Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-10 00:00:00

19.09.2023 року [PERSON] звернулася до суду з вказаною позовною заявою, в якій просила позбавити її матір [PERSON] батьківських прав стосовно неї та стягнути з [PERSON] аліменти на її утримання у розмірі 1/2 частини від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Судові витрати просила покласти на відповідача. Свої вимоги позивач обґрунтувала тим, що відповідачка [PERSON] є її матір`ю, а свого батька вона не знає. Вказала, що в матері є ще четверо інших дітей, які з нею не проживають. Після того як матір припинила проживати із батьком молодших братів, життя стало складним. Мама ходила гуляти, залишаючи дітей самих вдома. В будинку було брудно, взимку холодно, не завжди були дрова. Іноді їжу їм готували родичі, а інколи їжі взагалі не було і вони йшли до тітки або до хрещеної матері поїсти. Знайомі чоловіки метері на них кричали, іноді навіть били. Менших братів забрала бабуся по батькові, а вона залишилася з матір`ю. Матір продовжила пиячити, залишала саму. Деякий час вона проживала у тітки, за тим у 2021 році її забрала бабуся молодших братів, яка дуже добре до неї ставилася, піклувалася. На даний час вона проживає у хрещеної матері, яка її підтримує та допомагає. Матір ставиться до неї байдуже, коштів на утримання та навчання не надає. Вона не виконує свої батьківських обов`язків, ухиляється від їх виконання Тому з метою захисту свої прав та інтересів як дитини вона звернулася до суду з позовною заявою про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів з відповідача. 22.09.2023 року після виконання вимог ст. 187 ЦПК України, даний позов прийнято судом до розгляду у порядку загального позовного провадження, відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. 09.11.2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - [PERSON] . У судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали, які просили задовольнити. Представник третьої особи та третя особа не заперечили проти задоволення позовних вимог. Відповідач повторно в судове засідання не прибула, про причини неявки не повідомила, відзиву на позов та клопотань не надходило. У судовому засіданні 11.01.2024 року судом постановлено ухвалу згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України про заочний розгляд даної справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши позовні вимоги та матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову за наступних підстав. Відповідно до до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження позивача [PERSON] , [INFO] , матір`ю вказано [PERSON] , громадянку України, РНОКПП [NUMBER] . Відомості про батька записані відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного Кодексу України ( зі слів матері )/а.с.11/. Відповідно до довідки про склад сім`ї до складу сім`ї [PERSON] за адресою: [ADDRESS] входять позивач [PERSON] , сини - [PERSON] , 2009 р.н., [PERSON] , 2010 р.н., та сестра [PERSON] , 1984 р.н./а.с.15/. Зі змісту заочного рішення суду від 01 жовтня 2007 року вбачається, що відповідач [PERSON] була позбавлена батьківських прав відносно двох дітей [PERSON] та [PERSON] /а.с.47-48/. Як встановлено з актів обстеження матеріально-побутових умов проживання від 31.08.2022 року, 07.09.2023 року діти відповідача [PERSON] , зокрема [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] тимчасово проживали з бабусею [PERSON] та [PERSON] за адресою с. Липине, де було створено задовільні побутові умови для їх проживання та розвитку. Матір [PERSON] вихованням дітей не займається. Бабуся повністю підтримує [PERSON] та надає їй необхідну допомогу та турботу/а.с.49,50/. Натомість матір [PERSON] не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно дочки [PERSON] , вказавши, що діти не проживають з нею у зв`язку з їхнім небажанням, що вбачається зі змісту відповідного акту від 28.09.2023 року/а.с.51/. Позивач навчається в НЗ «Новоград-Волинське ВПУ» з 01.09.2023 року та денній державній формі /а.с.56/. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Городницької селищної ради від 19 жовтня 2023 року орган опіки та піклування, з метою захисту законних прав та інтересів дитини, у зв`язку із самоусуненням [PERSON] від виконання батьківських обов`язків стосовно дитини [PERSON] , вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав /а.с.54-55/. В обгрунтування такого висновку вказано, що [PERSON] ніде не працює, кошти на проживання заробляє тимчасовими підробітками, більшість яких витрачає на алкогольні напої. [PERSON] з матір`ю [PERSON] не проживає. В квартирі, де проживає [PERSON] , відсутнє світло, дров для опалення не заготовлено. В приміщенні брудно, запасів продуктів немає. На подвір`ї змайстроване примітивне вогнище для приготування їжі. Діти проживають у будинку [PERSON] та [PERSON] , де створені належні умови для їх розвитку та виховання. Матір самоусунулася від виконання своїх обов`язків, з дітьми практично не спілкується, не цікавиться їхнім життям, не дбає про їхній розвиток. Коштів на їх утримання не надає. На даний час [PERSON] проживає у своєї хрещеної матері [PERSON] , яка клопочеться про подальше встановлення опіки над дитиною. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо вона ( він ) ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. У відповідності до п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30 березня 2007 року ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. З наданих суду доказів встановлено, що відповідачка свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дочки, а саме : вихованням дитини не займається, не утримує її, не піклується про стан її здоров`я, з дитиною не проживає, не вживає заходів щодо повернення дитини в сім`ю. Розуміючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, враховуючи положення ПП ВСУ №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», суд вважає доведеним у судовому засіданні факт ухилення відповідачки від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дитини. Ураховуючи зазначені обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно дочки [PERSON] слід задовольнити. Крім цього, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини (ч.2 ст.166 СК України), який є одним з головних конституційних обов`язків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві (ст.180 СК України). Таке утримання є безумовним, оскільки закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є вони працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Згідно зі ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Способи виконання обов`язку утримувати своїх неповнолітніх дітей визначені ст.181 СК України, за змістом якої, аліменти за рішенням суду присуджуються у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 СК України. Виходячи з позиції якнайкращого забезпечення інтересів дитини, враховуючи, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного її розвитку, вимоги закону щодо мінімального розміру аліментів, суд приходить до переконання про необхідність стягнення з відповідачки аліментів на користь дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дочкою повноліття, перерахувавши кошти на особистий рахунок дитини. Саме такий розмір аліментів буде відповідати як інтересам дитини, так і матеріальному становищу та стану здоров`я платника аліментів. Відповідно до положень ст. 191 СК України стягнення аліментів потрібно проводити з дня пред`явлення позову, тобто з 19.09.2023 року. Рішення в межах суми платежу за один місяць, відповідно до вимог ст. 430 ЦПК України, слід допустити до негайного виконання. Також відповідно до вимог статті 141 ЦПК України судовий збір слід стягнути з відповідачки в дохід держави. На підставі викладеного та

Outcome: partial