Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-15 00:00:00

У березні 2023 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (далі АТ КБ «Приватбанк») про захист прав споживачів, відновлення залишку на рахунку, зупинення нарахування штрафних санкцій. В обґрунтування позову зазначає, що з 21 серпня 2020 року користувалася коштами з кредитної картки № [NUMBER] та добросовісно виконувала всі умови кредитного договору, укладеного з АТ КБ «Приватбанк». 27 травня 2022 року о 00 год. 30 хв. невідомими особами шахрайським шляхом із вказаного карткового рахунку було знято грошові кошти в сумі 32 462 грн 44 коп. У той же день позивачка зателефонувала на номер гарячої лінії АТ КБ «Приватбанк» та звернулася до сектору дізнання Шепетівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області з повідомленням про вчинення шахрайських дій щодо неї. 27 травня 2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за № 12022244060000333 з правовою кваліфікацією правопорушення за ч. 1 ст. 190 КК України, досудове розслідування триває та проводяться слідчі дії. [PERSON] неодноразово зверталася до АТ КБ «Приватбанк» із заявами про повернення коштів, які незаконно були зняті з її рахунку, припинення нарахування процентів, здійснення списання заборгованості в зв`язку з безпідставним збільшенням карткового ліміту та вчиненням крадіжки, здійснення перерахунку сплачених коштів у рахунок погашення заборгованості. Листом від 13 вересня 2022 року АТ КБ «Приватбанк» відмовив у задоволенні її вимог. Позивачка стверджує, що відповідачем не надано жодних доказів того, що вона своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті будь-якої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Враховуючи те, що вона негайно повідомила АТ КБ «Приватбанк» про операцію, яку вона не виконувала, і звернулася до відповідача з відповідною заявою, ризик збитків від здійснення цієї операції несе банк. Посилаючись на вищевикладені обставини, [PERSON] просить суд: - зобов`язати Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» припинити нарахування та скасувати нараховані за картковим рахунком № [NUMBER] і додатковими рахунками за угодою № SAMDNWFC00061793933 по договору від 21 серпня 2020 року, укладеному між АТ КБ «Приватбанк» і [PERSON] , відсотки, пені та інші санкції за користування використаним кредитним лімітом, що утворився внаслідок проведення фінансових операцій (трансакцій) 27 травня 2022 року; - зобов`язати Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» відновити залишок коштів на картковому рахунку № [NUMBER] і додатковими рахунками за угодою SAMDNWFC00061793933 по договору від 21 серпня 2020 року, укладеному між АТ КБ «Приватбанк» і [PERSON] , до того стану, в якому він був перед виконанням фінансових операцій 27 травня 2022 року. Представник відповідача АТ КБ «Приватбанк» адвокат Мельник В. М. подала до суду письмові пояснення на позовну заяву [PERSON] , у яких просить у задоволенні позову відмовити за його недоведеністю. Вказує, що до позову не додано доказів, які підтвердили б звернення позивачки до банку щодо вчинення третіми особами шахрайських дій відносно неї та необхідності блокування рахунку. Операція, яка проведена 27 травня 2022 року з картки позивачки, була підтверджена клієнтом. Більше того, [PERSON] постійно здійснює погашення платежів за договором. Враховуючи, що зняття коштів стало можливим у зв`язку з розголошенням позивачкою персональних даних третім особам, АТ КБ «Приватбанк» не повинен нести відповідальність за дану операцію. Ухвалою судді від 21 березня 2023 року відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання у даній справі. Справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження. Ухвалами суду від 01 серпня та 18 грудня 2023 року задоволено клопотання представника позивачки про витребування доказів. Ухвалою суду від 18 вересня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено дану справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник адвокат Іванов А. Б. позовну заяву підтримали у повному обсязі та просили її задовольнити. Представник відповідача адвокат Мельник В. М. проти задоволення позову заперечила з підстав, зазначених у відзиві. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає із наступних підстав. Судом об`єктивно встановлено, що 21 серпня 2020 року між [PERSON] та АТ КБ «Приватбанк» було укладено угоду № SAMDNWFC00061793933, відповідно до якої позивачці відкрито картковий рахунок № [NUMBER] , за яким було емітовано платіжну картку «Універсальна пільгова». 27 травня 2022 року з банківської карки позивачки був здійснений переказ на суму в валюті картки 30 466 грн 65 коп. 27 травня 2022 року до ЄРДР під № 12022244060000333 внесено відомості про те, що 27 травня 2022 року о 00 год. 30 хв. невідома особа, випитавши реквізити банківської картки № [NUMBER] , шахрайським шляхом заволоділа грошовими коштами в сумі 30 462 грн. На даний час досудове розслідування у даному кримінальному провадженні триває, остаточне рішення не прийняте. Позивачка після 27 травня 2022 року внесла на картковий рахунок № [NUMBER] грошові кошти такими платежами: 1) 12 серпня 2022 року - на суму 900 грн 00 коп; 2) 18 серпня 2022 року - на суму 1448 грн 00 коп; 3) 12 вересня 2022 року - на суму 1398 грн 00 коп; 4) 13 жовтня 2022 року - на суму 1498 грн 00 коп; 5) 14 листопада 2022 року - на суму 1318 грн 00 коп; 6) 19 грудня 2022 року - на суму 1297 грн 40 коп. Вказані обставини підтверджуються довідкою АТ КБ «Приватбанк» від 04 липня 2022 року № 2RRIILCDAQ2SO9AQ, випискою по картці/рахунку № [NUMBER] і додатковим рахункам договору № SAMDNWFC00061793933 від 21 серпня 2020 року за період з 01 січня 2017 року по 27 січня 2023 року, випискою по картці/рахунку № [NUMBER] і додатковим рахункам договору № SAMDNWFC00061793933 від 21 серпня 2020 року за період з 01 січня 2020 року по 27 травня 2022 року, витягом з Єдиного реєстру досудових розслідуваньу кримінальному провадженні № 12022244060000333, повідомленням заступника начальника відділення СВ Шепетівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області Рижака І. І. від 09 січня 2024 року № 808/121/124/02/2024 та не заперечуються сторонами. Відповідно до відповіді АТ КБ «Приватбанк» від 13 вересня 2022 року № 20.1.0.0.0/7-220815/22917 [PERSON] відмовлено у поверненні коштів, які були списані з платіжної картки № [NUMBER] , та в припиненні нарахування відсотків у зв`язку з тим, що операція з переказу спірних коштів була здійснена з підтвердженням платежу 3D Secure. Згідно з ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У силу ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 4 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно положень ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч. 1 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Стаття 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає наступне: споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (п. 22); продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (п. 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (п. 17); виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (п. 3). Згідно зі ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його ж рахунка, банк повинен негайно, після виявлення порушення, зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлення відповідальності суб`єктів переказу, а також визначення загального порядку здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами станом на час вчинення спірного переказу грошових коштів було встановлено Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні». На підставі п. 14.12 ст. 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та пункту 1 розділу VI Положення «Про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України № 705 від 05 листопада 2014 року (далі - Положення), чинного на час вчинення спірного переказу грошових коштів, користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції (п. 9 розділу VI Положення). Відповідно до п. 8 розділу VI Положення емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Визначення понять «помилковий переказ» та «неналежний переказ» міститься у п. 1.24 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні. Помилковий переказ - це рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини банку або іншого суб`єкта переказу відбувається її списання з рахунку неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому цієї суми у готівковій формі. Неналежний переказ - рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунку неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі, тобто у випадках наявності вини банку або ініціатора переказу у здійсненні платежу. Отже, відповідальність емітента платіжного засобу (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк») презюмується, якщо не доведено протилежне. Саме на емітента платіжного засобу законодавством покладений обов`язок доведення факту порушення користувачем вимог нормативних актів, внаслідок якого ініційовано платіжну операцію, яку користувач не санкціонував та/або не здійснював. Водночас обов`язок користувача надійно зберігати та не передавати стороннім особам електронний платіжний засіб та інші персональні дані, які дозволять за їх допомогою ініціювати та/або санкціонувати платіжну операцію, поширюється як на усі перелічені дані у сукупності, так і на кожен зокрема. Вчинення фінансових операцій на картковому рахунку позивачки третіми особами неможливо без розголошення або втрати користувачем інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, таких як код доступу до карти/3D-secure код, строк дії карти, СVV2 код картки та інші ідентифікуючі дані електронного платіжного засобу. Відповідно до витребуваного судом та наданого відповідачем висновку службової перевірки щодо шахрайських дій відносно [PERSON] від 19 квітня 2023 року ZAKL-2023/1-6971546 встановлено, що 27 травня 2022 року по карті Універсальна № [NUMBER] відбулося списання коштів у сумі 30 466 грн 60 коп. Кошти списані через термінал KHO00001, платіжна система PUMB CARD-TO-CARD, шляхом ручного введення номера картки, терміну дії, cvv-коду картки для інтернет-патежів з використанням 3D Secure. За період з 25 по 28 травня 2022 року відбулося дев`ять авторизацій у приват 24 клієнта, в тому числі 27 травня 2022 року в 00:20:12, коли відбулося списання коштів із карти клієнта, при цьому банк успішно відправив клієнту ОТП-повідомлення у мобільний додаток Приват 24 під час здійснення трансакції через еквайринг іншого банку, після чого клієнтом було підтверджено дану трансакцію. Як встановлено з повідомлення ПрАТ «Київстар» № 16/з/кт від 03 січня 2024 року, 27 травня 2022 року в період часу з 00 год. 00 хв. по 01 год. 00 хв. із номера телефону [NUMBER] , який використовується АТ КБ «Приватбанк» у системі захисту 3D Secure, на номер телефону позивачки [NUMBER] надійшло два вхідних дзвінки. У судовому засіданні [PERSON] визнала ту обставину, що на її номер телефону [NUMBER] надійшов дзвінок від АТ КБ «Приватбанк» щодо надання підтвердження про здійснення спірного переказу, а вона, в свою чергу, випадково підтвердила його. Водночас позивачка вказала, що оспорювану фінансову операцію вона не ініціювала та про зняття коштів дізналася саме із повідомлень, які надійшли їй на телефон, у зв`язку з чим звернулася до правоохоронних органів та до АТ КБ «ПриватБанк». Отже, списання коштів із карткового рахунку [PERSON] відбулося за електронною ідентифікацією електронного платіжного засобу і його користувача, що в розумінні п. 1.24 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» не є неналежним переказом, а тому й п.п. 6-8 розділу VI Положення, як підстава для негайного відновлення Банком залишку коштів на рахунку користувача, у цьому випадку не можуть бути застосовані. Таким чином, враховуючи, що операція з переказу спірних коштів була здійснена з підтвердженням платежу через систему захисту 3D Secure, списання коштів з карткового рахунку [PERSON] відбулося за електронною ідентифікацією електронного платіжного засобу і його користувача, а позичальник підтвердила факт надходження на її телефон відповідного дзвінка від АТ КБ «Приватбанк», то відповідач не повинен нести відповідальність за дану операцію. Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 05 червня 2019 року у справі № 712/4463/16-ц (провадження № 61-22267св18), від 10 липня 2019 року у справі № 522/22780/15-ц (провадження № 61-23040св18), від 17 червня 2020 року у справі № 201/15185/16-ц (провадження № 61-41264св18). Тому твердження позивачки в позовній заяві про відсутність доказів, що вона своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті будь-якої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, не відповідають дійсності. Той факт, що [PERSON] 27 травня 2022 року звернулася до правоохоронних органів із відповідною заявою про вчинення кримінального правопорушення, за якою триває досудове розслідування кримінального провадження, не впливає на вирішення даного цивільного спору, адже наявність кримінального провадження не може свідчити, у силу презумпції невинуватості, про вчинення кримінального правопорушення щодо [PERSON] до винесення вироку, яким такі обставини можуть бути встановлені, а також не може бути підставою для звільнення її від обов`язку належного виконання зобов`язання. З огляду на викладені обставини, суд вважає, що позивачка [PERSON] не надала суду достатніх доказів того, що саме винні дії АТ КБ «ПриватБанк» призвели до здійснення транзакції по списанню коштів на суму 32 462 грн 44 коп, як про це зазначено в позовній заяві. Докази, що [PERSON] невідкладно повідомила АТ КБ «ПриватБанк» про платіжну операцію, що нею не виконувалася, у матеріалах справи також відсутні. Таким чином, оскільки винні дії АТ КБ «Приватбанк» не доведені, то в діях останнього відсутній склад правопорушення. Суд зазначає, що АТ КБ «Приватбанк» надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог. Відтак, позов [PERSON] до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживачів, відновлення залишку на рахунку, зупинення нарахування штрафних санкцій до задоволення не підлягає. Відповідно до ст.ст. 1, 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд вважає, що ключові аргументи, необхідні та достатні для ухвалення даного рішення, отримали достатню оцінку. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed