Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-17 00:00:00

07.11.2023 [PERSON] звернулася до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, у якому народилась дитина [PERSON] , [INFO] . 12.04.2017 шлюб між сторонами розірваний та син залишився проживати з позивачем та перебуває на її утриманні. На підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08.11.2017 з відповідача на користь позивача стягувались аліменти на утримання неповнолітніх дітей, у тому числі на дитину [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно. Позивач зазначила, що після досягнення повноліття дитина продовжує навчання у відокремленому структурному підрозділі Кам`янець-Подільського фахового коледжу Навчально-реабілітаційного закладу вищої освіти «Кам`янець-Подільський державний інститут». Дитина не перебуває на повному державному утриманні та у зв`язку з навчанням на денній формі навчання і за станом здоров`я (є особою з інвалідністю І групи) позбавлена можливості працевлаштуватись та отримувати дохід, достатній для забезпечення особистих потреб. Відтак дитина потребує матеріальної допомоги від батьків у зв`язку з продовженням навчання. При цьому позивач несе витрати на проживання дитини у гуртожитку, на проїзд до навчального закладу, придбання приладдя для навчання, продуктів харчування та одягу для дитини, а тому не здатна сама у повному обсязі забезпечити задоволення потреб дитини на належному рівні. Позивач зауважила, що відповідач є працездатним інвалідом ІІІ групи, отримує пенсію, інших осіб на утриманні не має та за станом здоров`я і матеріальним становищем може виконувати обов`язки щодо утримання повнолітнього сина. За таких підстав позивач просить стягнути з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання повнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 грн щомісячно, починаючи стягнення з 07.11.2023 і до закінчення навчання [PERSON] , але не більше, ніж до досягнення ним двадцяти трьох років. 15.11.2023 відкрите провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначене судове засідання на 11.12.2023 та наданий сторонам строк для подання заяв по суті справи. 11.12.2023 судове засідання відкладене на 18.01.2024 у зв`язку з неявкою учасників справи. У судовому засіданні 18.01.2024 позивач [PERSON] позов підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, та просила позов задовольнити повністю. Пояснила, що у зв`язку з навчанням сина несе витрати на гуртожиток, продукти харчування, одяг, оплату за проїзд тощо. Син отримує стипендію у розмірі 1500 грн, однак цих коштів недостатньо для забезпечення усіх потреб дитини. При цьому син є особою з інвалідністю І групи, а тому не може працювати та самостійно себе забезпечувати. Відповідач матеріально сину не допомагає, хоча має таку можливість, оскільки отримує пенсію. Також відповідачу належить на праві власності квартира, у якій він проживає. У судове засідання 18.01.2024 відповідач [PERSON] , належним чином повідомлений про дату, час і місце цього судового засідання, не з`явився. Правом подання відзиву відповідач не скористався. Заяви чи клопотання на день розгляду справи від відповідача до суду не надходили. У судове засідання 18.01.2024 третя особа [PERSON] , належним чином повідомлений про дату, час і місце цього судового засідання, не з`явився. Правом подання пояснень третьої особи не скористався. Заяви чи клопотання на день розгляду справи від третьої особи до суду не надходили. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України, приймаючи до уваги повторну неявку в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд прийшов до переконання про можливість вирішення справи на підставі наявних у ній доказів (постановлення заочного рішення). Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Суд установив, що з 23.10.1999 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12.04.2017 (а.с. 4). У даному шлюбі народилась дитина [PERSON] , [INFO] . Такі обставини підтверджуються свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 3). Згідно з рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08.11.2017 з [PERSON] на користь [PERSON] стягувались аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (з 08.07.2017), починаючи з 27.03.2017 і до досягнення старшою дитиною повноліття (а.с. 5). Згідно з довідкою Навчально-реабілітаційного закладу вищої освіти «Кам`янець-Подільський державний інститут» № 163 від 17.10.2023 [PERSON] є студентом відокремленого структурного підрозділу Кам`янець-Подільського фахового коледжу Навчально-реабілітаційного закладу вищої освіти «Кам`янець-Подільський державний інститут» та навчається на 1 курсі денного відділення ОПС «Фаховий молодший бакалавр» за спеціальністю 015 Професійна освіта/015.39 Цифрові технології. Термін навчання до 30.06.2025 (а.с. 11). Указане також підтверджується договором про надання освітніх послуг № 272 від 15.08.2023, укладеним між навчальним закладом та [PERSON] (а.с. 15-17). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Так само і положеннями ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст. 199, 200, 201 СК України). Так, ч. 1, 2 ст. 199 СК України визначають, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 13.04.2021 у справі № 308/4214/18. Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Так, в обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що у зв`язку з навчанням повнолітня дитина [PERSON] потребує матеріальної допомоги відповідача. Позивач позбавлена можливості самостійно забезпечити усі потреби дитини, що пов`язані з її навчанням. При цьому сама дитина у зв`язку з навчанням на денній формі навчання, а також за станом здоров`я позбавлена можливості працевлаштуватись, отримувати дохід та самостійно забезпечувати усі свої потреби. Як убачається з довідки № 163 від 17.10.2023 (а.с. 11), про яку суд зазначив вище, навчання [PERSON] здійснюється на денній формі здобуття вищої освіти, яка відповідно до ч. 2 ст. 49 Закону України «Про вищу освіту» є таким способом організації навчання здобувачів вищої освіти, що передбачає проведення навчальних занять та практичної підготовки. При цьому з довідки Навчально-реабілітаційного закладу вищої освіти «Кам`янець-Подільський державний інститут» № 381 від 17.10.2023 вбачається, що студент [PERSON] не знаходиться на повному державному утриманні (а.с. 12). Також згідно з договором на проживання в гуртожитку на 2023/2024 навчальний рік № 31 від 31.08.2023 вартість проживання [PERSON] у студентському гуртожитку становить 600 грн на місяць (а.с. 13-14). Крім цього, [PERSON] є собою з інвалідністю І групи підгрупи Б з дитинства та потребує стороннього догляду, що підтверджується відповідними медичними висновками, довідками та виписками з медичної карки, а також посвідченням серії [NUMBER] (а.с. 6, 8, 9, 10). Указані обставини в сукупності дають підстави дійти висновку, що у зв`язку з навчанням на денній формі навчання та за станом здоров`я [PERSON] позбавлений можливості працювати, а дохід у виді стипендії, про який вказала у судовому засіданні позивач, є недостатнім для забезпечення усіх потреб дитини, внаслідок чого остання потребує матеріальної допомоги від своїх батьків. При цьому суд враховує, що навіть у разі можливості одного з батьків самостійно задовольняти матеріальні потреби дитини, які пов`язані з її навчанням, законодавець не звільняє другого з батьків від аналогічного обов`язку здійснювати матеріальне забезпечення дитини. Більше того відповідач правом подання відзиву не скористався та у судове засідання не з`явився. Докази на спростування доводів позивача відповідач суду не надав. Так само суду не доведено, що за станом здоров`я, чи у зв`язку з наявністю на утриманні інших осіб, чи з інших підстав відповідач не може сплачувати аліменти у розмірі, заявленому позивачем. Також суд враховує доводи позивача про належність відповідачу квартири за адресою: [ADDRESS] , що одночасно є і місцем реєстрації відповідача. При цьому відомості про належність даного нерухомого майна іншим особам у Державному реєстрі речових прав відсутні. З урахуванням викладеного суд доходить висновку, що відповідач [PERSON] має фінансову можливість надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітньої дитини, яка навчається. При визначенні розміру аліментів суд виходить з такого. Частиною 1, 2 ст. 200 СК України\~визначено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до\~ст.\~182\~СК України\~при визначенні\~розміру аліментів\~суд враховує:\~1)\~стан здоров`я\~та матеріальне\~становище дитини; 2)\~стан здоров`я\~та матеріальне\~становище платника\~аліментів; 3)\~наявність у\~платника аліментів\~інших дітей,\~непрацездатних чоловіка,\~дружини,\~батьків,\~дочки,\~сина; 3-1)\~наявність на\~праві власності,\~володіння та/або\~користування у\~платника аліментів\~майна та\~майнових прав,\~у тому\~числі рухомого\~та нерухомого\~майна,\~грошових коштів,\~виключних прав\~на результати\~інтелектуальної діяльності,\~корпоративних прав; 3-2)\~доведені стягувачем\~аліментів витрати\~платника аліментів,\~у тому\~числі на\~придбання нерухомого\~або рухомого\~майна,\~сума яких\~перевищує десятикратний\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~працездатної особи,\~якщо платником\~аліментів не\~доведено джерело\~походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Також при визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників та інших посібних матеріалів, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження, можливість дитини працювати під час навчання тощо. Крім цього, ч. 2 ст. 182 СК України визначає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімально необхідний рівень матеріального забезпечення дитини відповідного віку встановлений на законодавчому рівні. При цьому Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. Так, суд встановив, що повнолітній [PERSON] , який продовжує навчання, потребує додаткових витрат, які безпосередньо пов`язані з його навчанням в освітньому закладі. Зокрема, [PERSON] витрачає кошти на придбання навчальних посібників, канцелярського приладдя, оплачує проживання у студентському гуртожитку, проїзд до місця навчання тощо. Ураховуючи викладене, суд вважає справедливими та фінансово можливими для відповідача і достатніми для забезпечення належного рівня життя [PERSON] , який продовжує навчання, аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 грн щомісячно. За таких підстав, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частина 1 ст. 141 ЦПК України визначає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 141 ЦПК України). Приймаючи до уваги, що згідно з вимогами Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 1073,60 грн.

Outcome: approved