Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-17 00:00:00

12.04.2023 виконавчий комітет Малинської міської ради Житомирської області звернувся до суду з позовною заявою, в обґрунтування якої зазначив, що [PERSON] та [PERSON] жителі [ADDRESS] мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . В офіційному шлюбі не перебувають.На обліку служби у справах дітей виконавчого комітету Малинської міської ради перебуває малолітня дитина [PERSON] , [INFO] з підстави проживання в сім`ї, в якій батьки ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків.У зв`язку із складним матеріальним становищем батьками малолітньої [PERSON] була написана заява до КПП «Житомирський обласний спеціалізований будинок дитини для дітей-сиріт та дітей, які залишились без піклування батьків» Житомирської обласної ради щодо поміщення їх дочки на повне державне утримання терміном на 6 місяців.Відповідно до рішення виконавчого комітету Малинської міської ради малолітню [PERSON] було поміщено в КПП «Житомирський обласний спеціалізований будинок дитини для дітей-сиріт та дітей, які залишились без піклування батьків» Житомирської обласної ради.Відповідно листа КПП «Житомирський обласний спеціалізований будинок дитини для дітей-сиріт та дітей, які залишились без піклування батьків» Житомирської обласної ради [PERSON] та [PERSON] за час перебування дитини в закладі жодного разу з моменту поступлення до закладу не відвідували, її життям та здоров`ям не цікавилися.Згідно інформації, наданої Малинським міським центром соціальних служб щодо здійснення соціального супроводу відомо, що першу дитину мати [PERSON] народила в 2010 році. [PERSON] не здійснювала належного догляду за дитиною та постійно зловжила спиртними напоями, що і призвело до смерті дитини. В 2013 році [PERSON] народила другу дитину. Сім`я перебувала під соціальним супроводом Малинського районного центру соціальних служб, їй було надано необхідну допомогу у створенні відповідних умов для виписки новонародженої дитини з пологового відділення. Але при кожному візиті в сім`ю соціальними працівниками було помічено, що мати не виконує умов договору соціального супроводу та повністю самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків. Тому в 2014 році рішенням Комісії з питань захисту прав дитини Малинської райдержадміністрацїї дитина була поміщена в КПП « Житомирський обласний спеціалізований будинок дитини для дітей-сиріт та дітей, які залишилися без піклування батьків» з подальшим позбавленням батьківських прав. Така ж ситуація була із народженою дитиною в 2019 році, а вже в 2020 році [PERSON] була позбавлена батьківських прав. У всіх трьох випадках [PERSON] та її співмешканці зловживали спиртними напоями, не здатні були забезпечувати потреби дітей відповідно віку, оскільки доходи сім`ї були відсутні.На сьогодні за результатами здійснення соціального супроводу у [PERSON] та [PERSON] повністю відсутній батьківський потенціал, який є необхідним для повернення малолітньої [PERSON] з державного закладу. Батьки не виконали жодну з поставлених вимог: не створили належних умов для дитини, необхідні речі для дитини відсутні. Не працюють, зловживають спиртними напоями.Відповідно до листа відділення поліції №1 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області [PERSON]. та [PERSON] протягом 2022-2023 років притягались до адміністративної відповідальності за ст. 183 КУпАП - 2 рази, ст. 178 КУпАП - 5 разів, 175-1 КУпАП - 3 рази, ст. 127 КУпАП - 3 рази, 173-2 КУпАП - 1 раз.Зазначене дає підстави зробити висновок, що [PERSON] та [PERSON] , як батьки байдуже ставляться до виконання своїх батьківських обов`язків, не цікавляться життям та майбутнім своєї дитини, самоусунулися від виконання своїх батьківських обов`язків відносно своєї доньки [PERSON] , [INFO] , що свідчить про невиконання батьками покладених на них обов`язків, передбачених ст. 180 СК України, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» по вихованню дитини, піклуванню про її здоров`я, духовний, фізичний і моральний розвиток, навчання, підготовку до праці, забезпечення рівня харчування та санітарних умов, що є підставою для позбавлення їх батьківських прав відносно дітей. Враховуючи те, що [PERSON] та [PERSON] не піклуються про свою дитину, її майбутнє, не створили належних умов для її виховання, проживання та розвитку, орган опіки та піклування Малинської міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , та [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Представник позивача Філоненко О.В. , яка діє на підставі довіреності №732/03-32 від 22.08.2023, згідно поданої до суду заяви від 18.01.2024 просила розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з`явились про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, відзив на позов про позбавлення їх батьківських прав з доказами на підтвердження обставин, на яких він ґрунтується, до суду не подали. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України суд за одночасним існуванням зазначених обставин ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, про що не заперечив позивач. Суд, відповідно до ст. 247 ЦПК України, розглядає справу у судовому засіданні за відсутності позивача і відповідача без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, встановивши відповідні обставини і визначивши відповідні до них правовідносини, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвам про народження серії [NUMBER] (а.с.6). Згідно листа від 06.03.2023 року № 54 Малинського міського центру соціальних служб першу дитину мати [PERSON] народила в 2010 році. [PERSON] не здійснювала належного догляду за дитиною та постійно зловжила спиртними напоями, що і призвело до смерті дитини. В 2013 році гр. [PERSON] народила другу дитину. Сім`я перебувала під соціальним супроводом Малинського районного центру соціальних служб, їй було надано необхідну допомогу у створенні відповідних умов для виписки новонародженої дитини з пологового відділення. Але при кожному візиті в сім`ю, соціальними працівниками було помічено, що мати не виконує умов договору соціального супроводу та повністю самоусунулася від виконання своїх батьківських супроводу та повністю самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків. Тому в 2014 році рішенням Комісії з питань захисту прав дитини Малинської райдержадміністрацїї дитина була поміщена в КПП « Житомирський обласний спеціалізований будинок дитини для дітей-сиріт та дітей, які залишилися без піклування батьків» з подальшим позбавленням батьківських прав. Така ж ситуація була із народженою дитиною в 2019 році, а вже в 2020 році гр. [PERSON] була позбавлена батьківських прав. У всіх трьох випадках [PERSON] та її співмешканці зловживали спиртними напоями, не здатні були забезпечувати потреби дітей відповідно віку, оскільки доходи сім`ї були відсутні (а.с.9). Як вбачається з висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Малинської міської ради, затвердженого рішенням від 28.03.2023 за № 64 доцільно позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно малолітньої дочки [PERSON] . [PERSON] та [PERSON] байдуже ставляться до виконання своїх батьківських обов`язків, не цікавляться життям дитини, її майбутнім, матеріально не утримують (а.с. 10-11). Згідно ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Під час розгляду справи судом було забезпечено сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості (стаття 129 Конституції України). Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Статтею 150 СК України закріплені обов`язки батьків по вихованню та розвитку дітей, у числі яких передбачені турбота про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовка її до самостійного життя. Ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків є підставою для покладання на них відповідальності, установленої законом. Відповідно до ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Позивачем належними доказами доведено ухилення від виконання [PERSON] та [PERSON] обов`язків по вихованню [PERSON] , що полягає у відсутності виховання дитини та зацікавленості у її розвитку, в незабезпеченні продуктами харчування, одягом, засобами гігієни. Згідно з п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (зі змінами, внесеними згідно з постановою Верховного Суду № 20 від 19 грудня 2008 року) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 16 цієї ж постанови Пленуму, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїх обов`язків. Частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладаються однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч. 4 ст. 19 СК України участь органу опіки та піклування при розгляді справ щодо позбавлення батьківських справ є обов`язковою. Висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Малинської міської ради від 28.03.2023 року встановлено свідоме нехтування відповідачами своїх обов`язків по вихованню дитини. Дані обставини повністю підтверджені матеріалами справи. Враховуючи нормативні приписи та роз`яснення, надані Верховним Судом, у сукупності з фактичними обставинами справи, суд приходить до переконання про ухилення [PERSON] та [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків щодо своєї доньки [PERSON] . Надані позивачем докази на підтвердження вищенаведених обставин, суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для встановлення факту ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків відносно синів. Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині позбавлення батьківських прав підлягають задоволенню. Крім того, суд вважає необхідним зазначити, що при зміні своєї поведінки та зміні обставин, згідно зі ст. 169 СК України, відповідачі не позбавлені права звернутися до суду із позовом про поновлення батьківських прав. Також, відповідно до ч.5 ст.167 СК України, якщо дитина не може бути передана бабі, дідові, повнолітнім братам та сестрам, іншим родичам, мачусі, вітчиму, вона передається на опікування органу опіки та піклування. Таким чином, [PERSON] , 2022 року народження, необхідно передати під опіку та піклування виконавчого комітету Малинського міської ради Житомирської області для подальшого її влаштування. Відповідно до ч. 3 ст.166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (789-ХІІ) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Тому, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей в судовому порядку. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Враховуючи те, що відповідачі є батьками [PERSON] , інформація стосовно того, що вони не є працездатними, здоровими людьми у суду відсутня, а тому, суд приходить до висновку, що з них підлягають стягненню аліменти на користь установи (особи) де перебуватиме дитина, на утримання [PERSON] у розмірі 1500 грн. з кожного, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Такий розмір аліментів, на думку суду, буде достатнім для забезпечення утримання дитини та задоволення її потреб. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України, з відповідачів підлягає стягненню судовий збір на користь виконавчого комітету Малинської міської ради у розмірі 2684 грн. по 1342,00 грн. з кожного, а також судовий збір в розмірі 1073,60 грн. з кожного на користь держави.

Outcome: approved