Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-11 00:00:00

07 грудня 2023 року [PERSON] звернулася до Варвинського районного суду Чернігівської області з вказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 15 лютого 2022 року приватним виконавцем виконавчого округу Чернігівської області Яковенко Т.М. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого напису №71929, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 22 грудня 2021 року Солонець Т.М., за яким з неї має бути стягнено на користь ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» кошту у сумі - 40 759, 32 грн. На переконання позивача вказаний виконавчий напис є незаконним та відповідно таким, що не підлягає виконанню. Наголосила, що вона не отримувала письмової вимоги про усунення порушень по Кредитному договору №500831321 від 28 травня 2020 року, укладеного між нею та АТ «АЛЬФА-БАНК», право вимоги за яким перейшло до ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» на підставі договору факторингу, укладеного 20 вересня 2021 року. Цим самим, вона не мала змоги ознайомитися з майновими претензіями по кредитному договору та надати свої розрахунки, зокрема в частині вірності нарахування відсотків за кредитом, що є твердженням спірної кредитної заборгованості, заявленої відповідачем. Про наявність виконавчого напису вона дізналася лише після того коли вже отримала постанову про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання спірного виконавчого напису нотаріуса, оскільки весь попередній час вважала, що вказаний кредит давно вже погашений. Крім того, вказаний Кредитний договір нотаріально не посвідчувався. У зв`язку з цим, позивач просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №71929 про стягнення заборгованості за Кредитним договором №500831321 від 28 травня 2020 року вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 22 грудня 2021 року. 04 січня 2024 року, засобами електронного зв`язку, від директора ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» Наваренко В.Г. надійшла заява щодо визнання позову, у зв`язку з цим, останній наполягав на здійсненні розгляду справи без участі представника товариства та вирішення питання про повернення позивачу з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого при поданні позову (а.с. 24). Крім того, аналогічним чином Наваренком В.Г. було заявлено клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги. Вважає, що відшкодування відповідачем можливе у обсязі 1 000 грн (а.с. 26). У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилися, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином (а.с. 19). 11 січня 2024 року остання звернулася до суду із письмовим клопотанням про здійснення розгляду справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні. Відповідач ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» свого представника в судове засідання не направило, про дату, час та місце судового розгляду повідомлялися належним чином (а.с. 22). 04 січня 2024 року, засобами електронного зв`язку, від директора ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» Наваренко В.Г. надійшла заява щодо визнання позову, відповідно до вимог якої наполягав на здійсненні розгляду справи за відсутності представника товариства. Також наполягав вирішити питання про повернення позивачу з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого при поданні позову (а.с. 24). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний виконавець виконавчого округу Чернігівської області Яковенко Т.М. у судове засідання не з`явилася. 21 грудня 2023 року, використовуючи засоби електронного зв`язку, звернулася з клопотанням щодо здійснення розгляду справи без її участі (а.с. 21). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М. у судове засідання також не з`явилася, при цьому про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку (а.с. 20). Причину своєї неявки до суду не повідомляла. Процесуальних заяв від третьої особи до суду не надходило. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. 22 грудня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М. вчинено виконавчий напис №71929, яким стягнуто з [PERSON] невиплачені у строк грошові кошти, нараховані за період з 20 вересня 2021 року по 20 грудня 2021 року, за Кредитним договором №500831321 від 28 травня 2020 року, укладеним нею з АТ «АЛЬФА-БАНК» (код ЄДРПОУ: 23494714), на загальну суму - 40 759, 32 грн, на користь правонаступника ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЛІТ ФІНАНС», якому АТ «АЛЬФА-БАНК» і відступило своє право вимоги за вищезазначеним кредитним договором на підставі Договору факторингу №3 від 20 вересня 2021 року (а.с. 5). У подальшому, вказаний виконавчий напис нотаріуса був пред`явлений до примусового виконання приватному виконавцю виконавчого округу Чернігівської області Яковенко Т.М., яка у межах виконавчого провадження [NUMBER] здійснює дії щодо звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендії та інші доход боржника [PERSON] , свідченням чого є відповідна постанова від 02 червня 2023 року (а.с. 8). Відповідно до ч. 1 ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, яку вчиняють нотаріуси. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до пунктів 1.1, 3.1, 3.2 розділу 2 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172. Згідно з пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» стягнення заборгованості здійснюється за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку). Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. При цьому на сьогодні є чинною постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14, залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, якою визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Зокрема, скасовано пункт 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин», яким було передбачено, що для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. У постанові Верховного Суду від 29 січня 2019 року по справі №910/13233/17 зазначено, що у зв`язку з визнанням судом нечинною Постанови Кабінету Міністрів України N662 від 26 листопада 2014 року до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» №1172 від 29 червня 1999 року в редакції від 29 листопада 2001 року. Вказаною редакцією було передбачено вчинення виконавчого напису нотаріуса лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченої угоди. Таким чином, як на момент вчинення приватним нотаріусом Солонець Т.М. спірного виконавчого напису №71929 від 22 грудня 2021 року, так як і на час розгляду справи, обов`язковою умовою для вчинення нотаріусом виконавчого напису за кредитним договором є нотаріальне посвідчення такого договору. Водночас матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження того, що Кредитний договір №500831321 від 28 травня 2020 року, укладений між АТ «АЛЬФА-БАНК» та [PERSON] посвідчувався нотаріально. Відомостей про нотаріальне посвідчення згадуваного договору у виконавчому написі не зазначено. Відповідачем вказаний факт також не доведено. Суд звертає увагу, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає у посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує виникнення права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання безспірного зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, про захист якого він звернувся до нотаріуса, повинне існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт, зокрема, подання стягувачем відповідних документів нотаріусу, не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. 50, 87, 88 закону «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, у судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Підставами оскарження виконавчих написів нотаріуса може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису, так і необґрунтованість вимог стягувача до боржника. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з переліком документів. Для правильного застосування положень ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент учинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час учинення нотаріусом виконавчого напису. Разом з тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 по справі №754/9711/14-ц та застосований у постанові Верховного Суду від 27 березня 2019 року по справі №137/1666/16-ц. Протягом усього часу розгляду справи в суді стороною відповідача, відповідно до положень ст. 76-81 ЦПК України, з метою отримання спірного виконавчого напису, не було надано суду належних і допустимих доказів на обґрунтування того, що приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М. були подані відомості про безспірність суми заборгованості позивача за кредитним договором. Крім того, стороною відповідача не було надано доказів надсилання стороні позивача досудових вимог про виконання зобов`язань за кредитним договором, що позбавило її процесуальної можливості реалізувати свої права щодо вирішення спору у добровільному порядку чи оскарження такої заборгованості. Суд звертає увагу, що з матеріалів справи не вбачається, що при вчиненні напису нотаріус отримав від установи первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), у зв`язку з чим у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед кредитною установою є безспірними. Отже, на думку суду, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, а також не пересвідчився в отриманні позивачем вимоги банку про можливе стягнення заборгованості за договором позики шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, приймаючи до уваги, що виконавчий напис приватного нотаріуса був вчинений у порушення вимог Закону «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, а також, беручи до уваги факт визнання відповідачем пред`явленого до нього позову, суд,

Outcome: approved