Jurisdiction: civil
Date: 2024-01-08 00:00:00

У травні 2021 року позивач АТ КБ «Приватбанк» (далі-Банк) звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу в сумі 6 791 грн. 53 коп. В обґрунтування вимог посилається на те, що [PERSON] (далі - Позичальник) з метою отримання банківських послуг звернувся до Банку, у зв`язку з чим підписав заяву №б/н від 11.01.2017 р., згідно якої отримав кредит в розмірі 14000, 00 грн. Також було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що визначений у довідці Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором та угодою виконав у повному обсязі, надав відповідачу кредит у розмірі встановленому договором. [PERSON] [INFO] помер. Посилаючись на вимоги ч.3 ст. 1268 ЦК України, позивач вважає, що відповідач прийняв спадщину, так як не відмовився від спадщини у передбачені цивільним законодавством строки. Позивач вказує, що у даній справі спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є [PERSON] . Вказана обставина підтверджується копіями паспортів Позичальника та Відповідача, де в якості адреси реєстрації зазначена: [ADDRESS] . Позивач вказує, що ним 10.07.2020 року була направлена претензія кредитора до Першої Миколаївської державної нотаріальної контори. 13.08.2020 року Позивачем було отримано відповідь нотаріальної контори про те, що спадкоємці померлого позичальника із заявми про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались. Станом на дату смерті заборгованість позичальника становить 6791, 53 грн, яка складається із заборгованість за простроченим тілом кредиту у сумі 6791, 53 грн. Тому позивач просив стягнути з відповідача зазначену заборгованість. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.05.2021 року визначено головуючого по справі суддю Шолох Л.М. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 24.05.2021 року відкрито провадження та вирішено розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 29.09.2021 року вирішено перейти до розгляду справи № 490/3672/21 у порядку загального провадження та витребувано у Першої Миколаївської державної нотаріальної контори матеріали спадкової справи заведеної після смерті померлого [INFO] [PERSON] та інформацію про зареєстрованих осіб за адресою: [ADDRESS] станом на 30.08.2019 року. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 10.12.2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. 26.09.2022 року відповідач надав відзив в якому просить відмовити в задоволенні позовних з підстав наведених у відзиві на позов. А саме відповідач зазначив, що позивачем не доведено факту наявності та обсягу спадкового майна після смерті [PERSON] , у межах вартості якого спадкоємець останнього несе відповідальність перед кредитором, а за такого підстави для задоволенню позову відсутні. 22.09.2023 року на виконання ухвали суду від 29.09.2021 року Першою миколаївською державною нотаріальною конторою Миколаївської області надано відповідь, в якій зазначено, що спадкова справа після смерті [PERSON] , померлого [INFO] не заводилась, на підтвердження чого додано інформаційну довідку зі Спадкового реєстру №73938071. У судове засідання 09.01.2024 року сторони не з`явилися з невідомих суду причин. Представник позивача просить справу розглядати без його участі. Дослідивши матеріали справи, давши оцінку доказам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав. [PERSON] з метою отримання банківських послуг звернувся до Банку, у зв`язку з чим підписав заяву №б/н від 11.01.2017 року, та було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що визначений у довідці Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Банком на підставі Договору надання банківських послуг відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, яка додається до позову, а відповідачу надано у користування кредитну картку (номери та строк дії отриманих кредитних карток зазначено у довідці про отримані картки, що додається). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , актовий запис № 2914. Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість станом на дату смерті позичальника становить 6 791, 53 грн., яка складається із заборгованість за простроченим тілом кредиту у сумі 6 791, 53 грн. 10.07.2020 року ПАТ КБ «ПриватБанк» направив на адресу Першої Миколаївської державної нотаріальної контори претензію кредитора в порядку ст. 1281 Цивільного кодексу України, у якій просив: повідомити чи заводилась спадкова справа після смерті [PERSON] ; включити кредиторські вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до спадкової маси; повідомити спадкоємців померлої про наявність заборгованості перед банком у розмірі 6 791,53 грн; надіслати інформацію стосовно звернення з заявою або про відмову від прийняття спадщини, видачу свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям померлого боржника, відомості про осіб, які подали заяву про прийняття або відмову від прийняття спадщини після смерті боржник. Згідно повідомлення Першої Миколаївської державної нотаріальної контори від 07.08.2020 р. № 871/01-16, спадкова справа після смерті [PERSON] померлого [INFO] у конторі не заводилась, що також підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру №73938071 від 13.09.2023 року. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За змістом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України). Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, визначені у частинах третій, четвертій статті 1268, статті 1269 ЦК України. Згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України). Так, статтею 1281 ЦК України визначено порядок та строки пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців, згідно якого спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги (частина перша). Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги (частина друга). Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Як вбачається із матеріалів справи, ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до нотаріальної контори із претензією кредитора в порядку ст. 1281 ЦК України 10.07.2020 року. Як вбачається із відповіді та інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №73938071 від 13.09.2023 року наданою Першою миколаївською державною нотаріальною конторою спадкова справа після смерті [PERSON] , померлого [INFO] не заводилась. Разом з тим, відповідно до положень статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм статті 1281 ЦК України щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців. Відповідно до ч. 5 ст.1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Однак матеріали справи не містять відомостей про звернення відповідача до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . За положеннями ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. А тому, виходячи із наведеного, при вирішенні спору про стягнення зі спадкоємця коштів для задоволення вимог кредитора, судом підлягає встановленню, яке саме майно спадкоємець отримала у спадщину та яка його вартість. У пункті 32 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.2012 року роз`яснено, що з урахуванням положення ст. 1282 ЦК України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов`язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов`язання фактично не пов`язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. Аналіз зазначених норм права дає можливість зробити висновок про те, що спадкоємці можуть задовольняти вимоги кредиторів лише: у разі прийняття майна у спадщину; у межах вартості успадкованого майна; у розмірі, яка виникла за життя спадкодавця. Крім того, слід зазначити, що статтею 12 ЦПК України передбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Звертаючись до суду із цим позовом, позивач вказує на те, що місце проживання відповідача на час смерті [PERSON] було зареєстроване за адресою [ADDRESS] . Тобто відповідач проживав разом із [PERSON] на час його смерті. Однак, позивач не зазначив та не надав жодного доказу про наявність у спадкодавця на праві власності за життя будь-якого рухомого/нерухомого майна та його вартості. Будь-які інформаційні довідки про нерухоме майно, що належали безпосередньо спадкодавцю померлому [PERSON] в матеріалах справи відсутні. Клопотань про неможливість надати такі докази та їх витребування позивачем до суду не заявлялося. Таким чином, реєстрація за місцем проживання будь-якої особи зі спадкодавцем сама по собі не є безумовним підтвердженням того, що ця особа є спадкоємцем померлого. Вказане узгоджується з правовими висновками, висловленими в постанові Верховного Суду по справі № 320/6489/16-ц від 21 серпня 2019 року. Крім того, як свідчить розрахунок заборгованості [PERSON] , на час його смерті ( [INFO] ) його заборгованість не залишилася незмінною, а позивач до 01.10.2019 року продовжував нараховувати штрафні санкції за кредитним зобов`язанням. Таким чином, нараховані позивачем до сплати зобов`язання після 30.08.2019 року фактично не пов`язані з особою позичальника [PERSON] і не можуть присуджуватися для сплати його спадкоємцям. За таких обставин відсутні підстави вважати, що відповідач у справі отримав у спадщину будь-яке майно після смерті [PERSON] та набули статусу його спадкоємців, а відтак у нього відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи. Цей позов є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Тому у задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed