ухилялася від своїх батьківських обов`язків щодо виховання доньки. Судом також не встановлено наявність в матеріалах справи таких доказів. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено; належних та допустимих доказів ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, які б були законною підставою для позбавлення його батьківських прав відносно малолітньої доньки, позивачем не надано. За обставин недоведеності свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, а також наявності конфлікту між колишнім подружжям, які не можуть дійти порозуміння у питаннях виховання спільної дитини, а також те, що відповідач проти позбавлення батьківських прав заперечує, суд дійшов до висновку про відсутність правових підстав для позбавлення її батьківських прав. Третя особа орган опіки та піклування Біляївської міської ради Одеського району Одеської області, надала висновок про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав (а.с.123), з чим суд також погоджується. Отже, позовна вимога про позбавлення відповідача батьківських прав стосовно дитини\~ [PERSON] , [INFO] є необґрунтованою та задоволенню не підлягає. Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини: На підставі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Положеннями ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція) передбачено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Статтею 18 Конвенції передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до\~ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В силу ч. 3\~ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, передбачені ст.182 СК України. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Надані докази, суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмету позовних вимог. За результатами розгляду справи та дослідження наданих доказів, судом встановлено, що відповідач є матір`ю доньки [PERSON] , та у відповідності до закону повинна нести обов`язок матеріального забезпечення дитини. Суд вважає розмір аліментів, який просить стягнути позивач, цілком виправданий та необхідний для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до\~ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини підлягають задоволенню, про що також не заперечувала відповідач у заяві. Згідно\~ ст. 141\~ ЦПК України з відповідача також підлягають стягненню судові витрати по справі. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial