Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-16 00:00:00

У липні 2020 року [PERSON] звернулася до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок залиття жилого приміщення, у розмірі 88076, 00 грн. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що є власником квартири [ADDRESS] , у якій позивач мешкає зі своєю сім`єю. Досить недавно, за власні кошти, у квартирі було проведено капітальний ремонт, а саме: змінена електропроводка, вирівняні та відшпакльовані стіни та стеля, поклеєні шпалери, змінені міжкімнатні двері разом з коробами, встановлено паркет на підлозі. Так, 29.06.2020 року, близько 14 год 00 хв., позивач виявила, що квартира була залита водою сусідами зверху. З метою фіксації та обстеження наслідків залиття квартири, позивач відразу звернулася з відповідною заявою до КП «Жилкомсервіс», оскільки будинок у якому знаходиться квартира перебуває на їх балансі. 30 червня 2020 року комісією в складі працівників дільниці № 1 КП «Жилкомсервіс», було проведено обстеження квартири з метою виявлення причин і розміру заподіяної шкоди. Згідно висновкам комісії, залиття квартири відбулося із квартири, що розташована вище - №17 , через прорив трубопроводу холодного водопостачання в туалеті. Власником квартири [ADDRESS] є відповідач - [PERSON] . Відповідно до звіту оцінювача про проведення оцінки збитку від 08.07.2020 року, розмір матеріальної шкоди завдано внаслідок залиття квартири [ADDRESS] становить 88076,00 гри. Просить суд позов задовольнити. Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 26.05.2021 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок залиття жилого приміщення задоволені. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 28.08.2023 року заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 26.05.2021 року по справі №638/10472/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок залиття жилого приміщення скасовано та справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. 11.09.2023 року до Дзержинського районного суду м. Харкова надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача [PERSON] - адвоката Матвєєва С.І., згідно якого просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з [PERSON] майнової шкоди, завданої внаслідок залиття квартири. Відзив обґрунтовано тим, що квартира [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу №444 від 27.12.2007 року належить на праві власності [PERSON] . Проте, 18.07.2018 року між відповідачем та громадянином [PERSON] був укладений договір оренди вказаної квартири та відповідно до предмету договору орендодавець надає, а орендар отримує у тимчасове користування вищезазначену квартиру. Відповідно до п. 1.3 Договору, строк оренди визначається з 01.08.2018 року по 01.02.2019 рік. Відповідно до п. 7.2 Договору, у випадку, якщо одні зі сторін не заявить про свій намір про припинення даного договору в строк до 01.02.2019 року, то даний договір вважається пролонгованим до 31.12.2020 року, без права наступної пролонгації, тобто громадянин [PERSON] на день залиття фактично користувався квартирою №17 . Тобто, враховуючи викладене, залиття квартир №5 відбулось не з вини [PERSON] , а тому остання звільняється від обов`язку відшкодовувати шкоду, завдану позивачу. Окрім цього, у відзиві зазначено, що складання акту обстеження від 30.06.2020 року відбулось без участі власника (наймача, орендаря) квартири, з вини якого стялось залиття, оскільки правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 №76 передбачена форма та зміст акту в тому числі про залиття квартири, відповідно до якого з актом ознайомлюються мешканці залитої квартири та квартири, з якої відбулось залиття. Акт від 30.06.2020 року складено з порушенням вимог пункту 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, а тому зазначений акт не може бути належним та допустимим доказом заподіяння відповідачем з його вини майнової шкоди позивачем. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, причин неявки не повідомила, про час та місце слухання справи повідомлялась належним чином. Від представника відповідача [PERSON] - адвоката Матвєєва С.І. надійшла клопотання про розгляд справи без участі відповідача та її представника. Суд, дослідивши доводи сторін, дослідивши справу, та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Згідно зі статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи відповідному органі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов`язків; таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору. Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання. Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 Цивільного кодексу України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Як встановлено під час судового розгляду, [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 23.02.1998 року, реєстраційний № [NUMBER] . 29.06.2020 року, близько 14 год 00 хв. відбулося залиття квартири [ADDRESS] . Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 року №76, передбачено форму та зміст акту про залиття, аварію, що трапилась на системі централізованого опалення, гарячого водопостачання (або холодного водопостачання). Згідно Додатку №4 в акті повинні бути відображені: дата складання акту, прізвища, ініціали та займані посади членів комісії, прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; прізвище, ім`я по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, з вини якого сталося залиття; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття. В акті повинен міститись висновок про те, хто заподіяв шкоду. А також з актом ознайомлюються мешканці залитої квартири та квартири, з якої відбулось залиття. 30 червня 2020 року комісією в складі працівників дільниці №1 Комунального підприємства «Жилкомсервіс» було проведено обстеження квартири з метою виявлення причин і розміру заподіяної шкоди, оскільки будинок за адресою: [ADDRESS] - перебуває на балансі Комунального підприємства «Жилкомсервіс». Згідно Акту обстеження №130 від 30.06.2020 року, комісією у складі начальника дільниці №1 Комунального підприємства «Жилкомсервіс» [PERSON], інженера [PERSON] та майстра [PERSON] було встановлено наступні пошкодження: в коридорі на підлозі покоробився паркет - 13 м2; в коридорі на стіні (шпалери) мокрі плями та відшарування шпалер - 12 м2; в коридорі на стелі на водоемульсійній покрасці сліди залиття - 4 м ; в ванній набряк дверний блок; в ванній на стелі залиті полістирольні плитки 2,5 м ; в ванній на стелі на облицювальній плитці сліди залиття - 2 м ; в туалеті на стелі на водоемульсійній окрасці сліди залиття - 1 м2; в туалеті на стіні на шпалерах сліди залиття - 3 м2; в кухні на стіні на шпаклювальному шарі маються сліди залиття - 9 м2; на кухні на стелі по шпаклювальному шарі маються сліди залиття - 2.5 м2; в кухні вода текла з технологічних отворів; в спальні на підлозі залитий да деформований паркет -2,5 м2; в спальні набряк дверний блок та лиштва деформована; в спальні на стіні на шпалерах сліди залиття - 4,7 м2; в спальні вода текла по укосам вікна; у другій спальні на стіні на шпалерах сліди залиття - 3.2 м2; у другій спальні на стелі на шпалерах сліди залиття - 1,5 м2; у третій кімнаті залито паркет на підлозі - 1,7м2; не працюють розетки у кількості 7 шт. Згідно висновку комісії, залиття квартири відбулося із квартири, що розташована вище - №17 з причини прориву трубопроводу холодного водопостачання в туалеті. Власником квартири [ADDRESS] є відповідач - [PERSON] , що підтверджується інформаційною довідкою №217467702 від 23.07.2020 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна. У відповідності до статті 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. За змістом статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Відповідно до частини другої статті 13 Цивільного кодексу України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Згідно з пунктом 11 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 08 серпня 1992 року № 572 (зі змінами затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року №45) власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків несуть відповідальність згідно із законодавством. Відповідно до частини другої статті 11 Цивільного кодексу України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов`язку відшкодувати шкоду, є заподіяння майнової шкоди. Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі. Відповідно до частин першої-третьої статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. За змістом положень частини третьої статті 386 Цивільного кодексу України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Частиною першою статті 1166 Цивільного кодексу України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до частини другої цієї статті особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 Цивільного кодексу України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини. У справах про відшкодування шкоди потерпілі подають докази, що підтверджують факт завдання ним шкоди за участю відповідача, розмір такої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду, при цьому обов`язок доведення відсутності вини несе відповідач. На підтвердження факту залиття квартири №5 відбулось не з вини відповідача [PERSON] , відповідач надала копію договору оренди квартири від 18.07.2018 року, згідно якого [PERSON] надає, а [PERSON] приймає в тимчасове користування (оренду) 3-ьох кімнатну квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Згідно п.1.3 Договору строк оренди вказаної квартири зазначено з 01.08.2018 року по 01.02.2019 рік. Відповідно до п.7.2 Договору, в разі, якщо одна зі сторін не заявляє про свій намір про припинити дію даного Договору в термін до 01.02.2019 року, даний Договір вважається пролонгованим до 31.12.2020 року без права наступної пролонгації. Суд не приймає в якості доказу вказаний Договір оренди квартири від 18.07.2018 року, оскільки він містить суттєві виправлення в п.1.3 Договору щодо строку оренди квартири та текст п. 7 Додаткових умов написаний від руки. Зазначене ставить під сумнів що дійсно всі зазначені умови щодо Договору були обумовлені наймачем квартири під час його укладання (підписання), а не здійснені щодо врегулювання судового спору. Окрім цього, позивач в позовній заяві на виконання вимог пункту 6 частини 3 статті 175 ЦПК України зазначила, що відповідач добровільно завдану шкоду відшкодовувати не бажає, хоча позивач неодноразово приймала заходи щодо досудового врегулювання даного спору, шляхом усних бесід з відповідачем, проте остання прохання позивача про сплату майнової шкоди ігнорувала. Вказане свідчить про обізнаність відповідача щодо наявного спору про відшкодування майнової шкоди внаслідок залиття квартири. А тому суд дійшов до висновку, що відповідачем не доведено, що шкода завдана не з її вини. Відповідно до пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: наявність шкоди, протиправна поведінка заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, вина. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір. Згідно частиною 2 статті 1192 Цивільного кодексу України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Судовим розглядом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 29.06.2020 року, близько 14 год 00 хв. відбулося залиття квартири [ADDRESS] . Факт залиття квартири, власником якої є позивач, з вини відповідача підтверджується актом обстеження №130 від 30.09.2020 року, затвердженого начальником дільниці №1 КП «Жилкомсервіс» [PERSON]. Актом чітко встановлено, що залиття квартири №5 відбулось з квартири №17 , яка розташована вище, внаслідок прориву трубопроводу холодного водопостачання в туалеті. Зазначений акт суд вважає належним і допустимим доказом у справі. Акт від 30.06.2020 року не скасований, ніким не оспорений та є дійсним. Презумпцію вини у залитті квартири, належної позивачу [PERSON] , відповідачем не спростовано, таким чином, акт від 30.06.2020 року підтверджує обставини вини відповідача у залитті квартири, а отже остання на підставі статей 22, 23, 386, 1166, 1167, 1192 Цивільного кодексу України, має відшкодувати позивачу матеріальну шкоду, спричинену залиттям, що сталось 30.06.2020 року, оскільки не довела, що шкода завдана не з її вини. Відповідач не спростувала належними та допустимими доказами своєї вини у залитті квартири позивача, клопотання про проведення відповідних судових експертиз, зокрема на предмет визначення причин залиття квартири позивача, не заявляла та не надала доказів щодо розміру спричиненої позивачу майнової шкоди, хоча це є її процесуальним обов`язком, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди. Для встановлення вартості відновлювального ремонту квартири, 03.07.2020 позивач звернулася із заявою до виконувача незалежної оцінки: ФОП [PERSON] (Сертифікат суб`єкта оціночної діяльності ФДМУ [NUMBER] від 18.07.2017 р. строк дії до 18.07.2020 р.), у зв`язку з чим між нами було укладено договір № 12/07-20 від 03.07.2020, про проведення оцінки вартості збитку. Відповідно до звіту оцінювача про проведення оцінки збитку від 08.07.2020 року, розмір матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири [ADDRESS] становить - 88076,00 грн. Тобто, судом встановлено, що розмір матеріальної шкоди, завданої відповідачем внаслідок залиття, підтверджений матеріалами справи. Таким чином, оскільки позивач на виконання свого процесуального обов`язку надав належні і неспростовні докази на підтвердження своєї позиції, підтвердив свої позовні вимоги, та оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд ухвалює рішення про задоволення позову за його доведеністю. Відповідно до вимог частини 2 статті 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок залиття жилого приміщення підлягає задоволенню.

Outcome: approved