Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Свій позов обґрунтовує тим, що згідно рішення Городищенського районного суду Черкаської області №2302/1654/2012 від 08.10.2012 відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти на її користь на сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 24.09.2012. Відповідач дане рішення виконував частково, в результаті чого утворилася заборгованість зі сплати аліментів, яка станом на 01.05.2023 становить 213435,09 грн. Розмір суми неустойки, яку відповідач зобов`язаний сплатити на користь позивача за період з 01.06.2018 по 01.05.2023 складає 1438101,50 грн. Оскільки відповідач не виконує судове рішення, він вимушений звернутися до суду з даним позовом, просить стягнути з [PERSON] на її користь пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 213435,09 грн., що становить 100% заборгованості, а також покласти на відповідача судові витрати. У ході розгляду справи проведено наступні процесуальні дії: Ухвалою суду від 19.07.2023 відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 17.08.2023. Ухвалою суду від 16.10.2023 визнано явку відповідача обов`язковою. 09.11.2023 відповідачем до суду подано письмові пояснення на позов, відповідно до яких [PERSON] зазначає, що він здійснює догляд за матір`ю інвалідом [PERSON] , яку починаючи з липня місяця 2014 року тричі на тиждень возить у Золотоніську районну лікарню на гемодіаліз. Крім того, він має на утриманні ще двох малолітніх дітей, а тому просить у задоволенні позову відмовити за безпідставністю (а.с.40,41). У судовому засідання представник позивача [PERSON] адвокат Шишка Р.І. позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, пояснив, що сам факт, того що мати відповідача тяжко хворіє не є підставою для звільнення його від обов`язку сплачувати аліменти на утримання їх з позивачем сина. Вважає, що відповідач не вчиняв дії спрямовані на зменшення розміру стягнутих з нього аліментів на користь позивача, доказів перебування на його утриманні інших неповнолітніх дітей суду не надав, а також доказів того, що інші особи не можуть здійснювати догляд за його хворою матір`ю. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснив, що він здійснює догляд за хворою матір`ю з 2014 року, його батько за станом здоров`я не може здійснювати такий догляд та перевозили матір до лікарні у м. Золотоношу, є ще два брати, але вони працюють і щоб постійно возити матір у лікарню їм необхідно звільнятися з роботи. Аліменти сплачує частково, сплачувати їх у повному розмірі не має можливості, оскільки не має постійної роботи. У задоволенні позову просить відмовити. Представник третьої особи - Канівського відділу ДВС у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у судове засідання не з`явилася, направлено до суду клопотання про розгляд справи за відсутності їх представника за наявними матеріалами справи (а.с.24). Суд, вивчивши матеріали справи, вислухавши думку представника позивача та відповідача, взявши до уваги пояснення свідків, встановив наступне. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено та не заперечувалося сторонами по справі, що згідно рішення Городищенського районного суду Черкаської області №2302/1654/2012 від 08.10.2012 з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 24.09.2012 і до досягнення ним повноліття (а.с.9). Згідно розрахунку державного виконавця Канівського ВДВС у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління МЮ (м. Київ), заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів за виконавчим провадженням №42101873 станом на 01.05.2023 становить 213435,09 грн. (а.с.12). Відповідно до довідки виконавчого комітету Степанецької сільської ради ОТГ Черкаської області №405 від 11.10.2023 відповідач [PERSON] три рази на тиждень з 2014 року перевозить свою тяжкохвору матір [PERSON] , 1962 р.н. на гемодіаліз в Золотоніську районну лікарню (а.с.33). Згідно рішення про призначення/перерахунок компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі від 06.07.2023, вбачається, що [PERSON] , [INFO] здійснює догляд за [PERSON] , [INFO] , та відповідно до Постанови КМУ №859 від 23.09.2020 «Деякі питання призначення виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі» призначено компенсацію з 01.06.2023 по 31.05.2024 у розмірі 2589,00 грн. (а.с.34). Відповідно до довідки МСЕК серії 10 ААБ №349203 від 23.01.2014 вбачається, що [PERSON] , [INFO] є інвалідом І групи безтерміново, та потребує часткового стороннього догляду та допомоги (а.с.35). Відповідно до наданого відповідачем Акту про здійснення догляду від 06.11.2023 вбачається, що [PERSON] , 1987 р.н. не працює, веде догляд за матір`ю інвалідом І групи, яка потребує постійного стороннього догляду та перевезення її в Золотоніську районну лікарню три рази на тиждень (а.с.43). Розмір заборгованості по сплаті аліментів визначений державним виконавцем в судовому порядку відповідачем не оскаржено. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину. Згідно з ч.1 ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження", максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження". Верховний Суд у складі Великої Палати у Постанові від 25 квітня 2018 року у справі №572/1762/15-ц зазначив, що правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: ?p=(A1х1%хQ1)+(A2х1%хQ2)+……….(Anх1%хQn), де: ?p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Оскільки, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, позивачем у позовній заяві здійснено розрахунок пені на заборгованість по аліментах, відповідно до якого вбачається, що за період з 01.06.2018 по 30.04.2023 нарахований розмір пені становить 1\~438 101,50 грн. (а.с.3,4). З даним розрахунок суд погоджується, оскільки він відповідає вище зазначеному розрахунку, викладеному у постанові ВС №572/1762/15-ц від 25.04.2018. Щодо наявності чи відсутності вини відповідача у виникненні заборгованості по аліментах, суд зазначає наступне. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів. Ухиленням від сплати аліментів необхідно вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо). Згідно зі статтею 196 СК України, відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Перелік причин, з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів, не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів. Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (ч.ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України). Системне тлумачення вказаних норм дає підстави дійти висновку, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статі 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. Оскільки Сімейним кодексом України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається, застосуванню підлягають норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то у платника аліментів відсутня вина у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Під час розгляду справи відповідачем було заявлено клопотання про допит свідків. Так свідок [PERSON] у судовому засідання показав, що він є батьком відповідача та підтверджує, що його син [PERSON] , починаючи з 2014 року здійснює догляд за матір`ю [PERSON] , та надає останній соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі. Свідок [PERSON] в судовому засідання показав, що йому відомо, що мати відповідача з 2014-2015 років тяжко хворіє та її необхідно возити тричі на тиждень у Золотоніську районну лікарню на гемодіаліз, дана процедура займає 5-6 годин. Відповідач неодноразово звертався до нього з проханням надати авто, що відвезти матір до лікарні. З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] належним чином не виконував рішення суду про стягнення з нього аліментів на користь позивача на утримання їх сина [PERSON] , [INFO] , аліменти сплачував нерегулярно, допускав несвоєчасне виконання обов`язку зі сплати аліментів, про що він не заперечував в судовому засіданні. При цьому доказів невчасного виконання рішення суду із причин, що об`єктивно від нього не залежали, відповідачем не надано. Так, рішення про призначення/перерахунок компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі датовано 06.07.2023, відповідачу призначено компенсаційну виплату на період з 01.06.2023 по 31.05.2024 (а.с.34), тобто період за який позивач не нараховує пеню. Доказів того, що відповідач [PERSON] здійснював догляд на непрофесійній основі за своєю матір`ю [PERSON] раніше, а саме в період нарахування позивачем пені, матеріали справи не містять та відповідачем суду не надано. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до інформації яка міститься в довідці МСЕК серії 10 ААБ №349203 від 23.01.2014, [PERSON] , [INFO] є інвалідом І групи безтерміново, та потребує часткового стороннього\~догляду та\~допомоги (а.с.35). Довідка органу місцевого самоврядування про те, що відповідач возить хвору матір до медичного закладу тричі на тиждень не свідчить про об`єктивну неможливість виконання ним аліментних зобов`язань щодо неповнолітньої дитини. Доводи відповідача про відсутність у нього доходів та перебування на його утриманні ще двох неповнолітніх дітей також не є обставинами, що підтверджують відсутність вини відповідача у несплаті аліментів на іншу дитину. Також відповідачем надано суду лише свідоцтва про народження дітей сина [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] (а.с.71,72), натомість доказів щодо суми витрат, які відповідач витрачає на утримання ним цих дітей суду не надано. У зв`язку із наведеним суд вважає, що наведені відповідачем обставини не вказують на відсутність його вини у виникненні заборгованості по сплаті аліментів, а тому у суду є підстави для стягнення з відповідача на користь позивача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів. Щодо розміру пені (неустойки) за прострочення сплати аліментів, яка підлягає до стягнення суд зазначає наступне. Як зазначалося вище, судом здійснено перевірку наданого позивачем розрахунку пені на заборгованість по аліментам, яка у період з 01.06.2018 по 30.04.2023 становить 1438101,50 грн. Разом з тим, відповідно до положення ч.1 ст. 196 СК України максимальний розмір неустойки обмежується 100% розміром заборгованості по аліментам. У постанові Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі № 711/679/21 вказано, що потрібно розмежовувати сукупну поточну заборгованість та заборгованість за аліментами за певний місяць. Оскільки пеня є змінною величиною, основою для обчислення якої є саме заборгованість за аліментами за певний місяць, то формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» означає, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості на яку вона нараховується. У разі, якщо позивач, з урахуванням принципу диспозитивності пред`явив позов про стягнення пені за декілька місяців, то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості на яку вона нараховується. Вивчивши розрахунок заборгованості [PERSON] зі сплати аліментів АСВП №42101873, вбачається, що сукупна поточна заборгованість відповідача зі сплати аліментів становить 213435,09 грн., натомість розмір заборгованості за аліментами за період з 01.06.2018 по 30.04.2023 складає 172355 грн. (213435,09 грн. - 41080,09 грн., де 41080,09 грн. розмір заборгованості станом на 31.05.2018). А тому твердження позивача та її представника про те, що розмір пені має бути зменшений до 213435,09 грн. є помилковим. Відповідно до ч.2 ст.196 СК України розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Вивчивши матеріали справи, враховуючи пояснення представника позивача, відповідача, покази свідків, а також наявність у відповідача ще двох дітей, здійснення ним догляду за своєю матір`ю, яка потребує часткового стороннього догляду, що безперечно впливає на його матеріальний стан, суд дійшов висновку про наявність підстав для застосування у даній справі положень ч. 2 ст. 196 СК України та зменшення розміру неустойки за несплату аліментів, яку суд визначає у розмірі 100000 грн. Таким чином, враховуючи вище викладене, суд зазначає, що позовні вимоги є частково обґрунтованими і їх необхідно задовольнити шляхом стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з 01.06.2018 по 30.04.2023 у розмірі 100000 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що позивачем при зверненні до суду з позовом судовий збір сплачено не було, оскільки вона є звільненою від цих витрат на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Таким чином, оскільки позов [PERSON] задоволено частково, а саме на 46,85% від заявлених вимог (213435,09 грн.), то відповідно з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1000 грн., що також становить 46,85% від розміру судового збору, який необхідно було б сплатити позивачу при зверненні до суду у разі не звільнення її від цих витрат (2134,35 грн.) Сплату решти судового збору, а це 1134,35 грн. необхідно віднести на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial