Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про розірвання шлюбу. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 01 липня 2016 року вони з відповідачкою уклали шлюб, який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 419. Подружжя має спільну дитину - [PERSON] , [INFO] . Позивач в позові зазначив, що подружні стосунки з відповідачкою протягом останніх років не склалися та сторони з березня 2023 року припинили шлюбні стосунки та ведення спільного господарства. Подальше подружнє життя є неможливим. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, а згідно поданої заяви просив розглянути справу без його участі та позов задовольнити (а.с.92). Відповідачка [PERSON] до суду не з`явилася. Згідно поданої заяви позов визнала та не заперечувала проти його розірвання. Повідомила, що обставини, передбачені ст. 110 Сімейного кодексу України, які перешкоджають розірванню шлюбу відсутні (а.с. 97). У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснювався без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 01 липня 2016 року, який був зареєстрований Жовтневим районним у місті Дніпропетровську відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 419 (а.с. 34). У період зареєстрованого шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] (а.с.9). Судом встановлено, що сімейно-шлюбні стосунки між подружжям припинені з березня 2023 року. Спір про поділ майна та про місце проживання дитини - відсутній. Примиритися сторони не бажають, про що свідчить та обставина, що сторони припинили сімейно-шлюбні відносини та до цього часу не поновили їх. Згідно зі\~ст.\~24\~СК України\~шлюб ґрунтується\~на вільній\~згоді жінки\~та чоловіка.\~Примушування жінки\~та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). За таких підстав, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам як позивача так і відповідачки, а тому є достатні підстави для задоволення позову відповідно до ст.ст.105, 112 Сімейного Кодексу України. Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, у зв`язку із визнанням відповідачкою позову до початку розгляду справи по суті і задоволенням позовних вимог, з неї підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 536 гривень 80 копійок, сплачений ним під час звернення з позовом до суду, а інші 50% судового збору в розмірі 536 гривень 80 копійок слід повернути позивачу з державного бюджету (а.с.5). На підставі викладеного, ст.ст. 105, 112 СК України,

Outcome: approved