Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-08 00:00:00

30 жовтня 2023 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис N 83649 вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем від 31.10.2020 року. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Позовна заява мотивована тим, що 31.10.2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем (далі приватний нотаріус) вчинено вищевказаний виконавчий напис. Вважає виконавчий напис незаконним з таких підстав: до позивача з приводу заборгованості ніхто не звертався, він не знав про наявність грошового зобов`язання, будь-яких повідомлень та вимог про сплату боргу не отримував; на момент вчинення виконавчого напису законних підстав для цього не існувало, оскільки позивач вказує про наявність спору, на спростування чого нотаріусу не були надані відповідні документи, тому нотаріус не мав права вчиняти оспорюваний напис, нотаріусом було порушено вимоги статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат», щодо безспірності заборгованості. У відзиві (запереченні) на позовну заяву, поданому 03 січня 2024 року, представник ТОВ "Фінансова компанія "ОНЛАЙН ФІНАНС",\~просить відмовити\~у задоволені\~позовних вимог,\~щодо стягнення\~витрат на\~професійну правничу\~допомогу на\~користь [PERSON] посилаючись на їх необґрунтованість. Відповідач заперечує, проти заявленої позивачем суми судових витрат у вигляді професійної правничої допомоги в розмірі 6000,00 грн, посилаючись на те, що справи про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню є типовими, сама підготовка документів не потребує значного часу, а позовна заява є шаблонною тому заявлена сума не є співмірною зі складністю справи. Відповіді на відзив від позивача не надходило. На судове засідання позивач та його представник не з`явилися, представник подав заяву в якій просив суд провести розгляд справи за їх відсутності, позов задовольнити. На судове\~засідання представник\~відповідача не\~з`явився,\~подав заяву\~в якій\~просив суд,\~відмовити у\~задоволені позовних\~вимог щодо\~стягнення витрат\~на професійну\~правничу допомогу\~на користь [PERSON] посилаючись на їх необґрунтованість. На судове засідання треті особи не з`явилися, про час та місце розгляду справи були сповіщені у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомили. Дослідивши письмові докази, перевіривши наведені сторонами обставини, суд вважає, що позов необхідно задовольнити з огляду на таке. Суд встановив, що 31.10.2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем (далі приватний нотаріус) вчинено вищевказаний виконавчий напис. \~ \~ \~ \~ До позивача з приводу заборгованості ніхто не звертався, він не знав про наявність грошового зобов`язання, будь-яких повідомлень та вимог про сплату боргу не отримував, на момент вчинення виконавчого напису законних підстав для цього не існувало, оскільки позивач вказує про наявність спору, на спростування чого нотаріусу не були надані відповідні документи, тому нотаріус не мав права вчиняти оспорюваний напис, нотаріусом було порушено вимоги статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат», щодо безспірності заборгованості. Наведені докази суд визнає належними та допустимими, адже вони отримані у встановленому законом порядку, містять інформацію щодо предмету доказування, узгоджуються між собою та не викликають сумніву щодо їх достовірності, відповідач проти них не заперечує. Зміст позовних вимог, підстави позову та встановлені судом фактичні обставини справи свідчать про те, що між сторонами виникли цивільні правовідносини з приводу виконання кредитного договору шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса, які врегульовані положеннями статей 87 Закону України «Про нотаріат» від 2 вересня 1993 року № 3425-XII (далі також Закон), статей 15, 16, 207, 261, 526, 610, 1054 ЦК України, постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» від 29 червня 1999 року № 1172 (далі також Перелік), Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі також Порядок). Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частинами першою та другою статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Статтею 87 Закону встановлено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно зі статтею 88 Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Пунктами 1.1., 1.2. Порядку встановлено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з пунктами 3.1. 3.5. Порядку визначено, що: нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Згідно з пунктом 2 Переліку для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів, надаються оригінал кредитного договору та засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника, із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення, з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Натомість, вказаний пункт, яким було доповнено Перелік, шляхом внесення змін до нього, згідно з постановою Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» від 26 листопада 2014 року № 662, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року № 826/20084/14 було визнано незаконним та не чинним, про що мається відповідний запис у преамбулі Переліку. Таким чином, зважаючи на набрання чинності постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року № 826/20084/14 з моменту її проголошення, та залишення її без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, Переліком з 22 лютого 2017 року не передбачено переліку документів, за якими стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Зважаючи на обов`язок нотаріуса у відповідності до частини другої статті 87 Закону при вчиненні виконавчого напису, вирішуючи питання про стягнення заборгованості в безспірному порядку, керуватися виключно переліком документів, що встановлений Кабінетом Міністрів України, слід ствердити, що вчинення виконавчого напису за відсутності такого переліку є незаконним. Отже, враховуючи, що на час вчинення оскаржуваного виконавчого напису, тобто станом на 31 жовтня 2020 року, заяву про видачу якого було подано в порядку забезпечення стягнення заборгованості за кредитним договором, вказаний перелік документів не був встановлений Кабінетом Міністрів України для стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, приватний нотаріус не мав права вчиняти виконавчий напис. За умови відсутності у нотаріуса права вчиняти вказаний виконавчий напис із зазначених підстав не підлягають аналізу доводи позивача щодо ненадання відповідачем документів, що підтверджують безспірність заборгованості, строків позовної давності, адже нотаріус позбавлений був підстав проводити відповідну перевірку у відповідності до частини першої статті 88 Закону. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (стаття 15 ЦК України). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України). Аналіз наведених положень законодавства дає підстави для висновку, що захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Таким чином,\~суд вважає\~за необхідне\~задовольнити позовні\~вимоги пред`явлені\~до Товариства\~з обмеженою\~відповідальністю «Фінансова\~компанія Європейська\~агенція з\~повернення боргів» та визнати спірний виконавчий напис нотаріуса такими, що не підлягають виконанню повністю з тих підстав, що його вчинено нотаріусом, який не мав на це права та вчинено на підставі кредитного договору, який не був нотаріально посвідченим. У відповідності до статті 141 ЦПК України, зважаючи на те, що позов задоволено повністю, судові витрати у вигляді судового збору, сплаченого у встановленому законом порядку, суд покладає на відповідача, а відтак вони підлягають відшкодуванню останнім. Розглянувши заяву представника позивача про розподіл витрат на правничу допомогу, а також клопотання представника відповідача про відмову в стягненні судових витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов таких висновків. Порядок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу регламентований статтею 137 ЦПК України, а представником позивача на підтвердження обсягу наданих\~послуг і\~виконаних робіт\~та їх\~вартості,\~що підлягає\~сплаті відповідачем\~надано:\~Договір про\~надання правничої\~допомоги від\~09\~жовтня 2023\~року укладений\~між [PERSON] \~та адвокатом\~Підодвірним Т.І.;\~ Акт\~виконання робіт\~по вказаному\~договору,\~з визначення\~загальної суми\~витрат на професійну правничу допомогу 6000 грн. Із вказаних документів вбачається, що адвокатом Підодвірним Т.І. в межах даної цивільної справи було надано адвокатські послуги з приводу складення цивільного позову. У клопотанні про відмову в стягненні судових витрат представник відповідача посилається на неспівмірність наданих адвокатом послуг зі складністю справи, часом витраченим на виконання відповідних робіт, обсягом наданих послуг, всі процесуальні документи є шаблонними, справа не вимагає додаткового вивчення законодавства чи судової практики, справа має мінімальне значення для позивача. Із вказаних документів вбачається, що представник позивача недотримався вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України, адже ним не була доведена співмірність заявлених ним витрат на оплату послуг адвоката та із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт і наданих послуг (відповідний спір на сьогоднішній день є типовим щодо якого висловлено правову позицію, яка усталено застосовується судами); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), щодо чого представником позивача не надано жодних відомостей; обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; значенням справи для сторони (правовідносини між сторонами спору не вирішені, а лише з`ясовано питання щодо можливості застосування одного із способів стягнення заборгованості). Отже, враховуючи наведене, користуючись наданими суду дискреційними повноваженнями при вирішенні питання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, суд дійшов висновку, що судові витрати у виді витрат на професійну правничу допомогу заявлені до відшкодування представником позивача у сумі 6000 грн підлягають задоволенню в частині суми в розмірі 2500 грн. Рішення про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами в даному випадку прийнято у відповідності до частини п`ятої статті 137 ЦПК України. Крім того, про правильність позиції суду із вказаного питання свідчить і практика Херсонського апеляційного суду відображена зокрема в ухвалі від 01 листопада 2023 року № 650/125/22. Підстав для відмови у стягненні відповідних витрат з відповідача повністю, як про це просить представник немає, оскільки представником позивача надані докази того, що адвокатом було виконано вказані роботи і надано відповідні послуги та вони сплачені позивачем адвокату. Судом вирішено питання лише про розмір правових витрат, який підлягає відшкодуванню.

Outcome: approved