Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] померла його мати, [PERSON] , яка постійно на день смерті проживала в с. Горбачі Бобровицького району Чернігівської області. Він прийняв спадщину після смерті матері, подавши заяву про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Ніжинського районного нотаріального округу Бублик В.М. Серед належного померлій спадкового майна є право на земельну частку (пай) розміром 9, 04 в умовних кадастрових гектарах, яка перебувала в колективній власності КСП «Горбачі» та розташована на території Бобровицької територіальної громади. Вказане право посвідчене сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ЧН №0337609, виданого 10.05.2000 на підставі рішення Бобровицької райдержадміністрації №217 від 31.12.1996. При зверненні до нотаріуса з метою отримання свідоцтва про право на спадщину щодо вказаної земельної ділянки з`ясувалося, що сертифікат на земельну частку (пай) був виданий після смерті спадкодавиці, а тому у видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріусом було відмовлено. Враховуючи викладене, він позбавлений можливості в позасудовому порядку отримати свідоцтво про право на спадщину, тому просить визнати за ним право на земельну частку (пай) розміром 9, 04 умовних кадастрових гектарів колишнього КСП «Горбачі», розташовану на території Бобровицької міської ради в порядку спадкування за заповітом після смерті матері, [PERSON] . Від Бобровицької міської ради на адресу суду надійшов відзив на позов, в якому представник міської ради зазначає, що позовна заява [PERSON] є необґрунтованою, оскільки згідно норм Земельного кодексу України, для набуття права на земельну частку (пай) колективного сільськогосподарського підприємства особа повинна бути членом такого КСП та мати необхідний обсяг правоздатності на день видачі КСП державного акту на право колективної власності на землю і для спадкування такого права воно має існувати у спадкодавця на день відкриття спадщини. Згідно інформації ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області, державний акт на право колективної власності на землю серії ЧН №000008 був виданий КСП «Горбачі» с. Горбачі Бобровицького району Чернігівської області 11.12.1995 та зареєстрований в книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за №21. У списку громадян-членів КСП, сільськогосподарського кооперативу або товариства, який є додатком №1 до зазначеного державного акта, ім`я [PERSON] не значиться. При цьому зазначено, що [PERSON] включена до списку пропущених осіб по КСП «Горбачі» та до додаткових списків по КСП «Горбачі», де навпроти її імені зазначено сертифікат на земельну частку (пай) серії ЧН №0337609. Враховуючи те, що [PERSON] померла [INFO] , а державний акт на право колективної власності на землю виданий 11.12.1995 вже після її смерті остання не могла бути включена до списку членів КСП. Тому вона за життя не набула права на земельну частку (пай) і вказане майно не увійшло до складу спадщини. Включення [PERSON] до списку пропущених осіб по КСП «Горбачі» та до додаткових списків по КСП не є беззаперечним підтвердженням свідченням набуття нею права на земельну частку (пай). Враховуючи викладене просить відмовити в задоволенні позову. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити з підстав зазначених у позові. Представниця відповідача заперечувала проти задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників справи, суд приходить до такого висновку. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.8). Згідно копії спадкової справи №37/2023, яка надана на запит суду, приватним нотаріусом Ніжинського районного нотаріального округу Чернігівської області Бубликом В.М. відкрита спадкова справа до майна померлої [PERSON] . Як вбачається із наданої позивачем копії сертифікату на право на земельну частку (пай) розміром 9, 04 в умовних кадастрових гектарах, яка перебувала в колективній власності КСП «Горбачі», серії ЧН №0337609, вказаний сертифікат був виданий на ім`я [PERSON] 10.05.2000 на підставі рішення Бобровицької райдержадміністрації №217 від 21.12.1996 (а.с.10, 11). Спадщину після смерті [PERSON] прийняв її син, [PERSON] , позивач в справі. У зв`язку з тим, що прийняття вищевказаного рішення та видача сертифікату на право на земельну частку пай відбулося після смерті спадкодавиці, приватним нотаріусом Ніжинського районного нотаріального округу Бублик В.М. у видачі свідоцтва про право на спадщину [PERSON] було відмовлено шляхом винесення постанови про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину від 03.07.2023 (а.с.13). Згідно інформації Головного управління Держгеокаастру у Чернігівській області від 13.09.2023, державний акт на право колективної власності на землю серії ЧН №000008 був виданий КСП «Горбачі» с. Горбачі Бобровицького району Чернігівської області 11.12.1995 та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за №21. У списку громадян-членів КСП, сільськогосподарського кооперативу або товариства, який є додатком №1 до державного акта, імені [PERSON] не значиться. [PERSON] включена до Списку пропущених осіб по КСП «Горбачі», де навпроти її імені зазначено сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЧН №0337609. У Книзі реєстрації сертифікатів на земельну частку (пай) по КСП «Горбачі» вчинено запис за №281 про сертифікат серії ЧН №0337609 на ім`я [PERSON] , дата здійснення запису відсутня, підпис про отримання сертифікату відсутній. В технічній документації зі складання державних актів на право приватної власності на земельні частки (паї) на території Горбачівської сільської ради Бобровицького району Чернігівської області імені [PERSON] не зазначено (а.с.70). Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно із статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Процедура паювання земель визначена Указом Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» №720/95 від 08 серпня 1995 року. Пунктом 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Згідно з п. 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю. Згідно з вимогами статей 22, 23 ЗК України та зазначеного Указу особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: 1) перебування в числі членів колективного сільськогосподарського підприємства на час паювання; 2) включення до списку осіб, доданого до державного акту на право колективної власності на землю; 3) одержання колективним сільськогосподарським підприємством цього акту. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта. Позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом колективного сільськогосподарського підприємства на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 (720/95) «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Згідно з ч. 1 ст. 17 ЗК України, в редакції Закону № 2196-ХІІ від 13 березня 1992 року, передача земельних ділянок у колективну та приватну власність проводилась Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки. Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України, який набрав чинності 01 січня 2002 року, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Пунктом 12 Перехідних положень ЗК України, в редакції на час набрання ним чинності, передбачалось, що до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади. Виходячи з повноважень, визначених у ст. 122 ЗК України, саме районні державні адміністрації до 31.12.2012 були розпорядниками земель сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту, в тому числі земель запасу відповідної сільської ради. Відповідно до вимог Закону України від 06 вересня 2012 року № 5245-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності», який набрав чинності з 01 січня 2013 року, землі державної та комунальної власності в Україні вважаються розмежованими. Згідно з ч. 4 ст. 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами. Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача. Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Згідно зі ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а в разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання залучити до участі в ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у ч. 1 та 2 цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд починається спочатку (ч. 3, 4 ст. 51 ЦПК України). Позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо. Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного суду від 10 листопада 2021 року у справі № 637/488/20-ц (провадження № 61-12798св21). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі та застосуванні норми права до спірних відносин суд враховує висновки щодо відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Беручи до уваги наведене, з метою забезпечення сталості та єдності судової практики, однакового застосування норм права, суд під час вирішення спору враховує наведений висновок суду касаційної інстанції. Відповідно до Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 № 15 Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства, і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів. Згідно із пунктом 33 цього положення Держгеокадастр організовує та здійснює державний контроль за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності, у тому числі за дотриманням вимог земельного законодавства в процесі укладання цивільно-правових договорів, передачі у власність, надання у користування, в тому числі в оренду, вилучення (викупу) земельних ділянок. Відповідно до пункту 1 Положення про Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області, затвердженого наказом Держгеокадастру від 23 грудня 2021 року № 603, Головне управління Держгеокадастру в області (далі Головне управління) є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та їй підпорядковане. Згідно пункту 3 вищевказаного положення завданням Головного управління є реалізація повноважень Держгеокадастру на території Чернігівської області. Відповідно до підпункту 17 пункту 4 Положення, Головне управління відповідно до покладених на нього завдань розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених Земельним кодексом України, на території області. Таким чином, розпорядник землі - Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області має брати участь у справі в якості співвідповідача, поряд з КСП, сільськогосподарським підприємством (при наявності їх чи їх правонаступників), правоноступником районної державної адміністрації, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, тому що рішення по справі може вплинути на його права. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів чи неналежного відповідача, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі в справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому. Будучи присутнім на підготовчому судовому засіданні 26.10.2023 представник позивача заявив клопотання про відкладення судового засідання на іншу дату. Наступне підготовче судове засідання, призначене на 18.12.2023 в справі було проведене без участі позивача та його представника, оскільки адвокат Левченко Г.В. надав клопотання про проведення судового засідання без їх участі. Тому, судом було винесено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду. Отже, ні позивач, ні його представник не скористались своїм правом, передбаченим ст. 51 ЦПК України та не заявили клопотання про заміну неналежного відповідача належним або залучення інших відповідачів у якості співвідповідачів. Враховуючи те, що [PERSON] пред`явив позов не до всіх осіб, чиїх прав та інтересів стосується предмет спору, зокрема без залучення до участі у справі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, яке є розпорядником земель державної власності сільськогосподарського призначення, Бобровицької райдержадміністрації, суд приходить до висновку, що у задоволенні його позовних вимог про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом слід відмовити саме з таких підстав, оскільки ці вимоги не можуть розглядатися без залучення до участі належних за такими позовами відповідачів. Зазначене також узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним, зокрема в постановах від 18 грудня 2019 року у справі № 181/950/17 (провадження № 61-11562св19) та від 21 жовтня 2020 року у справі № 181/699/17 (провадження № 61-10112св19).

Outcome: dismissed