Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-22 00:00:00

У березні 2019 року до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська надійшла позовна заява [PERSON] , у якій позивач просив суд: -виділити йому на турі, частину домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , що відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 08.02.2018 належить йому на праві спільної часткової власності на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 08.02.2018, зі складу нерухомого майна, яке перебуває у спільній частковій власності; -визнати виділену в натурі частку частини домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , що відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 08.02.2018 належить йому на праві спільної часткової власності на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 08.02.2018, яке перебуває у спільній частковій власності, відокремленим об`єктом нерухомого майна та присвоїти окрему поштову адресу; -виділити йому, в натурі, зі складу земельної ділянки частину земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , відповідно до його частки у спільній частковій власності, що відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 16.03.2018 належить йому на праві спільної часткової власності на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.03.2018; -вирішити питання розподілу судових витрат. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач посилався на те, що йому та його сестрі [PERSON] , належить, на підставі Свідоцтв про право на спадщину за законом, по частині домоволодіння [ADDRESS] . З огляду на те, що між сторонами виникли суперечки з приводу користування вказаною нерухомістю, останній вважав за необхідне звернутися до суду з даним позовом. Відповідачем було надано відзив на позовну заяву, доводи викладені в якому зводяться до незгоди з заявленими позовними вимогами. Так, відповідачем зазначено, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на відсутність доказів наявності можливості виділу часки в натурі та дозволу на здійснення будівельних робіт з переобладнання будинку. Позивачем було надано відповідь на відзив в якому зазначено, що дозвіл на переобладнання будинку не вимагається. Відповідачем було надано заперечення на відповідь на відзив доводи викладені в якому є аналогічним до змісту відзиву. Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська Лукінової К.С. від 29.03.2019 позовну заяву [PERSON] залишено без руху у зв`язку з її не відповідністю приписам ЦПК України. Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська Лукінової К.С. від 29.03.2010, в задоволенні заяви [PERSON] про зменшення розміру судового бору, відмовлено. У зв`язку з усуненням недоліків зазначених в ухвалі від 29.03.2019, ухвалою судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська Лукінової К.С. від 09.04.2019 відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду. Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 04.07.2019 прийнято зустрічну позовну заяву [PERSON] до спільного розгляду з первісним позовом, об`єднавши їх в одне провадження для спільного розгляду. За клопотанням представника позивача, у справі, призначено судову будівельно-технічну та земельно-технічну, оціночно-будівельну та оціночно-земельну експертизу. У зв`язку із закінченням строку переведення судді Лукінової К.С. до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська, справу було передано судді Яковлеву Д.О. У зв`язку з відстороненням судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська [PERSON] від здійснення правосуддя, справу було передано судді Куцеволу В.В., яким за ухвалою від 07.04.2021 її прийнято до свого провадження та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого судового засідання. Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 19.12.2022 закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні. Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 23.01.2024 зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , залишено без розгляду. У судовому засіданні, позивач підтримав заявлені позовні вимоги та надав пояснення аналогічні викладеним в ньому. У судове засідання, відповідач, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, не з`явилася, про причину не явки суд не повідомила. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд дійшов наступного висновку. Так, судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 08.02.2018 виданого приватним нотаріусом ДМНО Ковальчук Т.В., [PERSON] отримав у спадщину після смерті [PERSON] , частку домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Також зазначено, що свідоцтво про право на спадщину на частку домоволодіння видано [PERSON] 01.12.2016. Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.03.2018 виданого приватним нотаріусом ДМНО Ковальчук Т.В., [PERSON] отримав у спадщину після смерті [PERSON] , частку земельної ділянки загальною площею 0,1011 га за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 1210100000:02:116:0003. Також зазначено, що свідоцтво про право на спадщину на частку земельної ділянки видано [PERSON] 01.12.2016. Проведення державної реєстрації права власності за [PERSON] та [PERSON] , на вказане майно, вбачається з копій Витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та з Державного земельного кадастру. Відповідно до листа директора ДНДІСЕ Коваленко О. від 10.11.2020 за вих.№3913/14/15-19, експертиза призначена за ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 04.07.2019, не була проведена у зв`язку з несплатою. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України. Ця засада означає, що право власності є недоторканним, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України. Відповідно до ч.ч.1-2 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно з ч.1 ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Частинами першою-третьою статті 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідно з ч.ч.1-2 ст.367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Відповідно до ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. За змістом наведених норм виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно, за загальним правилом, розміру його частки у праві спільної власності та припинення права спільної часткової власності на відповідне майно. Шляхом виділу частки у майні припиняється спільна часткова власність, і особа стає власником виокремленого майна. Юридичне значення виділу частки полягає у тому, що учасник отримує в натурі майно, яке відповідає його частці, як самостійний об`єкт. Отже, виділ частки передбачає виокремлення частини об`єкта у самостійний об`єкт. Частка, яка виділяється, повинна бути саме окремим об`єктом нерухомого майна, як і частка, яка залишається в іншого власника (власників), у розумінні статті 181 ЦК України. Внаслідок виділу частки з нерухомого майна утворюється два самостійних об`єкта майна. Отже, у спорах про поділ (виділ частки) в натурі учасникам спільної часткової власності може бути виділено відокремлену частину нерухомого майна, яка відповідає розміру їх частки у праві власності. Якщо виділ (поділ) можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною розмірів ідеальних часток і стягненням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася. Також відповідно до ч.1 ст.377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Частиною 4 статті 120 ЗК України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Згідно ч.1 ст.88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а в разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Оскільки володіння та порядок користування земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності визначається насамперед угодою співвласників залежно від розміру їхніх часток у спільній власності, то при застосуванні статті 88 ЗК України при вирішенні спорів потрібно брати до уваги цю угоду. Відтак, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є усталений порядок користування майном, розмір часток співвласників, технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). З огляду на те, що матеріали справи не містять належних доказів щодо можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників, а ухвала суду про призначення відповідних експертиз не реалізована у зв`язку з її несплатою позивачем, тобто особою яка клопотала про призначення таких експертиз та на яку покладено обов`язок доведення своїх вимог, позов не підлягає задоволенню. В той же час посилання відповідача щодо відсутності дозвільних документів на переобладнання будинку є недоречним з огляду на те, що положення ст.152 ЖК України не стосуються вирішення питань технічної можливості поділу спірної нерухомості та визначення необхідності його здійснення. Тобто ця стаття не застосовується при вирішенні спору співвласників про поділ спільного майна або про виділ з нього частки. Так, у постанові ВА/КЦС від 06.11.2023 прийнятій за результатами розгляду справи №707/2516/18, вказано, що суд не має підстав вимагати від позивача проходження дозвільної процедури за правилами ст.152 ЖК України до ухвалення судом рішення про поділ спірного нерухомого майна.

Outcome: dismissed