Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-21 00:00:00

У січні 2023 року [PERSON] звернулася до Подільського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] , третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей та сім`ї Подільської районної у місті Києві державної адміністрації, про усунення перешкод у спілкуванні з онукою, встановлення порядку та участі баби у вихованні дитини, у якому просить: - заборонити [PERSON] , [INFO] , чинити перешкоди [PERSON] у її спілкуванні з [PERSON] за допомогою телефону та листування в інтернет месенджерах; - зобов`язати [PERSON] повідомляти [PERSON] про зміну місця проживання її онуки [PERSON] . Встановити порядок спілкування [PERSON] з її онукою [PERSON] у вигляді: - систематичних побачень без присутності [PERSON] , з урахуванням стану здоров`я дитини, але у будь-якому випадку у вільний час від навчання у дитячому садочку та дошкільному закладі, за наступним графіком: кожної третьої п`ятниці місяця з 16 год. 00 хв. по кожну третю неділю місяця до 20 год. 00 хв. з можливістю перебування дитини за місцем проживання [PERSON] , поклавши при цьому обов`язок забрати дитину у встановлений час та повернути за місцем її проживання до встановленого часу на [PERSON] ; - можливості особистої зустрічі [PERSON] з онукою [PERSON] протягом 2 (двох) годин у святкові дні та день народження онуки, а саме: День народження ([INFO]), Новий рік (1 січня), Різдво Христове (7 січня), Пасха (Великдень), Травневі свята (1 травня та 9 травня), Трійця, День незалежності (24 серпня), День захисника України (14 жовтня), Різдво Христове за григоріанським і новоюліанським календарями (25 грудня); - шляхом спільного проведення часу (відпочинку) дитини [PERSON] разом із [PERSON] , без присутності [PERSON] , протягом 30 календарних днів у період з червня по серпень включно, з можливістю виїзду в межах України до санітарно-курортних, оздоровчих комплексів, закладів відпочинку. Тривалість такого відпочинку, конкретні дати і час його початку та повернення дитини до місця її постійного проживання, а також місця перебування дитини на відпочинку разом із [PERSON] у кожному конкретному випадку визначатимуться за спільною згодою сторін, і в будь-якому разі з урахуванням стану здоров`я дитини, у вільний від навчання час та не пізніше завершення 30 -денного терміну до завершення серпня місяця. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 15.10.2016 між сином позивача [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб. [INFO] від шлюбу у них народилася дочка [PERSON] , яка є онукою позивачки. Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 10.05.2018 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. За усною домовленістю між ними дитина залишилася проживати з матір`ю. З січня 2022 року за згодою матері дитина проживала разом з батьком та його матір`ю - позивачкою у даній справі у м. Бахмут Донецької області. Проте з початком збройної агресії російської федерації проти України вони були змушені виїхати у Республіку Польща, до м. Варшави, куди пізніше приїхала і сама відповідачка. Приблизно через місяць перебування у Польщі відповідачка разом з дитиною повернулася до України, не повідомивши про це позивачку. В подальшому, по спливу близько двадцяти днів після від`їзду, відповідачка зателефонувала сину позивачки та попросила, щоб позивачка приїхала до м. Львів та забрала онуку до Польщі, що й сталося 24.04.2022. Сама ж відповідачка повернулася до м. Одеси. За період перебування дитини у Польщі відносини позивачки з дитиною зміцнилися, що стало предметом ревнощів відповідачки, яка декілька разів приїжджала провідати дочку. В результаті цього 21.12.2022 з метою обмеження спілкування позивачки з дитиною [PERSON] разом із нею виїхала з м. Варшави, вимкнула свій телефон, змінила номер та заблокувала позивачку у всіх соціальних мережах. 01.01.2023 позивачка приїхала до м. Києва, однак протягом двох тижнів зустрітися з онукою так і не змогла, оскільки відповідачка продовжувала чинити їй перешкоди, вимкнувши мобільні телефони та відмовившись повідомити про місце перебування дитини. В подальшому відповідачка постійно змінювала місце проживання, що створило перешкоди для участі позивачки у вихованні дитини. Із наведених підстав вона звернулася із даним позовом до суду. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.01.2023 головуючим суддею у справі визначено Лещенко О.В. Після відкриття провадження у справі, ухвалою суду від 01.02.2023 позовну заяву було залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви. 28.03.2023 від представника позивача надійшла заява на виконання ухвали про залишення позовної заяви без руху. Ухвалою суду від 28.03.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено за правилами загального позовного провадження, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов, позивачу - відповіді на відзив. Відповідач у встановлений судом строк без поважних причин відзив на позов не надала. 20.06.2023 ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті. Відповідно до повторного протоколу розподілу судової справи між суддями від 02.08.2023 головуючим суддею у справі визначено Ковбасюк О.О. Ухвалою судді від 03.08.2023 справу прийнято до провадження та призначено судове засідання. Ухвалою суду від 27.09.2023 доручено Органу опіки та піклування Подільської районної у м. Києві державної адміністрації підготувати та надати до суду письмовий висновок щодо розв`язання даного спору. У судове засідання позивач не з`явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Крім того, до своєї заяви долучила витяг з протоколу засідання комісії з питань захисту прав дитини Подільської районної в м. Києві державної адміністрації від 26.12.2023. Відповідачка, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не з`явилася, заяву про розгляд справи за її відсутності, будь-яких інших заяв чи клопотань до суду не подавала. Представник третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Подільської районної у м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. З огляду на наведене, суд ухвалив проводити розгляд справи за відсутності учасників справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, згідно з якою у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, повно і всебічно оцінивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, суд встановив такі фактичні обставини і відповідні їм правовідносини та дійшов таких висновків. Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Способи захисту визначені Сімейним Кодексом України. Відповідно до ст. 257 СК України баба, дід, прабаба, прадід, мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення. Відповідно до ч. 2 ст. 16 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, інші члени сім`ї та родичі, зокрема ті, які проживають у різних державах, не повинні перешкоджати одне одному реалізувати право дитини на контакт з ними, зобов`язані гарантувати повернення дитини до місця її постійного проживання після реалізації нею права на контакт, не допускати неправомірної зміни її місця проживання. Згідно зі ст. 263 СК України спір щодо участі баби, діда, прабаби, прадіда, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до ст. 159 СК України. Відповідно до ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Судом встановлено, що 15.10.2016 між сином позивачки [PERSON] та відповідачкою [PERSON] було зареєстровано шлюб. [INFO] від шлюбу у них народилася дочка [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Таким чином, дитина є онукою позивачки. В обґрунтування позову позивачка посилається на те, що відповідачка змінила номер телефону, заблокувала всі соціальні мережі та постійно змінює місце проживання, чим чинить їй перешкоди у спілкуванні та участі у вихованні онуки. Жодних належних та допустимих доказів на спростування вказаних вище обставин відповідачкою до суду не подано. Відповідно до статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (стаття 80 ЦПК України). Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Вирішуючи обґрунтованість доводів позивачки, наведених в обґрунтування позову, та наявність підстав для задоволення позовних вимог в цілому, суд також враховує наступне. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ч.2 ст. 6 Конвенції про права дитини передбачено, що Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання та здоровий розвиток дитини. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства» контакт з дитиною - це реалізація матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини. Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізувалося Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» і частини четвертої статті 10 ЦПК України застосовується судом як джерело права. Зокрема, як зауважив ЄСПЛ у рішенні від 11.07.2017 у справі «М. С. проти України» (заява № 2091/13) та у рішенні від 16.07.2015 «Мамчур проти України» (заява № 10383/09, § 100), що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). У рішенні ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (§ 54) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Положення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено право на повагу до сімейного життя, поширюються у тому числі і на відносини між бабою, дідом та онуками, якщо між ними існують достатньо тісні зв`язки (Рішення ЄСПЛ у справі «Kruskic v. Croatia» від 25.11.2014, п. 108). ЄСПЛ зазначає, що держава повинна за загальним правилом забезпечити збереження сімейного зв`язку там, де він існує. Відносини між бабою, дідом і онуками за своїм характером відрізняються від відносин між батьками і дітьми і, зокрема, вимагають меншого ступеня захисту. Право на повагу до сімейного життя баби, діда у відносинах з їхніми онуками передбачає, у першу чергу, право підтримувати звичайні стосунки з онуками, навіть якщо такий контакт зазвичай відбувається за згодою особи, яка має батьківську відповідальність» (Рішення ЄСПЛ «Bogonosovy v. Russia» від 05.03.2019, п. 82). Тривалість часу, проведеного дитиною з бабусею чи дідусем може бути важливим фактором у забезпеченні найкращих інтересів дитини (рішення «Гокканнен проти Фінляндії», від 23.09.1994, рішення «Мамчур проти України» від 16.07.2015, рішення «Крапівін проти Росії» від 12.07.2016). З матеріалів справи встановлено, що позивач прагне спілкуватися з онукою та приймати участь у її вихованні. Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що баба має право на особисте спілкування з онукою, а мати не має права перешкоджати їй спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Оцінюючи матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що доводи та порядок зустрічей позивачки з онукою, які остання просить встановити у поданому позові, не суперечать інтересам дитини, виходячи з її віку, психічного та фізичного розвитку. Крім того, як вбачається із наявного в матеріалах справи витягу з протоколу засідання комісії з питань захисту прав дитини Подільської районної в м. Києві державної адміністрації від 26.12.2023, орган опіки та піклування не має можливості надати висновок щодо визначення способу участі позивачки у вихованні її онуки та спілкування з нею. Таким чином, вирішуючи спір щодо усунення перешкод у спілкуванні та встановлення графіку зустрічі з онукою, приймаючи до уваги вік дитини, особливості її розвитку, виховання, необхідності дотримання розпорядку дня та відпочинку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та наявні підстави для їх задоволення. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України на користь позивача з відповідача підлягає стягненню сплачений судовий збір в сумі 2147,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved