Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовною заявою у якій просить визнати за нею право власності на самочинно реконструйоване нерухоме майно, а саме: громадський будинок, загальною площею 157,8 кв.м за адресою: [ADDRESS] . У позові посилається на те, що відповідно до договору купівлі-продажу комунального майна - будівлі будинку побуту шляхом продажу на аукціоні від 07.04.2003 року, зареєстрованого у реєстрі за №776 та засвідченого приватним нотаріусом Карлівського районного нотаріального округу Шубою А.Ф., [PERSON] придбала нежитлову будівлю загальною площею 104,7 кв.м., розташовану за адресою: [ADDRESS] (до зміни адміністративно-територіального устрою - Карлівський р-н.), Полтавської обл. Відповідно до договору оренди земельної ділянки від 17.02.2005 року, укладеного між Максимівською сільською радою та [PERSON] , позивачка набула права оренди на земельну ділянку кадастровий №5321683401:01:001:1054, розташовану під вказаним об`єктом нерухомого майна. Зазначений договір оренди був зареєстрований у Карлівському районному відділі Полтавської регіональної філії ДП «Центр ДЗК при Державному комітеті України по земельних ресурсах», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис 30.03.2005 року за №040555600002. Право оренди за вказаним договором було припинено лише 07.09.2023 року у зв`язку з укладенням між Карлівською міською радою та [PERSON] нового договору оренди від 22.09.2022 року на виконання рішення Карлівської міської ради від 08.04.2022 року. Право оренди на земельну ділянки кадастровий №5321683401:01:001:1054, що виникло на підставі договору оренди від 22.09.2022 року, зареєстроване у ДРРПнНМ 14.09.2023 запис №51771087. Згідно технічного паспорту на громадський будинок від 20.06.2023 року, виготовленого станом на 21.03.2023 року, інвентаризаційна справа №738, реєстраційний №ТІ01:5497-3866-5141-9965, у 2003 році власницею було проведено реконструкцію належного їй об`єкта нерухомого майна шляхом добудови прибудови «а». Так, до громадської будівлі (магазину) літ. «А-1» добудовано: коридор №12, площею 20.8, кв.м., кладову №13, площею 3,8 кв.м., підсобне приміщення №14, площею 27.5 кв.м. Разом з тим документів, що надають право на виконання таких робіт, позивачка не отримувала. Варто зазначити, що відповідно до звіту №804-63 про проведення технічного обстеження ПП ПБТІ «Інвентаризатор» 14.06.2023 року, проведеного будівельним експертом 1 категорії О.О.Присяжнюком, за результатами проведеного технічного обстеження об`єкта: громадського будинку (магазину) літ. «А-1» за адресою: [ADDRESS] , встановлено можливість його надійної та безпечної експлуатації. У судове засідання позивачка не з`явилася. Від її представника надійшла заява, у якій підтримала позовні вимоги, просила суд задовольнити позов, справу просила розглянути без її участі та без участі позивачки. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, але надійшла заява, відповідно до якої просили розглядати справу без уповноваженого представника, покладаються на розсуд суду. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши надані докази, суду приходить до висновку про можливість задоволення позову, з огляду на наступне. Стаття 16 ЦК України визначає як один зі способів захисту судом цивільного права та інтересу - визнання права. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до договору купівлі-продажу комунального майна - будівлі будинку побуту шляхом продажу на аукціоні від 07.04.2003 року, зареєстрованого у реєстрі за №776 та засвідченого приватним нотаріусом Карлівського районного нотаріального округу Шубою А.Ф., [PERSON] придбала нежитлову будівлю загальною площею 104,7 кв.м., розташовану за адресою: [ADDRESS] (до зміни адміністративно-територіального устрою - Карлівський р-н.), Полтавської обл. (а.с.10-11). Відповідно до договору оренди земельної ділянки від 17.02.2005 року, укладеного між Максимівською сільською радою та [PERSON] , позивачка набула права оренди на земельну ділянку кадастровий №5321683401:01:001:1054, розташовану під вказаним об`єктом нерухомого майна (а.с.12-14). Зазначений договір оренди був зареєстрований у Карлівському районному відділі Полтавської регіональної філії ДП «Центр ДЗК при Державному комітеті України по земельних ресурсах», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис 30.03.2005 року за №040555600002 (а.с.15). Право оренди за вказаним договором було припинено лише 07.09.2023 року у зв`язку з укладенням між Карлівською міською радою та [PERSON] нового договору оренди від 22.09.2022 року на виконання рішення Карлівської міської ради від 08.04.2022 року (а.с.16-17,18). Право оренди на земельну ділянки кадастровий №5321683401:01:001:1054, що виникло на підставі договору оренди від 22.09.2022 року, зареєстроване у ДРРПнНМ 14.09.2023 запис №51771087 (а.с.19). Згідно технічного паспорту на громадський будинок від 20.06.2023 року, виготовленого станом на 21.03.2023 року, інвентаризаційна справа №738, реєстраційний №ТІ01:5497-3866-5141-9965, у 2003 році власницею було проведено реконструкцію належного їй об`єкта нерухомого майна шляхом добудови прибудови «а». Так, до громадської будівлі (магазину) літ. «А-1» добудовано: коридор №12, площею 20.8, кв.м., кладову №13, площею 3,8 кв.м., підсобне приміщення №14, площею 27.5 кв.м. Разом з тим документів, що надають право на виконання таких робіт, позивачка не отримувала. (а.с.20-23). Варто зазначити, що відповідно до звіту №804-63 про проведення технічного обстеження ПП ПБТІ «Інвентаризатор» 14.06.2023 року (а.с.24-28), проведеного будівельним експертом 1 категорії О.О.Присяжнюком, за результатами проведеного технічного обстеження об`єкта: громадського будинку (магазину) літ. «А-1» за адресою: [ADDRESS] , встановлено можливість його надійної та безпечної експлуатації. Відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦПК України, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Відповідно до 5 частини вказаної статті, на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. В постанові від 30 березня 2016 року, ухваленій у справі №6-265цс16, Верховний Суд висловив правову позицію щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу а також правової визначеності самочинного будівництва. Так, стаття 876 Цивільного кодексу щодо визначення замовника власником об`єкта будівництва застосовується лише у взаємозв`язку зі ст.331 цього кодексу щодо обов`язкової умови про наявність права власності або права користування земельною ділянкою, на якій розташоване нерухоме майно. В інших випадках відповідно до ст.376 ЦК України такі об`єкти будівництва та інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, а особа, яка його здійснила, не набуває права власності на нього. Оскільки, позивач є власником нежитлової будівлі загальною площею 104,7 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] , який позивачем було самочинно реконструйовано, самочинно реконструйований об`єкт відповідає будівельним нормам і правилам та придатний для експлуатації за призначенням, визнання права власності на магазин не порушує права інших осіб, власник земельної ділянки заперечень не має, а земельна ділянкакадастровий №5321683401:01:001:1054, на якій розташований вказаний об`єкт нерухомостіперебуває у користуванні позивачки та належить їй на праві оренді, суд вважає необхідним застосувати ст.376 ЦК України. Враховуючи, викладене, суд вважає, за можливе, задовольнивши позов, визнати за позивачем право власності на самочинно реконструйований громадський будинок загальною площею 157,8 м2, розташований за адресою: [ADDRESS] .

Outcome: approved