Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-22 00:00:00

07.12.2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (далі ТОВ «Мілоан») звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 05.12.2021 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено Договір споживчого кредиту № 3466436, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» надало грошові кошти в сумі 10 000 грн строком на 30 днів, шляхом перерахування на картковий рахунок [PERSON] . Проте відповідачка, зобов`язавшись повернути отриманий кредит разом із процентами в строк, визначений умовами кредитного договору, не належним чином виконував взяті на себе зобов`язання, внаслідок чого станом на 23.02.2022 року за нею утворилася заборгованість у розмірі 39 750 грн, яка складається з 10 000 грн - заборгованості за основним боргом; 28 750 грн - заборгованості за нарахованими та несплаченими процентами; 1 000 грн - заборгованості по сплаті комісії за надання кредиту, які позивач просить стягнути з відповідача на свою користь, а також судові витрати, які складаються з судового збору у сумі 2 684 грн та 7 000 грн витрат на правову допомогу. Ухвалою судді від 13 грудня 2023 року провадження у справі відкрито та справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням учасників справи. Заяв та клопотань від учасників справи не надходило. У судове засідання представник позивача не з`явився, який письмово просив розглянути справу за його відсутності. Відповідач у судове засідання також не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду, при цьому заяви про розгляд справи за відсутності та відзиву на позов не надав, тому суд відповідно до ст. 280 ЦПК України вирішив справу на підставі наявних у ній даних та доказів, тобто про заочний розгляд справи, враховуючи, що представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. За відсутності всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом установлено, що 05.12.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та [PERSON] було укладено Договір про споживчий кредит № 3466436, шляхом обміну електронними повідомленнями та приймання (акцепту) умов, який складається із анкети-заяви, паспорту споживчого кредиту, правил надання фінансових кредитів. Відповідно до п. 1.1 Договору кредиту, Кредитодавець надає Позичальнику кредит (грошові кошти) в сумі визначеній в п.п. 1.2. Договору кредиту 10 000 грн, а Позичальник зобов`язується повернути Кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі - плата) у встановлений п. 1.4. Договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені Договором. За користування кредитом на 30 днів до 04.01.2022 року за цей період нараховуються проценти за відповідною процентною ставкою 1,25 % в день. За надання кредиту одноразово нараховується комісія в розмірі 1000 грн (п. 1.5.1. Договору). Відповідно до п. 1.3 Договору кредиту Кредит надається строком на 30 днів до 04.01.2022 року. Сторонами відповідно до умов п.1.6. Договору визначено, що розмір Стандартної процентної ставки котра нараховується понад строки 04.01.2022 року (п.2.2.3 Договору) за користування кредитом становить 5,00% в день. Згідно з розділом 6 Договору кредиту визначено, що цей Договір укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до п. 5.1 Договору кредиту Позичальник до моменту підписання Договору вивчив цей договір та Правила надання грошових коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту, які розміщені на веб-сайті Товариства, їх зміст, суть, об`єм зобов`язання Сторін та наслідки укладання цього договору зрозумілі. Як убачається з довідки від 18 вересня 2023 року № 15035/18-09, ТОВ «Мілоан» 03.12.2021 року надав [PERSON] грошові кошти у сумі 10 000 грн шляхом перерахування на картковий рахунок № [NUMBER] , при цьому позичальником було підписано договір № 3466436 від 05.12.2021 року одноразовим ідентифікатором U38954. Таким чином, судом вважається доведеним факт укладення між сторонами кредитного договору та отримання відповідачкою кредиту. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку ТОВ «Мілоан). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяється на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У той же час матеріали справи не містять заперечень відповідача щодо не укладання ним Договору про споживчий кредит № 3466436 від 05.12.2021 року з ТОВ «Мілоан». Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як убачається з розрахунку заборгованості за договором про споживчий кредит, відповідач не належним чином виконувала взяті на себе зобов`язання, внаслідок чого станом на 23.02.2022 року за ним утворилася заборгованість у розмірі 39 750 грн, яка складається з 10 000 грн - заборгованості за основним боргом; 28 750 грн - заборгованості за нарахованими та несплаченими процентами; 1 000 грн - заборгованості по сплаті комісії за надання кредиту. Відповідачем не надано суду доказів, які б підтверджували належне виконання ним зобов`язань та які б спростовували суму заборгованості перед позивачем. Виходячи з викладеного вище, а також неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором споживчого кредиту № 3466436 від 05.12.2021 року, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 2 684 грн судового збору, сплаченого при подачі позову до суду. Також позивачем ставиться питання про стягнення судових витрат на правничу допомогу у розмірі 7 000 грн. На підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу до матеріалів справи долучено копію договору про надання правової допомоги № 09/08-2023 від 09 серпня 2023 року, акт приймання-передачі справ на надання правничої допомоги від 29 вересня 2023 року (а.с. 32), акт примайння-передачі наданої правничої допомоги від 29 вересня 2023 року за Договором про надання правничої допомоги № 09-08/2023 від 24 жовтня 2023 року, копія платіжної інструкція № 11714 від 02.11.2023 року про сплату 7 000 грн правничої допомоги АО «Правовий діалог», копія статуту адвокатського об`єднання «Правовий діалог», ордер адвоката Стеценка М.В. від 15.11.2023 року та копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, виданого на ім`я Стеценка М.В. Заперечень проти розміру витрат на правову допомогу від відповідача не надходило. Вирішуючи питання стягнення витрат на правничу допомогу, суд дійшов наступного висновку. Згідно положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України, враховуючи категорію справи, обсяг виконаних робіт та наданих адвокатом послуг, значення справи для сторони позивача, співмірність даних витрат, відсутність заперечень відповідача, суд вважає такими, що із [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню також витрати на правничу допомогу в сумі 7 000 грн.

Outcome: approved