Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-21 00:00:00

21.12.2023 керівник Чернігівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, військової частини [NUMBER] звернувся до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з [PERSON] матеріальну шкоду, завдану внаслідок скоєння кримінального правопорушення, у розмірі 130\~616,20 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] викрав у військовій частині [NUMBER] автомат АКС-74 [NUMBER] з магазином та 30 патронами до нього, а також автомат АКС-74 [NUMBER] з магазином та 30 патронами до нього. Внаслідок вказаних дій [PERSON] державі спричинено збитки у виді вартості даного військового майна з урахуванням кратності на загальну суму 130\~616,20 грн. Вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 24.04.2023 [PERSON] визнано винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 410 Кримінального кодексу України (далі КК України). Під час розгляду даного кримінального провадження, питання про відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, яке вчинив [PERSON] , не вирішувалося. Наразі військова частина [NUMBER] ліквідована, її правонаступником є військова частина [NUMBER] . У зв`язку з наведеним, керівник Чернігівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону просить суд стягнути з відповідача на користь військової частини [NUMBER] матеріальну шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, у розмірі 130\~616,20 грн. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 26.12.2023 позовну заяву залишено без руху та запропоновано позивачеві усунути недоліки. Ухвалою судді від 01.01.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 22.01.2024. У судовому засіданні прокурор, представник Міністерства оборони України, представники військової частини [NUMBER] позов підтримали та просили задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позов визнав. Заслухавши пояснення прокурора, представників позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. У відповідності до частини шостої статті 263 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом ЦПК України), якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Згідно з частиною четвертою статті 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. У судовому засіданні встановлено, що наказом командира військової частини [NUMBER] від 25.02.2022 № 2 по військовій частині [NUMBER] солдата [PERSON] призначено на посаду розвідника-стрільця стрілецького відділення стрілецького взводу військової частини [NUMBER] та зараховано до списків особового складу та на всі види забезпечення. Вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 24.04.2023 у справі № 750/141/23, який набрав законної сили 25.05.2023, [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною четвертою статті 410 КК України, та призначено йому покарання у виді 10 (десяти) років позбавлення волі (а.с. 12-14). Під час ухвалення вироку судом встановлено, що 09.07.2022, близько 04 год. 00 хв. [PERSON] , перебуваючи на чергуванні в складі чергової зміни з охорони об`єкту «Штаб відділення «Чернігів» військової частини [NUMBER] , розташованого за адресою: [ADDRESS] , знаходячись в кімнаті для чергування, де зберігались ящики зі зброєю та бойовими припасами, діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів, таємно, скориставшись відсутністю будь-якого спостереження за його діями, відкрив один з ящиків для зберігання зброї, звідки таємно викрав автомат АКС-74У, № [NUMBER] , з магазином та 30 патронами до нього калібру 5,45мм, які помістив до особистої сумки. У подальшому, [PERSON] 09.07.2022 близько 05 год. 00 хв. таємно виніс поміщені до особистої сумки автомат АКС-74У, № [NUMBER] , з магазином та 30 патронами калібру 5,45мм з об`єкту «Штаб відділення «Чернігів» військової частини [NUMBER] , розташованого за адресою: [ADDRESS] , отримавши можливість розпорядитися викраденою зброєю та боєприпасами на власний розсуд, після чого перемістив їх до свого житла, що розташоване за адресою: [ADDRESS] . 10.07.2022 [PERSON] передав третій особі викрадені з об`єкту Штаб відділення «Чернігів» військової частини [NUMBER] автомат АКС-74У, № [NUMBER] , з магазином та 30 патронами калібру 5,45 мм за винагороду в розмірі 10\~000\~грн,\~якими в\~подальшому розпорядився\~на власний\~розсуд. 16.07.2022 близько 04 год. 00 хв. [PERSON] діючи повторно, перебуваючи на чергуванні в складі чергової зміни з охорони об`єкту «Штаб відділення «Чернігів» військової частини [NUMBER] , розташованого за адресою: [ADDRESS] , знаходячись в кімнаті для чергування, де зберігались ящики зі зброєю та бойовими припасами до неї, діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів, таємно, скориставшись відсутністю будь-якого спостереження за його діями, відкрив один з ящиків для зберігання зброї, звідки таємно викрав автомат АКС-74У, № [NUMBER] , з магазином та 30 патронами до нього калібру 5,45мм, які помістив до особистої сумки. У подальшому, [PERSON] 16.07.2022 близько 05\~год.\~00\~хв.\~таємно виніс\~поміщені до\~особистої сумки\~автомат АКС-74У,\~№ [NUMBER] ,\~з магазином\~та 30\~патронами калібру\~5,45мм\~з об`єкту\~«Штаб відділення\~Чернігів» військової\~частини [NUMBER] ,\~розташованого за\~адресою:\~ [ADDRESS] ,\~отримавши можливість\~розпорядитися викраденою\~зброєю та боєприпасами на власний розсуд. Цього ж дня [PERSON] передав третій особі викрадені з об`єкту «Штаб відділення «Чернігів» військової частини [NUMBER] автомат АКС-74У, № [NUMBER] , з магазином та 30 патронами калібру 5,45мм за винагороду в розмірі 10\~000 грн, якими в подальшому розпорядився на власний розсуд. 16.08.2022 близько 04 год. 00 хв. [PERSON] ,\~діючи повторно,\~перебуваючи на\~чергуванні в\~складі чергової\~зміни з\~охорони об`єкту\~«Штаб відділення\~«Чернігів» військової\~частини [NUMBER] ,\~розташованого за\~адресою:\~ [ADDRESS] ,\~маючи доступ\~до кімнати\~зберігання зброї,\~діючи з\~прямим умислом,\~з корисливих\~мотивів,\~таємно,\~скориставшись відсутністю\~будь-якого\~спостереження за\~його діями,\~проник до\~кімнати зберігання\~зброї та\~з однієї\~із шаф\~для зберігання\~зброї таємно\~викрав автомат\~АКМС-74,\~№ [NUMBER] ,\~з трьома\~магазинами та\~90\~патронами калібру\~7,62мм,\~які в\~подальшому помістив\~до особистої\~сумки.\~У подальшому,\~солдат [PERSON] 16.08.2022 близько 05 год. 00 хв. таємно виніс поміщені до особистої сумки автомат АКМС-74, № [NUMBER] , з трьома магазинами та 90 патронами калібру 7,62 мм з об`єкту «Штаб відділення «Чернігів» військової частини [NUMBER] , розташованого за адресою: [ADDRESS] , отримавши можливість розпорядитися викраденою зброєю та бойовими припасами на власний розсуд. 16.08.2022 [PERSON] передав третій\~особі викрадені\~з об`єкту\~«Штаб відділення\~«Чернігів» військової\~частини [NUMBER] \~автомат АКМС-74,\~№ [NUMBER] ,\~з трьома\~магазинами та\~90\~патронами калібру\~7,62мм\~за винагороду\~в розмірі\~10\~000\~грн,\~якими в\~подальшому розпорядився\~на власний\~розсуд. Вказаними діями [PERSON] з об`єкту «Штаб відділення «Чернігів» військової частини [NUMBER] , що розташований за адресою: [ADDRESS] , загалом було викрадено автомат АКС-74У, № [NUMBER] , з магазином та 30 патронами до нього калібру 5,45мм, автомат АКС-74У, № [NUMBER] , з магазином та 30 патронами калібру 5,45мм та автомат АКМС-74, № [NUMBER] , з трьома магазинами та 90 патронами калібру 7,62мм. [PERSON] обставини, викладені в обвинувальному акті, не оспорював та повністю їх підтвердив, у скоєному щиро розкаявся. Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. За таких обставин, суд дійшов висновку, що вина [PERSON] у викраденні державного майна Міністерства оборони України, яке перебувало на балансі Військової частини [NUMBER] , встановлена вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 24.04.2023 у справі № 750/141/23. Також у\~судовому засіданні\~встановлено,\~що під\~час розгляду\~даного кримінального\~провадження,\~питання про\~відшкодування матеріальної\~шкоди,\~завданої кримінальним\~правопорушенням,\~яке вчинив [PERSON] , не вирішувалося. На даний час військова частина [NUMBER] ліквідована, її правонаступником є військова частина [NUMBER] , що підтверджується копією листа від 27.11.2023 № 1761/1990 (а.с. 20). Отже, внаслідок злочинних дій [PERSON] державі спричинено збитки у виді вартості викраденого військового майна з урахуванням кратності на загальну суму 130\~616,20 грн, що підтверджується копіями довідок-розрахунків військової частини [NUMBER] від 01.03.2023 № 727/436 (а.с. 21, 22). Відповідно до пункту 3 частини першої статті 1311 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Згідно частини третьої статті 56 ЦПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Відповідно до частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті. Інтереси держави\~можуть збігатися\~повністю,\~частково або\~не збігатися\~зовсім з\~інтересами державних\~органів,\~державних підприємств\~та організацій\~чи з\~інтересами господарських\~товариств з\~часткою державної\~власності у\~статутному фонді.\~Проте держава\~може вбачати\~свої інтереси\~не тільки\~в їх\~діяльності,\~але й\~в діяльності\~приватних підприємств,\~товариств. Із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. Таким чином, «інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація «інтересів держави», особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно. Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17 (п.п. 68,69,70 цієї постанови), від 15.10.2019 року у справі № 904/2820/18, від 05.11.2019 у справі № 804/4585/18. Згідно правової позиції, викладеної у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.10.2019 у справі № 903/129/18, сам факт не звернення до суду належного суб`єкта владних повноважень з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити інтереси, свідчить про те, що цей орган неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для звернення до суду з відповідним позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини. Прокурор може підтвердити наявність підстав для представництва інтересів держави в суді шляхом надання належного обґрунтування, підтвердженого достатніми доказами, зокрема, але не виключно, повідомленням прокурора на адресу відповідного суб`єкта владних повноважень про звернення до суду, запитами, а також іншими документами, що свідчать про наявність підстав для відповідного представництва. Представництво прокурором у суді законних інтересів держави здійснюється і у разі, якщо захист цих інтересів не здійснює, або неналежним чином здійснює відповідний орган. При цьому прокурор не зобов`язаний встановлювати причини, за яких позивач не здійснює захист своїх інтересів. У рішенні від 08.04.1999 № 3-рп/99 (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) Конституційний Суд України вказав, що державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин тим, що в них є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону, гарантування державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо. Також Конституційним Судом України встановлено, що в основу діяльності держави покладено здійснення загальнодержавних дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної та іншої безпеки, охорону землі як національного багатства тощо. Оскільки «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, у чому саме відбулося порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Водночас, є категорія справ, де підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Так, у справі «Менчинська проти Російської Федерації» (рішення від 15.01.2009, заява №42454/02, пункт 35) Європейський Суд\~з прав\~людини висловив таку позицію (у неофіційному перекладі): «Сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави». Європейський Суд\~з прав\~людини уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо, суд вирішує, наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін. У Рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003 № 1604 (2003) «Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону» щодо функцій органів прокуратури, які не належать до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему здійснення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені та ефективні органи. Відповідно до статті 1 Закону України «Про Збройні Сили України», статті 10 Закону України «Про оборону України» збройні Сили України це військове формування, на яке відповідно до\~Конституції України\~покладаються оборона\~України,\~захист її\~суверенітету,\~територіальної цілісності\~і недоторканності. Безпосереднє керівництво Збройними Силами України здійснює Міністерство оборони України, яке як центральний орган виконавчої влади забезпечує проведення в життя державної політики у сфері оборони, функціонування, бойову та мобілізаційну готовність, боєздатність і підготовку Збройних Сил України до здійснення покладених на них функцій і завдань. Згідно з пунктом 1 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого\~Постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 26.11.2014\~року №\~671 (у\~редакції постанови\~Кабінету Міністрів\~України від 19.10.2016 № 730), Міністерство оборони\~України є\~центральним органом\~виконавчої влади,\~діяльність якого\~спрямовується і\~координується Кабінетом\~Міністрів України. Міноборони є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику з питань національної безпеки у воєнній сфері, сферах оборони і військового будівництва у мирний час та особливий період. Міноборони є центральним органом виконавчої влади та військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили та Держспецтрансслужба. Згідно вимог статті 3 Закону України «Про Збройні Сили України» організаційно Збройні Сили України складаються з органів військового управління, з`єднань, військових частин, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, установ та організацій. Приписами статті 15 Закону України «Про Збройні Сили України» визначено, що фінансування Збройних Сил України здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, а отже за рахунок держави. Військова частина [NUMBER] є юридичною особою, має свою печатку, утримується за рахунок коштів державного бюджету, веде відокремлене господарство, має самостійний кошторис доходів та кодів економічної класифікації видатків, а також відокремлені рахунки в банківських установах. Майно, матеріальне і грошове забезпечення військової частини [NUMBER] є державною власністю, яка входить до сфери управління Міністерства оборони України та закріплено за ним на праві оперативного управління. Згідно зв статтями 58, 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України командир є єдиноначальником і особисто відповідає перед державою за бойову та мобілізаційну готовність довіреної йому військової частини. Командир зобов`язаний вживати заходів для відшкодування матеріальної збитків, заподіяних військовій частині. Відповідно до частини першої, третьої статті 137 Господарського кодексу України правом оперативного\~управління у\~цьому Кодексі\~визнається речове\~право суб`єкта\~господарювання,\~який володіє,\~користується і\~розпоряджається майном,\~закріпленим за\~ним власником\~(уповноваженим\~ним органом)\~для здійснення\~некомерційної господарської\~діяльності,\~у межах,\~встановлених цим\~Кодексом та\~іншими законами,\~а також\~власником майна\~(уповноваженим\~ним органом). Право оперативного управління захищається законом відповідно до положень, встановлених для захисту права власності. Згідно частини п`ятої статті 10 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» у разі притягнення особи, яка завдала шкоду, до кримінальної відповідальності відшкодування шкоди здійснюється шляхом пред`явлення військовою частиною, установою, організацією, закладом цивільного позову в кримінальному провадженні в порядку, встановленому законом. Судом встановлено, що під час розгляду кримінального провадження відносно [PERSON] питання про відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, не розглядалося. Аналіз вищевказаних нормативних актів вказує на те, що право на звернення до суду з позовом про відшкодування шкоди, завданої військовослужбовцем, належить відповідним військовим частинам, за якими це майно закріплене на праві оперативного управління відповідно до положень, встановлених для захисту права власності. При цьому, Міністерство оборони України в даному випадку виступає як орган військового управління, а тому шкода, завдана військовослужбовцем відшкодовується останнім на користь держави в особі військової частини, оскільки порушено майнові права саме військової частини, а не Міністерства оборони України. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу. Позовна заява містить достатнє обґрунтування порушення інтересів держави та необхідності представництва цих інтересів прокурором. При цьому, прокурор послався на вказані вище положення Конституції України та законів, належним чином обґрунтував порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора. Прокурор зазначив, що уповноважені державні органи Міністерство оборони України та військова частина [NUMBER] не вживали необхідних заходів для відшкодування майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а отже, не здійснювали захист інтересів держави в межах своєї компетенції. Згідно частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків визначені Законом України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі». Відповідно до частини третьої статті 6 вищевказаного Закону особа за шкоду, завдану розкраданням або втратою озброєння, зброї та боєприпасів до неї, несе підвищену матеріальну відповідальність у кратному співвідношенні до вартості такого майна, але не більше десятикратного розміру.\~Перелік\~озброєння, зброї та боєприпасів до неї, нестача або розкрадання яких відшкодовується винними особами у кратному співвідношенні до їх вартості, визначається Кабінетом Міністрів України. Згідно вимог статей 1, 4, 7 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України», п.п. 13-15 Положення про порядок обліку, зберігання, списання та використання військового майна у Збройних Силах України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.08.2000 № 1225, військове майно це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України. До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку тощо; військові частини ведуть облік закріпленого за ними майна у кількісних, якісних, обліково-номерних та вартісних показниках і враховують по відповідних службах продовольчій, речовій, квартирно-експлуатаційній, пально-мастильних матеріалів тощо; особи винні у порушенні вимог цього\~Закону, притягаються до відповідальності згідно із законом. Відповідно до статей 26, 27 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, п.п. 31, 32 «Положення про інвентаризацію військового майна у Збройних Силах», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.2000 № 748, військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України «Про\~оборону України»\~дисциплінарну,\~адміністративну,\~матеріальну,\~цивільно-правову\~та кримінальну\~відповідальність згідно\~із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення кримінального правопорушення військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах. Відповідальність за нестачу військового майна несуть матеріально відповідальні особи. Рішення про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок нестачі військового майна, і про ступінь відповідальності винних осіб приймається на підставі матеріалів інвентаризації, під час проведення якої встановлено причини, розмір шкоди та винних осіб, або результатів розслідування. Згідно частини\~першої статті\~6 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» особа несе\~матеріальну відповідальність\~у повному\~розмірі завданої\~з її\~вини шкоди\~в разі: 1)\~виявлення нестачі,\~розкрадання,\~умисного знищення,\~пошкодження чи\~іншого незаконного\~використання військового\~та іншого\~майна,\~у тому\~числі переданого\~під звіт\~для зберігання,\~перевезення,\~використання або\~для іншої\~мети,\~здійснення надлишкових\~виплат грошових\~коштів чи\~вчинення інших\~умисних протиправних\~дій; 2)\~виявлення факту\~приписки в\~нарядах чи\~інших документах\~фактично не\~виконаних робіт,\~викривлення звітних\~даних або\~обману держави\~в інший\~спосіб; 3)\~завдання шкоди\~у стані\~сп`яніння внаслідок\~вживання алкоголю,\~наркотичних засобів\~або інших\~одурманюючих речовин; 4)\~вчинення діяння\~(дій\~чи бездіяльності),\~що мають\~ознаки кримінального\~правопорушення; 5) якщо особою надано письмове зобов`язання про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за забезпечення цілісності майна та інших цінностей, переданих їй для зберігання або для інших цілей. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Довідками військової частини [NUMBER] від 01.03.2023 № 727/436 підтверджено, що вартість викраденого солдатом [PERSON] автомату АКС-74 [NUMBER] з магазином складає 6\~523,31 грн. Загальна вартість викрадених солдатом [PERSON] 30 патронів до автомату калібру 5,45мм складає 7,50 грн (0,25 грн за один патрон). З урахуванням вимог Переліку озброєння, зброї та боєприпасів до неї, нестача або розкрадання яких відшкодовується винними особами у кратному співвідношенні до їх вартості, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.07.2020 № 604, загальний розмір матеріальної шкоди, яка була заподіяна діями солдата [PERSON] військовій частині [NUMBER] складає 65\~308,10 грн; автомату АКС-74 [NUMBER] з магазином складає 6\~523,31 грн. Загальна вартість викрадених солдатом [PERSON] 30 патронів до автомату калібру 5,45мм складає 7,50 грн (0,25 грн за один патрон). З урахуванням вимог Переліку озброєння, зброї та боєприпасів до неї, нестача або розкрадання яких відшкодовується винними особами у кратному співвідношенні до їх вартості, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.07.2020 № 604, загальний розмір матеріальної шкоди, яка була заподіяна діями солдата [PERSON] військовій частині [NUMBER] складає 65 308,10 грн. З огляду\~на викладене,\~враховуючи визнання\~позову відповідачем,\~беручи до\~уваги докази\~у справі,\~які підтверджують\~розмір невідшкодованої\~суми,\~суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, у зв`язку з чим з відповідача на користь держави, уповноваженим органом якої є Міністерство оборони України в особі військової частини [NUMBER] , підлягає стягненню завдана матеріальна шкода у кратному розмірі вартості цього майна у розмірі 130 616,20 грн (65 308,10 грн х 2). Ураховуючи викладене,

Outcome: approved