Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-22 00:00:00

[PERSON] у вересні 2023 року звернувся до суду з указаним позовом, який мотивував тим, що 27.09.2008 він та відповідачка уклали шлюб, який зареєстрували у відділі реєстрації актів цивільного стану Тростянецького районного управління юстиції Сумської області. За час шлюбу, [INFO] у них народилася донька [PERSON] . Сімейні стосунки між ними розладилися через те, що відповідачка планує виїхати за кордон на заробітки та забрати із собою доньку. Позивач з цим не погоджується, оскільки буде позбавлений можливості належного піклування та спілкування з дитиною. Також позивач вказав, що дитина проживає разом із ним, є ученицею сьомого класу ЗЗСО І-ІІІ ступенів № 2 Тростянецької міської ради, відвідує гуртки танців і малювання, має багато друзів та однолітків. Також у Тростянці проживають дідусь та бабуся дитини, яких вона часто відвідує. У разі виїзду дитини за кордон, рівень її навчання знизиться, вона не зможе спілкуватися з однолітками та родичами у достатній кількості. Відповідачка не знає достеменно у яких умовах вони будуть проживати у Словаччині, не знають мови цієї країни та чи зможе відповідачка забезпечити себе та дитину. Враховуючи інтереси дитини, сталі соціальні зв`язки, можливість забезпечувати та утримувати дитину, позивач просить суд визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом із ним за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 27.09.2023 було відкрито провадження у справі та призначено до підготовчого засідання. Ухвалою суду від 24.10.2023 було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги пославшись на обставини викладені у позовній заяві, просили задовольнити позов. Також позивач пояснив, що він не перешкоджає відповідачці у спілкуванні з дитиною та бажає, щоб дитина проживала у рідному місті, спілкувалася зі своїми друзями, ходила до школи, не полишала країну. Відповідачка у підготовчому судовому засіданні проти позову заперечила та зазначила, що бажає щоб дитина виїхала за кордон. В подальшому відповідачка у судове засідання не з`явилася та не повідомила суд про причину неявки. Представник відповідачки у судовому засіданні проти позову не заперечив та пояснив, що відповідачка виїхала за кордон до Словаччини де працює та проживає у гуртожитку. На даний час відповідачка не має змоги забезпечити житлом дитину, тому змушена залишити дочку проживати з батьком. Зі слів відповідачки йому відомо, що дитина не бажає виїжджати за кордон. Представник третьої особи у судове засідання не з`явилася, але подала заяву в якій просить суд справу розглянути без її участі, письмових пояснень щодо позову не подала. Заслухавши пояснення позивача та відповідачки, їх представників, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, суд вважає, що між сторонами мають місце сімейні правовідносини, позов обґрунтований і підлягає задоволенню з огляду на таке. Судом установлено, що позивач та відповідачка є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с. 15). Згідно характеристики складеної головою вуличного комітету м. Тростянець Соболевою Л.М. від 21.09.2023 позивач разом з донькою [PERSON] з 2019 року проживає у [ADDRESS] . За період проживання проявив себе виключно з позитивного боку, як зразковий громадянин, підтримує добрі стосунки з сусідами. Займається вихованням доньки. Алкогольні напої та наркотичні речовини не вживає (а.с. 17). З довідки виданої ПАТ «Монделіс Україна» від 19.09.2023 за № СN000000032, а також трудової книжки серії [NUMBER] вбачається, що позивач з 26.08.2014 працює у ПАТ «Монделіс Україна» на посаді оператора лінії у виробництві харчової продукції (а.с. 21, 24-26). Згідно характеристики виданої ПАТ «Монделіс Україна», за місцем роботи позивач зарекомендував себе відповідальним працівником, вчасно і якісно виконує свої обов`язки, не порушує правила внутрішнього розпорядку, дотримується трудової і виробничої дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці та техніку безпеки (а.с. 22). З довідки виданої Закладом загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів №2 Тростянецької міської ради Сумської області від 20.09.2023 за №412/04-03 вбачається, що [PERSON] навчається у 7-Б класі вказаного закладу освіти (а.с. 27). З довідки виданої Комунальним позашкільним навчальним закладом Тростянецької районної ради «Палац дітей та юнацтва» від 20.09.2023 за №183 вбачається, що [PERSON] відвідує гуртки вказаного позашкільного навчального закладу і є вихованкою зразкового ансамблю сучасного танцю «Конфеті» та гуртка «Образотворче мистецтво» (а.с. 27, 28). Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов проживання [PERSON] проживаючого [ADDRESS] від 31.10.2023 під час перевірки комісія встановила, що позивач проживає у вказаній квартирі разом із дитиною [PERSON] , [INFO] . У квартирі наявна окрема кімната для проживання дитини та має меблі для навчання та зберігання особистих речей дитини (а.с. 53). З довідки про обстеження психоемоційного стану [PERSON] складеної практичним психологом [PERSON] від 25.09.2023 вбачається, що у родині Бєлоус назріли протиріччя. [PERSON] прийняла остаточне рішення виїхати за кордон. На запитання психолога до дитини, чому вона не хоче виїхати за кордон, дитина відповіла, що тут краще мотивуючи тим, що вона має можливість спілкуватися з батьком, друзями, ходити на гуртки, відвідувати дідуся та бабусю. Також дитина пояснила, що батько завжди відгукувався на її проблеми та потреби, цікавився її життям, ходив у школу, допомагав з уроками. Якщо у неї виникнуть проблеми, то вона одразу звернеться до батька. Підсумовуючи психолог зазначила, що батько, усвідомлюючи обставини, що склалися, готовий взяти на себе повну відповідальність за благополуччя та здоров`я своєї дочки. Така батьківська позиція дозволяє [PERSON] відчувати себе у безпеці, гнучко реагувати на виклики життя та конструктивно переживати стресові ситуації (а.с. 54-57). Опитана у судовому засіданні малолітня дитина [PERSON] пояснила, що вона навчається у 7 класі школи №2 у м. Тростянець та проживає разом із батьком. Її мати на даний час перебуває за кордоном. Мати їй пропонувала поїхати за кордон, але вона не погодилась. Вона не бажає залишати школу, гуртки, бабусю з дідусем, які проживають у м. Тростянець. У неї є подруги, які проживають за кордоном та розповідали їй, що до українців ставляться не дуже добре. З матір`ю вона спілкується по телефону один раз на день або на два дні. Мати їй говорила, що коли знайде роботу та житло, то знову запропонує їй поїхати за кордон. Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами Конституції України, Сімейного кодексу України (далі - СК України), Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), Закону України «Про охорону дитинства», Конвенцією про права дитини, прийнятою 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, підписану Українською РСР 21 лютого 1990 року та ратифікованою постановою ВР №789-XII від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція про права дитини). Так, відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно ч. 3 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Відповідно до ч. 2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Згідно ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Тлумачення положень ст. 161 СК України свідчить, що до інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Відповідно до ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Як вбачається з висновку складеного Відділом «Служба у справах дітей» Тростянецької міської ради Сумської області від 31.10.2023 за № 119/01-23 про визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , спеціалістами було здійснено виїзд за місцем проживання дитини та проведено обстеження матеріально-побутових умов проживання. В ході перевірки було з`ясовано, що позивач разом з дитиною проживають у квартирі, яка має належні побутові умови, для дитини виділена окрема кімната з місцем для сну, столом для виконання навчальних завдань та шафою для зберігання особистих речей. У зв`язку з наведеним, Відділ «Служба у справах дітей» Тростянецької міської ради Сумської області вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом із батьком [PERSON] (а.с. 82). Принципом 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Ухвалюючи рішення у справі «М.С. проти України», Європейський суд з прав людини наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах. Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (ст. 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками. У справі «Хант проти України» Європейський суд з прав людини наголосив, що права дитини мають перевагу над правами батьків. Питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що для дітей розлучення батьків - це завжди тяжке психологічне навантаження, пов`язане, зокрема, з кардинальними змінами в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо. Вирішуючи питання про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Однак найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти шлюб, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства. Тобто, при вирішені справ про визначення місця проживання дитини, суд не може будувати логіку свого рішення за принципом: визначити місце проживання дитини із мамою, якщо не встановлено виняткових обставин. Такого висновку також дійшов Верховний Суд у постанові від 17.07.2019 у справі № 185/6994/15-ц. Судом встановлено, що малолітня [PERSON] постійно проживає із батьком, який опікується нею, займається її вихованням та розвитком. Фактів та обставин, у тому числі передбачених нормою ч. 2 ст. 161 СК України, які б слугували підставою для відмови у позові, судом установлено не було. Враховуючи установлені судом обставини, а також вимоги вищевикладеного чинного законодавства та судової практики суд вважає, що найкращим інтересам дитини відповідатиме визначення місця проживання з батьком. Чинним законодавством не передбачено можливості визначення місця проживання дитини з одним з батьків за конкретною адресою або зміна у такий спосіб місця проживання дитини. Як зазначав суд вище, відповідно до положень цивільного законодавства України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Отже при ухваленні рішення суд не визначає конкретне місце проживання дитини з батьком. Також суд вважає необхідним зазначити, що визначення місця проживання дитини з батьком, не впливатиме на взаємовідносини дитини з матір`ю, оскільки визначення місця проживання дитини з одним із батьків, не позбавляє іншого батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків. Мати дитини, яка безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку дитини, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, стан її розвитку, незалежно від того, з ким дитина буде проживати. Відтак позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Outcome: approved