Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-14 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з відповідачем перебувала у шлюбі, який розірваний рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 19.12.2014 року та від якого мають малолітню дочку [PERSON] , [INFO] . Покликається на те, що з моменту припинення шлюбних відносин, відповідач частково надає допомогу на утримання дитини, однак на сьогоднішній день цього є недостатньо. При цьому, такі виплати не мають систематичного характеру. Вказує, що відповідач працездатний, отримує значний дохід і може надавати допомогу в більшому розмірі на утримання дитини. Крім того, дитина на даний час навчається, а також відвідує додаткові заняття та гуртки, що також тягне за собою додаткові витрати, які вона несе самостійно. У зв`язку з чим, просить суд стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дочки в розмірі частини всіх видів його заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення нею повноліття. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у заяві та просила їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнав частково, не заперечував щодо стягнення з відповідача аліментів в розмірі 11000,00 грн., в решті вимог просив відмовити з підстав, викладених у відзиві. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом з`ясовано, що [PERSON] є батьком неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 28.05.2013 року (а.с. 9). Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Статтею 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, відповідно до якої мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно із Законом України «Про державний бюджет на 2024 рік» з 01 січня 2023 року розмір прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років 2 563 грн., для дітей віком від 6 до 18 років 3 196 грн. Положеннями ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Аналізуючи зазначені норми закону, суд виходить з того, що батьки дитини повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров`я та розвитку дитини, а кожен з батьків повинен надати дитині утримання у розмірі не меншому половини цього прожиткового мінімуму щомісячно. Тобто, забезпечення батьками такого прожиткового мінімуму забезпечує мінімальні потреби дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України слідує, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Крім того, за змістом ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незважаючи на розірвання шлюбу чи проживання окремо від дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України передбачені обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, зокрема: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Ч. 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Враховуючи вищевикладене та часткове визнання відповідачем позовних вимог, суд приходить до висновку, що на користь позивача слід стягувати аліменти в розмірі по 11000 грн. щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку і до досягнення нею повноліття, оскільки відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу неповнолітній дочці і сплачує її у вказаному судом розмірі. Водночас, стягнення аліментів слід проводити з наступного місяця, а не з часу звернення до суду, оскільки відповідачем у добровільному порядку протягом листопада-січня сплачені аліменти у визначеному судом розмірі. При цьому, не заслуговують на увагу доводи представника позивача про необхідність стягнення аліментів у частці від заробітку відповідача, оскільки суду не представлено доказів про отримання останнім стабільного заробітку і що стягнення частки буде достатнім для задоволення потреб дитини. Також, до часткового задоволення підлягають вимоги позивача про стягнення витрат на правничу допомогу. Відповідно до ст.\~133\~ч.\~1,\~3\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу та витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Як вбачається із договору про надання правничої допомоги від 02.11.2023 року, актом виконаних робіт (надання послуг) від 15.11.2023 року, адвокатом надавалася професійна правнича допомога [PERSON] у справі про стягнення аліментів і вартість витрат визначена у сумі 10000,00 грн., яка сплачена позивачем, що підтверджується відповідною квитанцією (а.с. 12-15). Отже, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача також слід стягнути витрати на правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн., який є обґрунтованим та співмірним із предметом спору. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в дохід держави 1073,60 грн. судового збору. \~ \~ \~ \~

Outcome: partial