Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-15 00:00:00

ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" звернулося до Хмільницького міськрайонного суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позов мотивований тим, що 23.02.2022 між ТОВ "Фінансова компанія "Інвеструм" та [PERSON] укладено кредитний договір № 25565-02/2022. 13.01.2023 між ТОВ "Фінансова компанія "Інвеструм" та ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" укладено договір факторингу за умовами якого остання набула право вимоги до відповідача за кредитним договором № 25565-02/2022. За таких обставин позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 25565-02/2022 від 28.02.2022 на загальну суму 38008 грн, з яких 12000 грн - сума заборгованості за основним боргом, 26008 грн - сума заборгованості за відсотками. Ухвалою суду від 16.08.2023 у даній справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав клопотання про розгляд справи за його відсутності, пред`явлений позов просить задовольнити, проти проведення заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явилася, заяв, клопотань, відзиву на позовну заяву не подала. Про розгляд справи повідомлено належним чином. За одночасного існування умов, визначених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, судом було ухвалено проводити заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про часткове задоволення позову враховуючи наступне. 23.02.2022 між ТОВ "Фінансова компанія "Інвеструм" та [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту № 25565-02/2022 (надалі - Договір) за умовами якого [PERSON] отримала фінансовий кредит у розмірі 12000 грн строком 30 днів, тобто до 24.03.2022, процентна ставка 2,50% на добу (а.с. 6-9, 75). Відповідно до п. 1.1 Договору Товариство надає Клієнту фінансовий кредит в розмірі 12000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності (далі - кредит), а Клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором. Згідно із п. 1.2 Договору сторони погодили, що кредит надається строком на 30 днів, тобто до 24.03.2022. Сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюватимуся згідно з Графіком платежів, який є невід`ємною частиною цього Договору (п. 2.1 Договору). У разі, якщо Клієнт не повернув кредит у строк, зазначений в п. 1.2 цього Договору та/або в Додатку(ах) до цього Договору, проценти передбачені в п. 2.4 цього Договору продовжують нараховуватися за кожний день користування кредитним коштами, але в будь-якому випадку не більше 90 (дев`яноста) календарних днів, починаючи з першого дня прострочення виконання умов Договору (п. 4.3 Договору). Згідно із додатком № 1 до Договору сторони погодили графік платежів за кредитом відповідно до якого відповідач зобов`язалася повернути кредит в розмірі 12000 грн та проценти за користування кредитом в розмірі 9000 грн - 24.03.2022 (а.с. 8). 13.01.2023 між ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" та ТОВ "Фінансова компанія "Інвеструм" укладено договір факторингу № 13012023 за умовами якого ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" набуло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 25565-02/2022 в розмірі 38008 грн(а.с. 10-14, 77-80). Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, в строк, що встановлений у договорі. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Як встановлено з досліджених доказів, відповідач отримала кредит в сумі 12000 грн на строк до 24.03.2022 року, проте у визначений в Договорі строк не повернула. Позивач надає розрахунки заборгованості за договором про надання фінансового кредиту № 25565-02/2022 (а.с. 15, 70-74) згідно з якими станом на 30.06.20203 заборгованість відповідача за вказаним договором становить 38008 грн, з яких: 12000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 26008 грн - сума заборгованості за відсотками нарахованими за період з 23.02.2022 до 12.01.2023, в розмірі 26008 грн. Оцінюючи доводи позивача, суд приймає до уваги правові висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постанові Верховного Суду від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16. Так, за змістом пюп. 76 - 87 цієї постанови, позичальник отримує від банку грошові кошти, власником яких він не був, та отримує можливість певний час правомірно не повертати надані грошові кошти. Натомість у позичальника виникає зобов`язання повернути грошові кошти у встановлений строк та сплатити визначені договором проценти за користування кредитом. Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані законодавством. Зокрема, відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів установлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Такі ж правила щодо сплати процентів застосовуються до кредитних відносин у силу частини другої статті 1054 ЦК України та до відносин із комерційного кредиту - в силу частини другої статті 1057 цього Кодексу. Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Велика Палата Верховного Суду наголосила, що проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за "користування кредитом" (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу).Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга статті 1050 ЦК України). Саме за це благо - можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу - позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 ЦК України. Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно "користуватися кредитом", натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за "користування кредитом") за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу. Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України. Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за "користування кредитом" поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. Невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже - і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до статті 1048 ЦК України. За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця. У даній справі сторони договору фінансового кредиту № 25565-02/2022 від 23.02.2022 погодили, що кредит надається строком на 30 днів, тобто до 24.03.2022, проценти за користування кредитом в цей період становлять 9000 грн. Відтак на користь позивача підлягає стягненню не повернута сума кредиту 12000 грн. та проценти в сумі 9000 грн. Проценти, нараховані кредитодавцем після 24.03.2022, тобто поза межами строку кредитування стягненню не підлягають, оскільки їх нараховано в період воєнного стану та за прострочення виконання грошового зобов`язання, тобто на підставі ст. 625 ЦК України. Згідно з п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). За таких обставин, позов підлягає частковому задоволенню. Згідно із ч.ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Вирішуючи питання\~про розподіл\~судових витрат\~у справі\~відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~141\~ЦПК України\~суд виходить\~із такого\~розрахунку:\~(2684\~грн -\~сума судового\~збору,\~сплаченого за\~подання позовної\~заяви /\~38008\~грн -\~ціна позову\~х 21000грн - розмір позовних вимог, який підлягає до задоволення) та приходить висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 1482,95 грн судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial