Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-09 00:00:00

27.07.2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання. Стислий виклад позиції позивача. Позовна заява мотивована тим, що з 15 серпня 1990 року по 22 травня 1992 року, та з 28 квітня 1994 року по 03 березня 2000 року та з 07 березня 2000 року по 16 вересня 2002 року, та з 26 грудня 2002 року по 23 лютого 2016 року він працював у різних структурних підрозділах та на різних посадах у Приватному акціонерному товаристві "ДТЕК Павлоградвугілля". За час роботи на підприємстві відповідача позивач отримав хронічне професійне захворювання, згідно з актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання встановлено у позивача наявність низку захворювань: радикулопатія білатеральна попереково-крижова L5, S1, шийна С5,С6,С7 з вираженими статико-динамічними порушеннями та порушеннями біомеханіки хребта, стійким больовим, м`язово-тонічним і периферичним нейросудинним синдромами, з вазомоторно-трофічними порушеннями на кистях, нейродистрофією у вигляді двостороннього плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ст.), остеоартрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових суглобів (ПФ другого ст.) і колінних (ПФ другого ст.)., хронічне обструктивне захворювання легень першої ст. (пиловий бронхіт першої ст., емфізема легень першої ст.), група «А». ЛН першого ст. нейросенсорна приглухуватість першого ступеня, (з легким зниженням слуху). Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії від 14 вересня 2017 року серії 12 ААА № 049510 (копія додається) позивачу повторно визначено ступінь втрати працездатності на рівні 60% з яких: 45% - радикулопатія, 10% - хронічне обструктивне захворювання легень, 5% - нейросенсорна приглухуватість. Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії від 14 вересня 2017 року серії 12 ААА № 651922 (копія додається) позивачу повторно встановлено третю групу інвалідності та протипоказана робота в умовах важкої фізичної праці, підземно, несприятливому мікрокліматі, пилу, шуму. Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії від 10 серпня 2020 року серії 12 ААА № 077000 (копія додається) позивачу повторно визначено ступінь втрати працездатності на рівні 60% з яких: 45% - радикулопатія, 10% - хронічне обструктивне захворювання легень, 5% - нейросенсорна приглухуватість. Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії від 10 серпня 2020 року серії 12 ААБ № 597002 (копія додається) позивачу повторно встановлено третю групу інвалідності. Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії від 19 липня 2023 року серії 12 ААА № 141551 (копія додається) позивачу повторно безстроково визначено ступінь втрати працездатності на рівні 60% з яких: 45% - радикулопатія, 10% - хронічне обструктивне захворювання легень, 5% - нейросенсорна приглухуватість. Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії від 19 липня 2023 року серії 12 ААГ № 552031 (копія додається) позивачу повторно безстроково встановлено третю групу інвалідності та протипоказана робота в умовах дії пилу, шуму, важкої фізичної праці, несприятливого мікроклімату, підземно. Часткова втрата працездатності внаслідок хронічного професійного захворювання призвела до порушення його особистих немайнових прав, порушення нормальної життєдіяльності, необхідності здійснення ним додаткових зусиль для організації свого життя. Отримана травма спричинює йому моральну шкоду, на відшкодування якої просив стягнути з відповідача 245 000 грн. Стислий виклад позиції відповідача. 22.09.2023 року відповідач надав відзив на позовну заяву, просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. [PERSON] був забезпечений необхідними засобами індивідуального захисту та спеціальним одягом, а також були створені Відповідачем, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, безпечні і нешкідливі умови праці. Сама ж важкість, небезпечність та шкідливість технологічного процесу виробництва на підприємстві Відповідача - не є достатньою та самостійною підставою для відповідальності підприємства у вигляді моральної шкоди по професійному захворюванні чи іншому ушкодженні здоров`я працівника при виконанні ним трудових обов`язків. Крім того, що Позивач, укладаючи з Відповідачем трудовий договір, був повідомлений під підпис, в порядку передбаченому ст.29 КЗпП України, про важкі, шкідливі та небезпечні умови праці, можливі негативні наслідки цих умов праці на стан його здоров`я та пов`язані з цими умовами праці пільги та компенсації. Ніщо не перешкоджало Позивачу відмовитися від укладення цього договору. Він свідомо йшов працювати в шкідливих, важких та небезпечних умовах праці. Також, щорічно проходив періодичний медичний огляд, і був усвідомлений про стан свого здоров`я (професійне захворювання виникає не раптово, а протягом певного періоду - проф.маршруту), і під час медоглядів при погіршенні стану. Позивач також мав можливість припинити трудовий договір, однак продовжував працювати в шкідливих та небезпечних умовах, тобто свідомо йшов на ризик для свого здоров`я за для отримання пов`язаних з цим пільг та компенсацій; підвищеного заробітку, скороченого робочого дня, додаткових відпусток, пільгового стажу на пенсію та таке інше. Заяви, клопотання; інші процесуальні дії у справі Ухвалою суду відкрито провадження у справі. Ухвалою суду відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача про витребування доказів. Ухвалою суду відмовлено в задоволенні клопотання про призначення судово-психологічної експертизи. Ухвало суду закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до розгляду по суті. Згідно письмової заяви представник позивача підтримав позов, просив задовольнити. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини справи, встановлені судом Позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», з 15.08.1990 року прийнятий учнем гірничого на поверхні, з 08.07.1991 року переведений підземним електрослюсарем 3 розряду з повним робочим днем в шахті, 22.05.1992 звільнений згідно ст.36 п.3 КЗпП України, у зв`язку з призовом на військову службу, 28.04.1994 року прийнятий підземним електрослюсарем 3 розряду з повним робочим днем в шахті, 03.03.2000 року звільнений згідно ст. 38 КЗпП України за власним бажанням, 07.03.2000 року прийнятий прохідником 5 розряду підземним з повним робочим днем в шахті, з 16.09.2002 року звільнений за власним бажанням, 26.12.2002 року прийнятий підземним прохідником 5 розряду з повним робочим днем в шахті по терміновому трудовому договору, 23 лютого 2016 року був звільнений з займаної посади за п.2 ст.40 КЗпП України у зв`язку з невідповідністю виконуваній роботі через стан здоров`я. Згідно з п.12 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 11.07.2016 р. загальний стаж роботи [PERSON] за професією прохідник 5 розряду з повним робочим днем в шахті 22 роки 2 місяці у цеху в умовах впливу шкідливих факторів. Згідно з п.13 Акту, згідно з Державними санітарними нормами та правилами «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу», затвердженими Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 11.07.2016 р №248 оцінка умов праці прохідника дільниці підготовчих робіт №3 ВСП «ШАХТОУПРАВЛІННЯ ПАВЛОГРАДСЬКЕ» ПрАТ «ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ» [PERSON] віднесена: -по вмісту в повітрі робочої зони хімічних речовин- до 3 класу 4 ступеню «Шкідливі»; -по мікроклімату - до 2 класу «Допустимі»; -за параметрами шуму - до 3 класу 2 ступеню «Шкідливі»; -за параметрами локальної вібрації - до 2 класу «Допустимі»; -за показниками важкості пралі - до 3 класу 3 ступеню «Шкідливі»; -за показниками напруженості праці - до 3 класу 2 ступеню «Шкідливі». -загальна оцінка - до 3 класу 4 ступеня Шкідливі. Згідно п.17 Акту, причина виникнення професійного захворювання: Важкість праці: робоча поза з вимушеними нахилами тулуба уперед під кутом більше 30° 358 разів за зміну, при нормі 51-100 разів; маса вантажу, що постійно підіймається та перемішується вручну становила 60 кг. при нормі до 30 кг; Фіз. де динамічне навантаження при загальному навантаженні за участю м`язів рук, тулуба, ніг становило 40000 кг/м. при нормі до 44000 кг/м. величина статичного навантаження за зміну двома руками становило 70000 кг/с. при нормі 70000 кг/с: переходи пішки становили 8 км за змінній при нормі 8 км. Вміст пилу з вмістом вільного діоксиду кремнію до 10% в повітрі робочої зони в 30 разів перевищує ГДК( 120.65 мг/м3. при ГДК 4.0 мг/м3) по СанПіН 4617-88 «Предельно допустимые концентрации (ПДК) вредных веществ в воздухе рабочей зоны». Еквівалентний рівень шуму перевищує нормативний на 10 дБА (90дБА. при ГДР 80дБА) по ДСН 3.3.6.037-99. Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААА № 431971 від 05.08.2016 року виданої МСЕК, [PERSON] первинно встановлено третю групу інвалідності, ступінь втрати професійної працездатності - 60% з 02.08.2016 року. Згідно довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА № 019493 від 05.08.2016 року виданої МСЕК, [PERSON] первинно встановлено третю групу інвалідності, ступінь втрати професійної працездатності - 60%, з них 45 % - радикулопатія, 10 % - ХОЗЛ, 5% - туговухість з 02.08.2016 до 01.04.2017. Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААА № 651922 від 14.09.2017 року виданої МСЕК, [PERSON] повторно встановлено третю групу інвалідності, з 01.09.2017 року. Згідно довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА № 049510 від 14.09.2017 року виданої МСЕК, [PERSON] повторно встановлено третю групу інвалідності, ступінь втрати професійної працездатності - 60%, з них 45 % - радикулопатія, 10 % - ХОЗЛ, 5% - туговухість з 01.09.2017 до 01.09.2020. Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ № 597002 від 10.08.2020 року виданої МСЕК, [PERSON] повторно встановлено третю групу інвалідності, з 01.09.2020 року. Згідно довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА № 077000 від 10.08.2020 року виданої МСЕК, [PERSON] повторно встановлено третю групу інвалідності, ступінь втрати професійної працездатності - 60%, з них 45 % - радикулопатія, 10 % - ХОЗЛ, 5% - туговухість з 01.09.2020 до 01.09.2023. Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ № 552031 від 19.07.2023 року виданої МСЕК, [PERSON] повторно встановлено третю групу інвалідності, з 01.09.2023 року до безстроково. Згідно довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА № 141551 від 19.07.2023 року виданої МСЕК, [PERSON] повторно встановлено третю групу інвалідності, ступінь втрати професійної працездатності - 60%, з них 45 % - радикулопатія, 10 % - ХОЗЛ, 5% - туговухість з 01.09.2023 до безстроково. Згідно наданих епікризів позивач неодноразово проходив лікування в медичних закладах у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання. Норми права, які застосував суд, та висновки суду за результатами розгляду справи Відповідно до ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я. Згідно з частинами першою та третьою статті 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Відповідно до вимог ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Згода позивача на працю в тяжких умовах праці, не знімає обов`язку та відповідальності з відповідача за забезпечення належних умов праці. Статтею 160 КЗпП України передбачено, що постійний контроль за додержанням працівниками вимог нормативних актів про охорону праці покладається на власника. Стаття 173 КЗпП України передбачає, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. В даному випадку професійне захворювання пов`язане з виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, тому відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди покладається на роботодавця (підприємство). Судом встановлено, що після роботи на підприємстві відповідача протягом 25 років, та звільнення за станом здоров`я 23.02.2016 року до встановлення позивачу первинно 60 відсотків втрати професійної працездатності 05.08.2016 року, позивач на інших підприємствах не працював. Частиною першою ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України в «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Як зазначено в пункті 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року, №1-9/2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, відповідно до статей 23,1167 ЦК України, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. Надані позивачем докази повною мірою вказують, що ушкодження здоров`я відбулося при виконанні ним трудових обов`язків, що у свою чергу призвело як до фізичних, так і до моральних страждань. Втрата працездатності призвела до обмеження його можливості вести активний спосіб життя, вільно спілкуватися, внаслідок чого останній змушений прикладати додаткові зусилля для організації свого життя. Суд не може погодитись із запереченнями представника відповідача, який вважає не доведеним позивачем факт заподіяння моральної шкоди так як не встановлені зміни у психічному стані, відповідні записи лікаря-психіатра, психотерапевта, психолога, оскільки згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснено, що моральна шкода може складатися зокрема з моральних переживань у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного способу життя, при настанні інших негативних наслідків, що має місце в цьому випадку, тому що всі зазначені обставини в позивача наступили саме у результаті втрати професійної працездатності, внаслідок професійних захворювань. З врахуванням викладеного, суд вважає законними та обґрунтованими вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, так як внаслідок отриманого професійного захворювання на виробництві останньому заподіяні фізичний біль і душевні страждання. Ушкодження здоров`я призвело до порушення його особистих немайнових прав, таких як, право на охорону здоров`я, на безпечну працю. Все це призвело до порушення його звичного образу життя та вимагає від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, що належним чином має бути компенсовано. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд керується принципом розумності та справедливості, приймає до уваги стан здоров`я позивача, втрату професійної працездатності, вину підприємства в заподіянні шкоди, характер та об`єм його фізичних, душевних, психічних страждань від одержаного профзахворювання, втрату можливості його трудової та соціальної реабілітації, що призвело до значних тяжких змін життєвих зв`язків, а саме 60% втрати професійної працездатності, істотність вимушених змін в життєвих стосунках, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 120 000 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди. Відповідно до пункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 16 січня 2020 року № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», який набрав чинності 23 травня 2020 року, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або у розмірі, визначеному законом. У попередній редакції зазначена норма права передбачала, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю. Тобто з 23 травня 2020 року пункт «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України доповнено словами «а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом». Граматичне та системне тлумачення зазначеного пункту ПК України у чинній редакції дозволяє зробити висновок, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються: 1) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди; 2) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування шкоди життю та здоров`ю; 3) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. Отже, як до 23 травня 2020 року, так і чинним податковим законодавством передбачено, що стягнуті за рішенням суду суми на відшкодування шкоди життю та здоров`ю не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку. Вказана правова позиція відображена в постанові Верховного Суду від 25 січня 2023 року у справі №598/438/21. У зв`язку\~із зазначеним,\~моральна шкода\~на користь\~позивача підлягає\~стягненню без\~відрахуванням утримання\~податку та\~обов`язкових\~платежів. Розподіл судових витрат. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 6 цієї статті передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються всі судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 2 ч. 1ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачі за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи звільняються від сплати судового збору. Оскільки, позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому з відповідача підлягає стягненню дохід держави судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 1200 грн.

Outcome: partial