Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування Уланівської сільської ради Хмільницького району Вінницької області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дітей. Позов мотивований тим, що сторони перебували у шлюбі та є батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що під час проживання у шлюбі відповідач зловживала алкогольними напоями, залишала дітей разом із ним та одноосібно проживала у м. Києві, а коли поверталася до сім`ї між ними виникали сварки, внаслідок чого відповідач притягалася до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства. Після розірвання шлюбу діти залишилися проживати разом із позивачем, який самостійно займається їхнім вихованням та забезпеченням, а відповідач проживає окремо, участі у вихованні дітей не приймає, матеріальної допомоги на їхнє утримання не надає. За таких обставин позивач просить позбавити відповідача батьківських прав стосовно дітей та стягнути з відповідача на його користь аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову до досягнення дітьми повноліття. Ухвалою суду від 21.09.2023 відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання у справі. Відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Третій особі встановлено п`ятиденний строк з дня отримання позову або відзиву для подання пояснень на підтримку або заперечення проти позову. Позивач у підготовчому судовому засіданні заперечила проти задоволення позову та заявила клопотання про надання їй додаткового часу для подання відзиву на позовну заяву, яке задоволено ухвалою суду постановленою без виходу до нарадчої кімнати, підготовче судове засідання відкладено. Ухвалою суду від 16.11.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач та представник позивача у судовому засіданні підтримали пред`явлений позов та просили задовольнити позовні вимоги. Відповідач у судове засідання не з`явилася, заяв, клопотань, відзиву на позовну заяву не подала. Про дату, час і місце судового засідання повідомлено належним чином. Представник третьої особи у судовому засіданні підтримала позов з урахуванням письмового висновку щодо розв`язання спору та пояснила, що також була свідоком агресивної поведінки відповідача, яка пошкодила вікна у будинк, чим налякала дітей. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, з`ясувавши думку дітей, допитавши свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов наступного висновку. Фактичні обставини Позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі та є батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 30.01.2023 у справі № 149/3035/22, що набрало законної сили, шлюб між позивачем та відповідачем розірвано (а.с. 8, 9, 13, 14). Діти проживають разом із позивачем за адресою: [ADDRESS] та перебувають на його утриманні (а.с. 15, 16). Відповідач зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 34). Позивач працює у КП "Уланівкомунсервіс", за місцем проживання характеризується позитивно (а.с. 17, 18). Позивачем в інтересах дітей укладено декларації про надання первинної медичної допомоги (а.с. 19, 20). Відвідуванням дітьми закладу дошкільної освіти піклується батько, мати відвідуванням дітьми закладу дошкільної освіти не піклувалася (а.с. 21, 54). Відповідач навчанням [PERSON] , [INFO] , у ліцеї Уланівської сільської ради не цікавиться (а.с. 22, 55). Постановами Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 26.07.2022 у справі № 149/1349/22, що набрала законної сили (а.с. 10), від 02.11.2022 у справі № 149/2093/22, що набрала законної сили (а.с. 11-12) відповідача, серед іншого, притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства відносно позивача. Згідно висновку органу опіки та піклування - виконавчого комітету Уланівської сільської ради Хмільницького району Вінницької області (а.с. 38-39) позбавлення відповідача батьківських прав стосовно дітей є доцільним. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона проживає по сусідству із позивачем. Після одруження у сім`ї позивача та відповідача почалися негаразди, відповідач била матір позивача внаслідок чого та змінила місце проживання. Після народження [PERSON] відповідач почала вживати алкогольні напої, поводила себе агресивно, жбурляла всім, що попаде під руку, кричала, вживала ненормативну лексику. Відповідач грубо поводилася із дітьми, нецензурно висловлювалась до них, неналежно займалася їхнім вихованням. Внаслідок вживання алкогольних напоїв відповідач могла не ночувати вдома. Під час спільного проживання позивач працював, а відповідач залишалася разом із дітьми. Відповідач проживала у с. Уланів з 2015, інколи їздила в Київ, а в серпні 2022 залишила місце проживання. З того часу про дітей дбає позивач. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що після одруження між позивачем та відповідачем були сварки та скандали. Відповідач наносила їй тілесні ушкодження. Внаслідок конфліктних ситуацій вона змінила місце проживання. Внаслідок конфліктів із відповідачем позивач приходив разом із дітьми до неї ночувати, міг прийти з дітьми посеред ночі. Відповідач інколи залишала дітей без нагляду. Інколи діти залишалися разом із нею. Під час перебування позивача на роботі відповідач залишала дітей разом із старшим сином відповідача - [PERSON] . Діти приходили до неї їсти. До першого класу [PERSON] відводив батько. Вихованням та утриманням дітей займається позивач, а відповідач вихованням дітей не займається. Влітку 2022 відповідач змінила місце проживання та з того часу відвідувала дітей тричі. Малолітній [PERSON] у судовому засіданні, у присутності психолога та представника органу опіки та піклування, пояснив, що він проживає разом із батьком та братом, а мати проживає в Києві, востаннє мати приїздила пів року тому на день його народження. Іноді спілкується із матір`ю по телефону. Коли вони проживали разом мати все била. Інколи мати на нього кричала. В школу його відводить батько, який купує іграшки, займається приготування їжі. Під час проживання з матір`ю в Києві мати залишала його та братів самих у квартирі, а годувала їх бабуся (мати відповідача). Хоче жити з батьком та матір`ю, бажає, щоб мати приймала участь у його вихованні. Позиція суду Щодо вимоги про позбавлення батьківських прав Відповідно Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789 ХІІ) (далі - Конвенція) дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Згідно із ч. 1 ст. 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (ч. 1 ст. 18 Конвенції). За змістом ч.ч. 1-4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. За змістом п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. В абзаці 2 п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для матері (батька), так і для дитини (стаття 166 СК України). Відповідно до ст. 1 Закону України "Про охорону дитинства" забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства"). Відповідно до ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Сама по собі озвучена думка дитини не є єдиною підставою, яка враховується при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав з огляду на те, що думка дитини не завжди може відповідати її інтересам, а тому при вирішенні спору, що стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, суди повинні ґрунтовно дослідити та оцінити всі обставини справи, надати належну правову оцінку доказам: кожному конкретно взятому та у сукупності (вказаний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 26.04.2023 у справі № 520/17217/13-ц). Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей (ч.ч. 1, 4 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства"). Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Також, Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 57, 58, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). Приймаючи до уваги встановлені обставини, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд, з урахуванням висновку органу опіки та піклування, думки дитини, дійшов висновку, що факт ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків стосовно дітей знайшов своє підтвердження, оскільки відповідач впродовж тривалого часу не відвідує та не виховує дітей, не піклується про їхнє здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, не займається їхнім навчанням, підготовкою до самостійного життя, не спілкується з дітьми в необхідному для цього обсязі, тобто фактично відповідач самоусунулась від виконання батьківських обов`язків стосовно дітей. При цьому, суд враховує, що поодинокі випадки спілкування відповідача з дітьми не свідчить про належне виконання батьківських обов`язків, чи інтерес матері до дітей, такий обсяг спілкування, на думку суду, є недостатнім та не забезпечує нормального та належного виховання дітей та їхніх потреб. Поважних причин, по яким відповідач не може належно виконувати батьківські обов`язки судом не встановлено. Також суд приймає до уваги факти притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства. Допитані у судовому засіданні свідки підтверджують агресивну поведінку відповідача як щодо позивача та його матері так і щодо дітей. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, свідчать про ухилення відповідача від виховання дітей та свідомого нехтування батьківськими обов`язками. Суд приймає до уваги висновок органу опіки та піклування - виконавчого комітету Уланівської сільської ради Вінницької області, оскільки такий висновок узгоджується з іншими дослідженими судом доказами та встановленими обставинами. Враховуючи викладене та приймаючи до уваги встановлені обставини, суд приходить висновку про наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав щодо дітей, що відповідатиме інтересам дітей. Щодо вимоги про стягнення та визначення розміру аліментів Згідно із ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину (ч. 3 ст. 166 СК України). Відповідно до ст. 180, ч. 3 ст. 181, ч. 1 ст. 183, 184 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття (ч. 2 ст. 183 СК України). Згідно із ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Враховуючи викладене та приймаючи до уваги встановлені судом обставини, зокрема те, що відповідач є матір`ю [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які проживають разом із батьком, який займається їхнім вихованням та утримання, а також те, що відповідач має обов`язок щодо утримання дітей, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дітей в розмірі 1/3 частки зі всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. За змістом ч. 1 ст. 180, ч. 2 ст. 183, ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на двох дітей присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову до досягнення найстаршою дитиною повноліття, тобто у даній справі з 19.09.2023 до [INFO] . Щодо розподілу судових витрат між сторонами Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 133 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Приймаючи до уваги те, що позов підлягає задоволенню повністю, суд, у відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат - судового збору в розмірі 1073,60 грн (за позовну вимогу про позбавлення батьківських прав), а також стягнення з відповідача на користь держави судового збору в розмірі 1073,60 грн (за позовну вимогу про стягнення аліментів). Щодо негайного виконання судового рішення Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду, в частині стягнення аліментів, слід допустити до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved