Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-07 00:00:00

Позивач Концерн «Міські теплові мережі» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, в обґрунтування позову зазначивши наступне. Позивач у період з 01.11.2019 року по 30.09.2023 року надав відповідачу послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання у житлове приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS] , яка у свою чергу належним чином не здійснювала оплату за отримані послуги, у зв`язку з чим, виникла заборгованість на загальну суму 15\~245,21 гривень, яку позивач просить стягнути з відповідача, а також покласти на відповідача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2\~147,20 гривні. Ухвалою судді від 03.11.2023 року позовну заяву було залишено без руху, позивачу надано строк на усунення недоліків позову, у зв`язку із нечітким викладом обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги про стягнення заборгованості за період до листопада 2021 року. 15.11.2023 року позивачем на виконання ухвали судді подано відповідне клопотання з клопотанням про витребування доказів. Ухвалою судді від 16.11.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, сторонам встановлено строки на подання заяв по суті справи. Ухвалою суду від 08.01.2024 року у задоволенні клопотання позивача про витребування доказів відмовлено. У судове засідання представник позивача не з`явилася, у позові просила провести розгляд справи у її відсутність, без проведення фіксації судового процесу, зазначила, що підтримує позовні вимоги та просить їх задовольнити у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання повторно не з`явилася, про час і місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомила, заяв про розгляд справи за її відсутності до суду не надходило, відзив не подавала. У зв`язку з чим, на підставі ст.ст. 247, 280, 281 ЦПК України, суд розглянув справу за відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу, в порядку заочного розгляду. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані та досліджені докази у їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідачеві [PERSON] з 15.11.2021 року на праві власності належить квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 349296383 від 05.10.2023 року, і вона є користувачем послуг Концерну «Міські теплові мережі» з централізованого опалення та постачання гарячої води, наданими у приміщення даної квартири, за особовим рахунком № [NUMBER] , що підтверджується наданими позивачем доказами. Згідно з довідкою Концерну «Міські теплові мережі» позивачем за особовим рахунком № [NUMBER] нараховано заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за період з 01.11.2019 року по 30.09.2023 року загальним розміром 15\~245,21 гривень. На підтвердження зазначеного розміру заборгованості, заявленої до стягнення з відповідача, позивачем надано відповідний розрахунок суми позову. Відповідно до ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини першої статті 1 ЦК України особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників, регулюються цивільним законодавством. Статтею 1 Закону України „Про житлово-комунальні послуги, індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг. Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, власники, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг (ст. 3). Відповідно до частини першої статті 4 зазначеного Закону законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг. Разом із тим відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, установлених статтею 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань. Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Таким чином, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувались ними. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року N 6-59цс13. З досліджених матеріалів справи вбачається, що доказів про отримання відповідачем послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання у період з 01.11.2019 року 15.11.2021 року, тобто до набуття права власності на житлове приміщення, за адресою: [ADDRESS] , на підставі закону позивачем не надано. Будь-яких даних про отримання таких послуг відповідачем на підставі укладеного між сторонами договору матеріали справи не містять. Статтею 6\~Закону України\~„Про житлово-комунальні\~послуги передбачено,\~що учасниками\~правовідносин у\~сфері надання\~житлово-комунальних\~послуг є,\~зокрема,\~споживачі (індивідуальні\~та колективні) і виконавці комунальних послуг. Виходячи в вищезазначених положень Закону, особа стає споживачем житлово-комунальних послуг за умови, якщо фактично користується (чи є намір користуватися) цими послугами. Обов`язок оплачувати житлово-комунальні послуги виникає у споживачів з моменту користування цими послугами. Відповідно до ст. 81 ЦПК України,\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України,\~належними є\~докази,\~які містять\~інформацію щодо\~предмета доказування. Предметом\~доказування є\~обставини,\~що підтверджують\~заявлені вимоги\~чи заперечення\~або мають\~інше значення\~для розгляду\~справи і\~підлягають встановленню\~при ухваленні\~судового рішення. Сторони\~мають право\~обґрунтовувати належність\~конкретного доказу\~для підтвердження\~їхніх вимог\~або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за період 01.11.2019 року 15.11.2021 року, розмір якої згідно із розрахунком позивача становить 7\~646,39 гривень, є необґрунтованими, не підтвердженими належними доказами, оскільки позивачем не доведено обов`язку відповідача її сплати, у зв`язку з чим не підлягають задоволенню. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення заборгованості, нарахованої Позивачем за період з грудня 2021 року по вересень 2023 року включно, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 9 Закону України „Про житлово-комунальні послуги, споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Статтею\~12\~Закону України\~„Про житлово-комунальні\~послуги передбачено,\~що надання\~житлово-комунальних\~послуг здійснюється\~виключно на\~договірних засадах. Відповідно до ч. 4. ст. 13 Закону України „Про житлово-комунальні послуги, з пропозицією про укладання договору про надання комунальних послуг або про внесення змін до нього (крім індивідуальних договорів, укладених відповідно до частини п`ятої цієї статті) може звернутися будь-яка сторона, надавши письмово другій стороні проект відповідного договору (змін до нього), складений згідно з типовим договором. Так, законодавством передбачений двосторонній обов`язок, щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, у зв`язку з чим у разі відмови на оплату таких послуг споживачем з посиланням на відсутність укладеного договору не беруться до уваги, оскільки споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відповідно до Порядку відключення споживачів від систем централізованого опалення та постачання гарячої води, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 169 від 26.07.2019 року, дія цього Порядку поширюється на споживачів, виконавців комунальної послуги з постачання теплової енергії, виконавців комунальної послуги з постачання гарячої води, виконавців робіт з обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання та постачання гарячої води, операторів зовнішніх інженерних мереж, органи місцевого самоврядування. Таким чином, відсутність укладеного між сторонами договору, обов`язковість укладання якого лежить на споживачеві і на теплопостачальній організації не виключає можливості стягнення зі споживача на користь теплопостачальної організації вартості послуг з теплопостачання, надання яких підтверджено належними доказами. Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17, яким встановлено, що за наявності спору щодо фактичних договірних відносин про надання відповідних житлово-комунальних послуг, відсутність укладеного письмового договору не звільняє відповідача від обов`язку оплати за надані такі послуги. Згідно із розрахунком позивача сума заборгованості за період з грудня 2021 року по вересень 2023 року включно становить 7\~598,82 гривень, який в ході розгляду справи відповідачем не спростовано належними доказами. Відповідно до\~п.\~5\~ч.\~2\~ст.\~7\~Закону України\~„Про житлово-комунальні\~послуги,\~індивідуальний споживач\~зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Надані позивачем докази про наявність заборгованості по отриманим відповідачем послугам за вказаний період у встановленому розмірі суд вважає належними, допустимими та, оцінюючи їх у сукупності, вважає достатніми для підтвердження аргументів, викладених у позові про наявність підстав для її стягнення з відповідача. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України, при порушенні зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом. На підставі викладеного, враховуючи, що на час розгляду справи судом сума заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води відповідачем не сплачена, матеріали справи не містять доказів того, що відповідачем було вжито заходи по погашенню заборгованості, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за період з грудня 2021 року по вересень 2023 року включно у розмірі 7\~598, 82 гривень. В іншій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 2\~147,20 гривень, які підтверджені платіжною інструкцією № 18752 від 03.10.2023 року.

Outcome: partial